natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The rise in forest area also conceals the fact thatsome of the last pristine forests in Europe, usuallyrich in biodiversity and endangered species, are stillthreatened to be replaced by intensively managedsemi-natural forests or plantations (EEA, 1998).Moreover, preference for conifers over deciduoustrees and of exotic species over the original speciescan have a negative impact on biodiversity eventhough the total forest area is increasing.
Metsäalan kasvu osoittaa myös, että jotkin Euroopanviimeisistä koskemattomista metsistä, joiden biologinen monimuotoisuus on tavallisesti rikas ja joissa elääuhanalaisia lajeja, ovat edelleen vaarassa muuttuatehokkaasti hoidetuiksi osittain luonnonmukaisiksimetsiksi tai istutusmetsiksi (EEA, 1998). Lisäksi havupuiden suosiminen lehtipuiden kustannuksella jaeksoottisten puulajien suosiminen kotimaisten lajienkustannuksella voivat vaikuttaa kielteisesti biologiseenmonimuotoisuuteen, vaikka metsän kokonaispinta-alakasvaa.
Thereforeit is the quality of the forest rather than the quantity that recent initiatives for nature conservation arefocusing on.
Siksi viimeaikaisissa luonnonsuojelua koskevissa aloitteissa kiinnitetään huomiota pikemminkin metsän laatuun kuin sen määrään.
Europe’s recent forest history
Euroopan metsien viimeaikainen historia
Historical research shows that forests have had afundamental importance as a basic resource for theprogress of human settlement and for the creation ofa civilised and prosperous Europe.
Historiantutkimus osoittaa, että metsillä on ollut keskeinen merkitys perusresurssina ihmisten asutusprosessille sekä sivistyneen ja vauraan Euroopan luomiselle.
Until the late18th century, European forests were mainly seen aswild and uninviting realms of nature, and at thesame time as inexhaustible sources of materials, fodder and energy at the ready disposal of the growinghuman population.
Euroopan metsiä pidettiin 1700-luvun lopulle saakka pääasiassa villinä ja luotaantyöntävänä luonnonvaltakuntana sekä samalla ehtymättöminä raaka-ainei-den, rehun ja energian lähteinä, jotka olivat kasvavanihmispopulaation vapaasti käytettävissä.
The turnaround for the diminished forest resourcesin many European countries came when the imminent threat of a timber shortage was recognised andforestry became a scientific profession, with highereducation of foresters spreading across Europe.
Käänne metsävarojen vähenemisessä monissa Euroopan maissa tapahtui, kun puutavarapula kävi ilmeiseksi,metsätaloudesta tuli tieteellisesti tunnustettu ammattija metsätieteilijöiden kouluttaminen yleistyi Euroopassa.
During the early 19th century, this led to the extensionof the concept of foresters as ‘guardians of thewoods’, which was originally restricted to the estatesof Europe’s high nobility, to a double function ofmanaging and policing the national forest patrimonium as a whole, entrusted to self-standing forestadministrations.
Tämä johti 1800-luvun alkupuolella metsäalanammattilaisten toimenkuvan laajenemiseen. Alun perinhe toimivat ”metsän vartijoina”; tämä tehtävä olirajoitettu koskemaan vain Euroopan ylimystön tiluksia.Nyt heidän tehtävänsä jakautui kahtia kansallisen metsäomaisuuden hoitamiseen sekä vartioimiseen kokonaisuudessaan, ja tämä työ uskottiin itsenäisille metsähallinnoille.
As a result, the decline in forestresources was slowly reversed and vast regions wereallowed to regenerate or were actively reforested.This trend further accelerated after 1850, when evermore abandoned agricultural land and disused pasture continued to be converted to forests.
Näin metsävarojen väheneminen saatiinvähitellen loppumaan ja suurten alueiden sallittiinuudistua tai niitä metsitettiin aktiivisesti.
However,the main objectives of this forest recovery were thefast and efficient production of timber to supplygrowing markets and protection against erosion.
Tämä suuntaus nopeutui entisestään 1850-luvun jälkeen, jolloinjatkuvasti kasvava määrä hylättyä maatalousmaata jakäyttämätöntä laidunmaata muutettiin metsiksi.Tämän metsien elvyttämisen päätavoitteita olivat kuitenkin puutavaran nopea ja tehokas tuotanto kasvavien markkinoiden tarpeisiin sekä maaperän suojaaminen eroosiolta.
