natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The debate was organised on 5 March 2008 in Brussels.
Keskustelu järjestettiin 5. päivänä maaliskuuta 2008 Brysselissä.
Dirk Ahner has been Director-General at the Regional Policy DG since 2007 and was responsible for prospective studies in the field of agriculture, environment and rural development, in DG Agriculture where he was Deputy Director-General between 2003 and 2006.
Dirk Ahner on ollut aluepolitiikan pääosaston pääjohtaja vuodesta 2007 lähtien, ja hän oli vastuussa maatalouden, ympäristön ja maaseudun kehittämisen tulevaisuustutkimuksista maatalouden aloilla ollessa varapääjohtaja vuosina 2003–2006.
Graham Meadows worked for DG REGIO from 1989 until 2006 and was Director-General from 2003 until 2006.
Graham Meadows työskenteli aluepolitiikan pääosastolla vuodesta 1989 vuoteen 2006 asti ja oli pääjohtaja vuosina 2003–2006.
He was also an adviser in the Cabinet of Commission President Gaston E. Thorn (1981-1985) and Head of Cabinet of Stanley Clinton Davis, Member of the Commission (1986-1989).
Hän oli myös neuvonantajana komission puheenjohtaja Gaston E. Thornin (1981–1985) kabinetissa sekä komission jäsen Stanley Clinton Davisin (1986–1989) kabinetin johtaja.
Jean-Charles Leygues was Deputy Head of the Cabinet of Commission President Jacques Delors (1987-1992) and Deputy Director-General at the Regional Policy DG in 2004-2007.
Jean-Charles Leygues oli komission puheenjohtaja Jacques Delorsin (1987–1992) kabinetin varajohtaja ja aluepolitiikan pääosaston varapääjohtaja vuosina 2004–2007.
Philip Lowe has been Director-General of DG Competition since 2002 and was Head of Cabinet of Bruce Millan, the then Commissioner for Regional Policy between 1989 and 1991.
Philip Lowe on ollut kilpailun pääosaston pääjohtaja vuodesta 2002 ja oli Bruce Millanin, silloisen aluepolitiikan komissaarin kabinetin johtaja vuosina 1989–1991.
Jérôme Vignon, Director for 'Social Protection and Social Inclusion' within DG Employment, Social Affairs and Equal Opportunities, was Member of the cabinet of President Jacques Delors in 1985.
Jérôme Vignon, joka on työllisyys-, sosiaali- ja tasa-arvoasioiden pääosaston ”sosiaalisen suojelun ja sosiaalisen osallisuuden” johtaja, oli puheenjohtaja Jacques Delorsin kabinetin jäsen vuonna 1985.
Tassos Bougas is Head of Unit at the Regional Policy DG and was Deputy Head of Cabinet for the Commissioner Georgios Varfis, in charge of coordination of structural policies, in the second half of the 1980s.
Tassos Bougas on aluepolitiikan pääosaston yksikön päällikkö ja oli komissaari Grigoris Varfisin kabinetin varajohtajana vastuussa rakennepolitiikkojen koordinoinnista 1980-luvun jälkipuoliskolla.
Robert Shotton, Director for General Affairs at DG Health and Consumer Protection, was responsible for the Community Initiatives in DG REGIO between 1989 and 1993 and for the then new Member States Finland, Austria, Sweden and finally Greece.
Robert Shotton, terveys- ja kuluttaja-asioiden pääosaston yleisistä asioista vastaava johtaja, oli vastuussa yhteisöaloitteista aluepolitiikan pääosastossa vuosina 1989–1993 sekä tuolloisista uusista jäsenmaista, joita olivat Suomi, Itävalta, Ruotsi ja lopulta Kreikka.
All views expressed are not necessarily those of the European Commission.
Kaikki esitetyt näkökannat eivät välttämättä edusta Euroopan komission näkemystä.
Jean-Charles Leygues: We would like to discuss three questions.
Jean-Charles Leygues: Haluaisimme keskustella kolmesta kysymyksestä.
First, has this policy – despite doubts pronounced by some on its bureaucratic burden – been a success story after all?
Ensimmäiseksi, onko tämä politiikka – huolimatta joidenkin esittämästä huolesta sen byrokraattisen taakan suhteen – ollut menestystarina loppujen lopuksi?