Thismostly led to the establishment of monocultures ofconifers.
Tämä johti useimmiten yhden havupuulajin monokulttuurien luomiseen.
Managed as evenaged plantations, these‘new forests’ offered only little value for biodiversity,although some of them have become more diverse asa result of natural decay or human intervention.
Näillä tasaikäisinäistutuksina hoidetuilla ”uusilla metsillä” ei ollut biologisen monimuotoisuuden kannalta juuri mitään arvoa,vaikka jotkin niistä ovat muuttuneet entistä monimuotoisemmiksi luontaisen taantumisen tai ihmisen toimenpiteiden vuoksi.
Wood shortages occurred again in parts of Europe, ona smaller scale, after the first and the second worldwars.
Monien Euroopan maiden metsäala supistui jyrkästi1600-luvulta alkaen, ja metsäresurssit vähenivät voimakkaasti pitkälle 1800luvulle saakka.
Thus, in many parts of Europe,forests are characterised by relatively young, evenaged stands of few tree species, offering habitats onlyto a rather limited number of organisms.
Vasta kun puupääasiallisena energianlähteenä voitiin korvata hiilelläja myöhemmin öljyllä, monien Euroopan aikoinaanrunsasmetsäisten alueiden ryöstöviljely päättyi.
These problems did not occur, or at least not to thesame extent, in the vast forests of northern Europenor in the inaccessible alpine areas and mountainregions of southern Europe, where relativelyuntouched forests and open multi-functional woodlands can still be found today. These areas representthe last remains of natural forests and traditionalwoodland use in Europe, and thus they are ofextremely high scientific and ecological value.
Erilaisten tarpeiden, kuten laivanrakennuksen, kaivostoiminnan, polttopuun, rakennusmateriaalin, suolantuotannon ja puuhiilen sekä lasin valmistamisessa tarvittavanpotaskan tuotannon, vuoksi monet metsäalueet olihakattu kokonaan paljaiksi usein ottamatta huomioonkestävän tuotannon perusedellytyksiä.
Asthe economic value of the oldgrowth timber isoften equally high and as pressure for agriculturalintensification continues to build up, commercialexploitation often collides with the interests ofnature conservation in these areas.
Tilannettapahensi vielä se, että maaseudun asukkaat käyttivätusein samoja metsiä heikosti säännellyn ja tuskin lainkaan valvotun alkeellisen monitavoitteisuuden nimissätarkoituksiin, jotka oli vahvistettu paikallisina ”käyttö-
Only when woodas the main source of energy could be substituted bycoal and later by oil, did the depletion of many of Europe’s once heavily forested regions come to ahalt.
Pienemmässä mittakaavassa puupulaa esiintyi taasjoissakin Euroopan osissa ensimmäisen ja toisen maailmansodan jälkeen.
To make matters even worse, the same forests were often subjectto poorly regulated and little supervised forms ofprimitive multi-functional use by rural populationsenshrined in local ‘user rights’.
Monet alueet, jotka olivat tuhoutuneet tai jotka oli hakattu sodan aikana tai heti sen jälkeen, istutettiin puuntuotantoa varten ajan yhteiskunnallisten tarpeiden tyydyttämiseksi.
This led to the openlandscapes consisting of forests degraded andimpoverished by extensive grazing and diffuse gathering of forest products that appear on the firstaccurate landcover maps of the late 18th century asheaths or inland dune areas.
Siksi monissa osissa Eurooppaa metsille on ominaista suhteellisen nuorija tasaikäinen, muutamasta harvasta lajista koostuvapuusto, joka tarjoaa elinympäristön vain melko harvoille eliöille.
The actual appearance of forests in Europe is thecombined reflection of two fundamentally different
Tähän on lisättävä, että länsi-itäsuuntainen vyöhykkeisyys merellisestä ympäristöstä mannertyyppiin näkyymyös lajien ja kasvityyppien rikkauden vähenemisenä.
Human influence first produced fragmentation of forest cover in the plains and has further reduced itcategorically to conquer space for agriculture, toopen pastures and to meet energy needs. The olderthe colonisation process, the more its consequencesare visible in the present-day landscape.