Second, what has been the original model of development behind the design of Cohesion Policy?
Toiseksi, mikä on ollut alkuperäinen malli koheesiopolitiikan suunnittelun takana?
Third, has this model – and if yes, how? – changed over four legislative and budgetary periods since 1988 including continued enlargement of the EU?
Kolmanneksi, onko tämä malli muuttunut neljän lainsäädäntö- ja budjettikauden aikana sitten vuoden 1988, johon sisältyy EU:n jatkuva laajentuminen, ja jos on, niin miten?
Tassos Bougas: In my view, there were originally two groups of thought in the Commission, the 'integrationists' following an approach as designed in the 'Integrated Mediterranean Programmes' (IMP) who advocated for a strong role of the Commission, next to the Member States and the regions and a second group favouring a more moderating
Tassos Bougas: Mielestäni komissiossa oli alun perin kaksi eri ajatussuuntaa edustavaa ryhmää, joista ”yhdistäjät” noudattivat yhtenäisissä Välimeren ohjelmissa suunniteltua lähestymistapaa, missä puolustettiin komission vahvaa roolia heti jäsenmaiden ja alueiden jälkeen sekä toinen ryhmä, joka kannatti komissiolle enemmänkin välittäjän roolia kun
Dirk Ahner: Welcome to this meeting which is dedicated to looking back in order to learn what has happened and how since this famous and maybe unique 'moment Delors' in 1988 when Cohesion Policy was born it has made this radical turn from project management to a more strategic approach focusing on regional actors.
Dirk Ahner: Tervetuloa tähän tapaamiseen, joka on omistettu katsaukselle menneeseen, jotta voisimme oppia, mitä tapahtui ja miten tämän kuuluisan ja ehkä ainutlaatuisen ”Delorsin hetken” aikana vuonna 1988 koheesiopolitiikka syntyi ja ja miten se on muuttunut radikaalisti projektinjohdosta strategisemmaksi lähestymistavaksi, jossa keskitytään alueellisiin toimijoihin.
I would like to look together with you into the development of the policy since then and to finally exchange views on its prospects beyond 2013.
Haluaisin tarkastella teidän kanssanne politiikan kehitystä siitä lähtien ja lopulta vaihtaa mielipiteitä sen näköaloista vuoden 2013 jälkeisenä aikana.
On the latter aspect, we are currently collecting expertise and advice from both academics and practitioners on the rationale of the policy, future challenges facing the regions and the possibilities for simplification and better governance.
Jälkimmäisen seikan suhteen keräämme tällä hetkellä asiantuntemusta ja neuvoja sekä tutkijoilta että tekijöiltä politiikan perusteluista, alueita kohtaavista tulevaisuuden haasteista sekä yksinkertaistamisen ja paremman hallinnon mahdollisuuksista.
Commissioner Danuta Hübner will present the results of these reflections in a report in spring 2009.
Komission jäsen Danuta Hübner esittelee näiden mietteiden tulokset raportissa keväällä 2009.
UK, the slogan of an 'integrated approach' gave new impetus to regional development eorts in Scotland and the north-west, for example; it wasn't simply a question of the technical integration of financial instruments it also highlighted the issue of precisely who was responsible at EU, national and regional level for the design and implementation of each part of a regional programme.
Se korosti myös sitä kysymystä, kuka oikein oli vastuussa alueellisen ohjelman kunkin osan suunnittelusta ja täytäntöönpanosta EU:n, kansallisella ja alueellisella tasolla.
role for the Commission with the Member States being the policy’s drivers.
taas jäsenmaat olisivat politiikan ajavana voimana.
This continues since then and, to a certain extent, it has underpinned the distinction between the more experimental and 'communitarian' instruments of the policy, such as the innovative method of conception and implementation of public policies, innovative actions, Community Initiatives and networks, and those operational programmes managed more on behalf of the Member States and regions.
Tämä on jatkunut siitä lähtien ja se on tietyssä mittakaavassa vahvistanut politiikan kokeellisempien ja ”yhteisöllisempien” välineiden eroa, kuten sitä innovatiivista tapaa, jolla julkiset politiikat, innovatiiviset toimenpiteet, yhteisöaloitteet ja verkostot sekä enemmän jäsenmaiden ja alueiden puolesta johdetut toimintaohjelmat luodaan ja pannaan täytäntöön.