Näitä ongelmia ei esiintynyt ainakaan samassa mittakaavassa Pohjois-Euroopan laajoissa metsissä, luoksepääsemättömillä Alppien alueilla eikä Etelä-Euroopanvuoristoseuduilla, missä on edelleen suhteellisen koskemattomia metsiä ja avoimia monitavoitteisia metsiä.Nämä alueet edustavat luonnonmetsien viimeisiä jäänteitä ja perinteistä eurooppalaista metsien käyttöä.Näin ollen niillä on erittäin suuri tieteellinen ja ekologinen arvo.
As a result,the high forest cover in Fennoscandia and the largeforest complexes in central Europe that exist todayare in stark contrast with the situation down in thesouth-west.
Koska vanhan puutavaran taloudellinenarvo on usein yhtä suuri ja koska maatalouden voimaperäistämisen paineet kasvavat edelleen, taloudellisenhyödyntämisen edut ja luonnonsuojelulliset edut törmäävät usein yhteen näillä alueilla.
In France, forest cover was estimated ataround 80% at the dawn of the Roman conquest,whereas it was down to 15% by 1800 and has risenagain to over 30% today.
BIhmisasutuksen historia ja sen vaikutus metsiinkuvastavat myös pohjois-eteläsuuntaista vyöhykkeisyyttä.
In Fennoscandia, slashand burn cultivation had an important impact untilthe 19th century, but considerably more closed forest cover developed after its abandonment.
Vanhimmat asutukset sijaitsivat etelässä alkaen Lähi-idästä kohti Kreikkaa noin 8000vuotta sitten jasaavuttaen Fennoskandian vasta noin 2500vuotta sitten.
A.The glaciations have left a considerable footprinton northern Europe, central Europe and the mountain regions, leading to a floristic north–south gradient that is still very characteristic today.
Euroopan metsien nykyisissä ominaispiirteissä yhdistyykaksi perusteiltaan erilaista ilmiötä (Falinski ja Mor- tier, 1996)(33
94 clearing of alluvial forests for pasture, change incomposition of alluvial forests after alteration ofhydrological conditions in swamp forests;
96 ensisijainen eriytyminen, joka tapahtui jääkaudenjälkeen metsien syntymiseen myötävaikuttavien lajien elpyessä, joka alkoi noin 10000vuotta sittengeologisella holoseenikaudella ja johon ilmasto- jamaaperäolosuhteet vaikuttivat toissijainen eriytyminen, joka tapahtui ihmisasutuksen vaikutuksesta ja joka on muuttanut metsäpeitettä ja sen rakennetta alkaen neoliittiselta kaudelta noin 5000vuotta sitten.
Northern Europe’s boreal forests are of mostrecent origin and have less plant species.
Mitä vanhempi asutusprosessi on, sitä selvemmin sen seuraukset näkyvätnykypäivän maisemassa.
Theirestablishment followed the regression of the icecap and the youngest formations, such as theoak-beech and beech-spruce forests of central Europe, only took shape some 5000 years ago.Pioneer formations, such as the pine-birch forestsalready appeared much earlier.
Tästä syystä Fennoskandianlaaja metsäpeite ja Keski-Euroopan vielä jäljellä olevatsuuret metsäkeskittymät muodostavat voimakkaan vastakohdan verrattuna Lounais-Euroopan tilanteeseen.Ranskassa metsäpeitteen osuudeksi on arvioitu noin80prosenttia roomalaisten valloitusretkien alkaessa;1800-luvulle tultaessa se oli supistunut 15prosenttiin,ja nyt se on jälleen kasvanut yli 30prosenttiin.
modification of tree species composition and vertical structure by silvicultural interventions;
Fennoskandiassa kaskeamiskulttuuri oli leimallista 1800luvulle saakka, mutta sen hylkäämisen jälkeen metsäpeite yhtenäistyi huomattavasti.
Southern Europe’s forests are much older. Some ofthese formations have already existed for over15000 years and as they have been much lessinfluenced by the glaciations, their number ofspecies and the diversity of their floristic associations is much higher.