Jérôme Vignon: It is true that before the big bang of 1988, a certain fermentation of the concept of economic and social cohesion and the Structural Funds had occurred in the Member States and the universities.
Jérôme Vignon: On totta, että taloudellisen ja sosiaalisen koheesion sekä rakennerahastojen käsite oli ollut eräänlaisessa kypsyttelytilassa jäsenmaissa ja yliopistoissa jo ennen vuoden 1988 suurta pamausta.
The debate about an ecient development model existed in parallel with the 'Realpolitik' which questioned whether the rich countries should continue to put money into funds absorbed without any impact by the others. 'I want my money back!' and 'Deutschland ist nicht der Zahlmeister Europas!' formed part of the landscape prepared upon the arrival of Jacques Delors and his answer was that the Structural Funds would be transformed into structural policies aiming at social cohesion.
Väittely tehokkaasta kehitysmallista oli olemassa rinnan reaalipolitiikan kanssa, joka kyseenalaisti, olisiko rikkaiden maiden edelleen laitettava rahaa rahastoihin, joita muut kuluttivat ilman mitään näkyvää vaikutusta. ”Haluan rahani takaisin!”ja ”Deutschland ist nicht der Zahlmeister Europas!” muodostivat osan valmistellusta maisemasta, kun Jacques Delors otti ohjat ja sanoi, että rakennerahastot muutettaisiin sosiaaliseen koheesioon tähtääviksi rakennepolitiikoiksi.
In fact, the big bang was supported by four crucial elements some of which are still with us.
Itse asiassa suurta pamausta tuki neljä ratkaisevan tärkeää perustekijää, joista osa on edelleen voimassa.
This enthusiasm about 'eciency and eective-ness' was shared by many of the Member States’ finance ministries during that period.
Vuoden 1987 lakitekstissä sanottiin ”jotta ’yhtenäisasiakirjasta’ tulisi menestys”.
A Commission report prepared by the Task Force was presented to the ECOFIN Council in 1984 when Graham and I were members of the Cabinet of President Gaston Thorn.
Yhteismarkkinoiden valmistumisesta eniten hyötyville jäsenmaille lähetetty poliittinen viesti oli, että ne olivat valmiit panemaan kortensa kekoon koheesiopolitiikan kautta.
It was at that moment that the notion of 'economic and social cohesion' began to be discussed explicitly.
Lisäksi monivuotisen budjetin lähestymistapaa täydennettäisiin vakavalla hallinnalla, ohjelmoinnilla, arvioinnilla ja valvonnalla. ”Lisää rahaa” ei tulisi muuten kuin komission valvomien lisärajoitusten kautta.
Both the concepts of eciency and cohesion were then advanced by Jacques Delors as of 1985 and they enabled him to dominate the debate about a new vision for Europe – maybe everywhere except the Anglo-Saxon world. But even in the
Tällainen poliittinen sopimus on luultavasti historiallisesti ainutlaatuinen, vaikka nykyään laajentumisen onnistunut toteutus on pohjimmiltaan yhdistetty taloudelliseen ja sosiaaliseen koheesioon.
The first one, the 'institutional moment', is not as important as it was.
Toinen perustekijä koskee ns. devoluutiota, monissa jäsenmaissa 1990-luvun loppupuolella voimistunutta poliittista ideaa, joka johti
The legal text of 1987 said 'in order to make the ‘Single Act’ a success'.
Tuohon aikaan monet jäsenmaiden valtiovarainministerit jakoivat tämän ”tehokkuutta” koskevan innostuksen.
The political message to the Member States beneting most from the completion of the common market was that they were ready to make an eort through Cohesion Policy.
Työryhmän laatima raportti esitettiin ECOFIN-neuvostolle 1984, kun Graham ja minä olimme puheenjohtaja Gaston Thornin kabinetin jäseniä.
In addition, the multiannual budget approach would be accompanied by a serious managing, programming, evaluation and control exercise.
Juuri tuolloin ”taloudellisen ja sosiaalisen koheesion” mielikuvasta alettiin keskustella suorasanaisesti.
'More money' only came with more restrictions controlled by the Commission.
Sitten Jacques Delors vei sekä tehokkuuden että koheesion käsitteitä eteenpäin vuodesta 1985 lähtien, ja niiden avulla hän pystyi hallitsemaan keskustelua Euroopan uudesta visiosta – ehkä kaikkialla muualla paitsi anglosaksisessa maailmassa.
Probably, that kind of political deal remains historically unique even if nowadays making a success of enlargement is fundamentally linked to economic and social cohesion.
Mutta jopa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ”yhtenäisen lähestymistavan” iskulause antoi uutta pontta alueellisille kehityspyrkimyksille esimerkiksi Skotlannissa ja luoteisosissa. Kyse ei ollut vain
The second element concerns 'devolution', a political idea which gained momentum in many Member States at the end of the 1990s and led to the creation of the Committee of the Regions in 1992.
SIVU28 alueiden komitean luomiseen vuonna 1992.
Cohesion Policy empowered those, mostly pro-European, actors at regional level who were in favour of the Single European Act.
Koheesiopolitiikka antoi uusia mahdollisuuksia enimmäkseen Euroopan asiaa ajaville paikallistason toimijoille, jotka kannattivat Euroopan yhtenäisasiakirjaa.
are, of course, of utmost European importance, too.
nen menestys tästä näkökulmasta.
The political idea 'if you help yourself, Europe will help you' was quite a success in this perspective and I think that the narrative of EU structural policy being 'at the service of Europe' is still justied today though it needs further reection as regards the future.
Mielestäni kertomus siitä, että EU:n rakennepolitiikka on Euroopan palveluksessa, on nykyään edelleen oikeutettu, vaikka se edellyttääkin lisää pohdintaa tulevaisuuden suhteen.
What remains an unsolved question inside the Commission is the question of coordination between the Directorate-Generals managing the dier-ent funds.
Ratkaisematon kysymys komission sisällä koskee eri rahastoja hallinnoivien pääosastojen välistä koordinaatiota.
As coordination 'from the outside' through a new DG has not been the way, the integrated approach of the funds remains on the agenda because it has become evident, in my view, that 'marching together' does not work.
Koska koordinaatio ulkopuolelta uuden pääosaston kautta ei ole ollut ratkaisu, rahastojen yhtenäinen lähestymistapa on edelleen asialistalla, koska mielestäni on käynyt selväksi, että yhdessä marssiminen ei toimi.
The third supporting element at the end of the 1980s was the intellectual attempt to rethink development policies in general.
Kolmas asiaa tukeva perustekijä 1980-luvun lopussa oli älyllinen yritys ajatella kehityspolitiikat uudelleen ylipäänsä.
The scene was traditionally dominated by those academics who were convinced that regional convergence would mainly be dependent on infrastructure investment.
Näyttämöä hallitsivat perinteisesti ne tutkijat, jotka olivat vakuuttuneita, että alueellinen lähentyminen olisi pääasiassa riippuvainen sijoituksista infrastruktuuriin.
A new school of thought, however, was convinced that only an integrated approach would be able to unlock the endogenous local potential and create sustainable growth.
Uusi ajatussuunta oli kuitenkin varma siitä, että vain yhtenäinen lähestymistapa voisi vapauttaa sisäsyntyisen paikallisen potentiaalin ja luoda kestävää kehitystä.
This development concept was tested for the first time by the IMPs and involved predominately local instead of national stakeholders.
Tämä kehitysidea joutui ensimmäistä kertaa testiin yhtenäisten Välimeren ohjelmien toimesta, ja kyseessä olivat etupäässä paikalliset eivätkä kansalliset sidosryhmät.
Though the original idea of Jacques Delors, to accept only programmes suggested by the regional level was finally not put into practice, it dominated the negotiations with the Member States and led to further decentralisation of tasks.
Vaikka Jacques Delorsin alkuperäistä ajatusta, että hyväksyttäisiin vain alueellisella tasolla ehdotetut ohjelmat, ei loppujen lopuksi otettukaan käyttöön, se hallitsi neuvotteluja jäsenmaiden kanssa ja johti tehtävien suurempaan hajauttamiseen.
Jean-Charles Leygues: Concerning your third point, Jérôme, on the 'ght of the two schools', the 'believers in infrastructure' and those convinced that innovation and an integrated approach would lead to a homogenous development, I think the final solution was simple and pragmatic.
Jean-Charles Leygues: Jérôme, mitä tulee kolmanteen kohtaasi kahden suunnan taistelusta infrastruktuuriin uskojien ja niiden välillä, jotka ovat vakuuttuneet, että innovointi ja yhtenäinen lähestymistapa johtaisivat yhtenäiseen kehitykseen, mielestäni lopullinen ratkaisu oli yksinkertainen ja käytännönläheinen.
Dening eligibility and funding for both infrastructure and integrated development approaches, solved and partially finished that debate inside the Commission and in the Member States as well.
Tukikelpoisuuden ja rahoituksen määrittely molemmille, infrastruktuurin ja integroidun kehityksen lähestymistavoille, ratkaisi ja osittain lopetti komission sisällä ja jäsenmaissakin käydyn väittelyn.
“Delors’ answer was that the Structural Funds would be transformed into structural policies aiming at social cohesion.” Jérôme Vignon
Alkuperäisen mallin viimeinen perustekijä on siitä lähtien ollut voimassa kaikilla myöhemmillä kausilla.
The last element of the original blueprint has been valid ever since for all subsequent periods.
”Delors vastasi, että rakennerahastot muutettaisiin sosiaaliseen koheesioon tähtääviksi rakennepolitiikoiksi.”
Finally, when formulating the policy’s objectives one has to give a name to these, a name which makes it clear that there is an 'important European reason' to act.
Jérôme Vignon ta muotoillaan, on niille annettava nimi, joka tekee selväksi, että on olemassa ”tärkeä eurooppalainen syy” toimia.
'Rural development' was such a reason because it was an important part of the CAP reform.
Maaseudun kehitys oli sellainen syy, koska se oli tärkeä osa YMP:n uudistusta.
Making enlargement, economic restructuring and the common market a success,
Poliittinen ajatus siitä, että jos autat itseäsi, Eurooppa auttaa sinua, oli melkoi-
Tassos Bougas: I would remind of the econ- omic and political context and the quite important disparities which framed that debate.
Tassos Bougas: Haluaisin muistuttaa taloudellisesta ja poliittisesta asiayhteydestä ja niistä melko tärkeistä eroista, jotka kehystivät kyseistä väittelyä.
Growth rates in the 1980s, were quite modest in the poorer Member States.
Kasvuluvut 1980-luvulla olivat melko vaatimattomia köyhemmissä jäsenmaissa.
In addition, Cohesion Policy was perceived as a regulatory mechanism in the sense that it was meant to alleviate potential negative externalities produced by the development of Community policies, with a particular focus on the perspectives of Internal Market.
Lisäksi koheesiopolitiikkaa pidettiin sääntelymekanismina siinä mielessä, että sen oli tarkoitus lieventää yhteisöpolitiikkojen kehityksen aiheuttamia, mahdollisesti kielteisiä ulkoisvaikutuksia ja keskittyä erityisesti sisämarkkinoiden näkökulmiin.
Finally, in addition to a more passive or negative 'integration by law', the Community needed policies that addressed the citizens and, through some community financial incentives set up a 'positive integration'.
Lopuksi, yhteisö tarvitsi passiivisemman tai kielteisemmän, lakiin perustuvan integraation lisäksi kansalaisille suunnattuja politiikkoja sekä positiivisen integraation luontia tiettyjen taloudellisten kannustimien avulla.
Cohesion Policy had a three-
Padoa-Schioppan raportissa esitettiin juuri näitä.
PAGE29 fold objective: address disparities; alleviate potential negative externalities and support positive integration.
Politiikan uudistuksessa laajennettiin tarkoituksellisesti sen vaikutusalaa ottamaan huomioon nämä muuttuvat olosuhteet.
The Padoa-Schioppa report put these exact issues on the table.
Muistakaa, että Ison-Britannian pääministeri noihin aikoihin oli Margaret Thatcher.
this in mind today when people argue against the automatic decommitment rule (the n+2 rule) or when people criticise the programming approach.
Mielestäni tämä on väärin, erityisesti näkemys siitä, että politiikka voidaan oikeuttaa vain suhteessa suureen ideaan.
There were elements of the 1989 reform which were a response to the fact that the previous policy had not worked.
Minusta me itse asiassa kärsimme tästä lähestymistavasta, joka aiheuttaa meille ongelman.
“In the Union, we have a third policy which is a part of our economic growth armoury and which provides us with a balancing factor: Cohesion Policy.” Graham Meadows
”Unionissa meillä on kolmas politiikka, joka on osa talouskasvumme arsenaalia ja joka tarjoaa meille tasapainottavan tekijän: koheesiopolitiikka.” Graham Meadows
I think this is wrong, especially the view that the policy can only be justified in relation to a big idea.
Ennen kuin siirryn siihen, haluan kuitenkin mainita asian, joka liittyy nykyisen politiikkavaiheen alkuun vuonna 1989.
I actually find that we suffer from this approach which leaves us with a problem.
Ainoa seikka, jota tässä ei vielä ole mainittu, on se, että 1980-luvun alussa unionilta itse asiassa loppuivat rahat, koska YPM-budjetti oli kulutettu loppuun.
A second point to mention is that the pre- reform policy was restricted to the co-nancing of public expenditure projects and that, already, the public sector was shrinking because of privatisation.
Komissio oli vakuuttunut, että jossakin täytyy olla lisää rahaa, joten se etsi eri budjettikohdistaan ja löysi lopulta suuria summia käyttämättömiä maksuluottoja EAKR:ssä ja ESR:ssä, missä suuria määriä budjettisitoumuksia oli käyttämättöminä.
The reform of the policy deliberately widened its scope to take account of these changing conditions. Remember, the British Prime Minister at the time was Mrs Thatcher.
Sen vuoksi komissiolla oli tilanne, jossa sen piti siirtää voimavaroja maatalouteen, mutta se ei voinut tehdä sitä, koska maksuluotot oli luvattu rakennerahastoille, vaikka ne lojuivat turhan panttina.
But, before going into that, let me just mention a point which relates to the start of the present policy phase in 1989.
Nyt haluaisin sanoa muutaman sanan vaarasta, joka liittyy Jérômen näkökulmaan siitä, että eurooppalainen aluepolitiikka tarvitsee suuren eurooppalaisen aiheen (une grande cause européenne) oikeutuksen.
The only thing that hasn’t yet been mentioned is that, in the early 1980’s, the Union actually ran out of money because the CAP budget had been exhausted.
Se on sama kuin sanoisi, että politiikka on osa jonkinlaista kaupankäyntiä: jos haluat yhteismarkkinat, sinun pitää maksaa; jos haluat yhtenäisvaluutan, sinun pitää maksaa; jos haluat laajentumisen, sinun pitää maksaa.
Convinced that there must be some money somewhere, the Commission searched through its various budget lines and finally discovered large amounts of unused payment credits in the ERDF and ESF, where high levels of budget commitments lay unused.
En hyväksy tätä tulkintaa, koska se on kyyninen ja asettaa jotkin jäsenmaat huonoon valoon.
The Commission was therefore faced with a circumstance in which it needed to transfer resources to agriculture but could not because, although the payment credits lay idle, they had been committed to the Structural Funds.
Se väheksyy maiden oikeutettuja väitteitä talouskasvusta ja korvaa nämä ajatuksella, että kyseiset maat yrittivät vain ryöstää unionin hevosvankkurit.
Now I would like to say a word about the danger of Jérôme’s view that European regional policy needs the justication of 'une grande cause européenne'.
Tämä vahvisti keskustelua rakennerahastoista ja halua varmistaa alusta lähtien, että sitoutetut rahat lopulta kulutetaan.
Which is equivalent to saying that the policy is part of some deal or other: 'you want the Single Market, then you have to pay' and later 'you want the single currency, then you have to pay'; and, again, 'you want enlargement, then you have to pay.'
Tämä kannattaa pitää mielessä nykyään, kun jotkut vastustavat automaattista varojen käyttämättä jättämissääntöä (n+2-sääntö) tai arvostelevat ohjelmointilähtökohtaa.
I reject this interpretation as being cynical which casts some of the Member States in a bad light, dismissing their legitimate arguments about economic growth and putting in their place the idea that they were just trying to rob the Union stagecoach.
Vuoden 1989 uudistuksessa oli tekijöitä, jotka olivat vastaus siihen tosiasiaan, että edellinen politiikka ei ollut toiminut.