AJäätiköt ovat jättäneet merkittäviä jälkiä Pohjois-Eurooppaan, Keski-Eurooppaan ja vuoristoalueille,mikä on saanut aikaan edelleen hyvin luonteenomaisenpohjois-eteläsuuntaisen kasvien vyöhykejaon.
establishment of formations that do not occurnaturally, such as fruit-bearing stands of selectedspecies, coppice, coppice and standards, wickercultivation, agroforestry systems, etc., oftenleading to the development of associated biodiversity linked to continued human interference innatural succession processes; drainage of peat soils and humid forests to accelerate tree growth;
Ihmisen toiminnasta johtuvat merkittävimmät vaikutukset metsän biologiseen monimuotoisuuteen ovatseuraavat: puunkorjuu, ennen kuin metsät kehittyvät täysikasvuisiksi ja lisääntymiskykyisiksi, mikä aiheuttaa vanhoihin ja lahoaviin puihin liittyvien lajien vähenemistä tulvametsien raivaaminen laitumiksi, tulvametsienrakenteen muuttuminen hydrologisten olosuhteidenmuututtua suometsissä
To this has to be added that the climatic west–eastgradient from oceanic to continental influence alsoimplies a decrease in richness of species and vegetation types.
Pohjois-Euroopan boreaaliset metsät ovat kaikkeinuusimpia, ja niissä on vähiten kasvilajeja.
construction of timber road networks in wilderness areas; reforestation of abandoned agricultural lands andformerly grazed environments.
Ne muodostuivat jääpeitteen väistyttyä, ja nuorimmat kasvustot, kuten Keski-Euroopan tammi-pyökki- japyökki-kuusimetsät, ovat syntyneet vasta noin5000vuotta sitten.
B. The history of human settlement and its impacton forests also reflects a north–south gradient, withthe oldest colonisation taking place in the south,starting from the Middle East towards Greece about8000 years ago and reaching Fennoscandia asrecent as 2500 years ago.
Pioneerikasvustot, kutenmänty-koivumetsät, olivat ilmaantuneet jo paljonaikaisemmin.
It has to be understood that these individual factors
Etelä-Euroopan metsät ovat huomattavasti edellisiävanhempia.
33)This section is largely based on a publication by the authors mentioned in a special edition of Revue forestière française(XLVIII);
33)Tämä jakso perustuu suureksi osaksi mainittujen tekijöiden kirjoitukseen Revue forestière française(XLVIII) -julkaisun erikoisnumerossa. Kir-
( which itself refers to ample literature on the subject.
( joitus itsessään sisältää laajoja aihetta koskevia kirjallisuusviitteitä.
To a lesser extent, the work of Noirfalise on the Corine vegetation cover definitions was also taken into account.
Vähäisessä määrin on myös otettu huomioon Noirfalisen kirjoituksia Corine-kasvipeitetyyppien määritelmistä.
General information about forests and forestry did not necessarily occur side by side but that theymay have had simultaneous or subsequent influences, which have also produced synergetic effectson specific locations.
turvemaiden ja veden vaivaamien metsien ojittaminen puuntuotannon nopeuttamiseksi metsätieverkostojen rakentaminen puunkuljetuksiavarten erämaa-alueilla hylättyjen maatalousmaiden ja aiemmin laitumenakäytettyjen ympäristöjen metsittäminen.
There also exists confusion between naturalness,meaning absence of human influence, and biodiversity, meaning species and structural richness.
Toisinaan sekoitetaan keskenään myös luonnonmukaisuus, joka merkitsee ihmisen vaikutuksen puuttumista,ja biologinen monimuotoisuus, joka merkitsee lajien jarakenteiden rikkautta.
Indiscriminate mixing of such concepts has led to mythical visions of what could or should be the aspect ofthe ‘original’, ‘ancient’ or ‘primeval’ forest, which aresometimes put forward as a management objectivefor protected areas.
Tällaisten käsitteiden sekoittaminen vapaasti on johtanut myyttisiin visioihin siitä,mikä voisi tai minkä pitäisi olla ”alkuperäistä”, ”muinaista” tai aarnimetsää. Näitä visioita esitetään joskussuojelualueiden hoitotavoitteina.
Keeping this in mind the habitats that are listed fortheir community importance in Annex I to the habitats directive can be divided into three functionalgroups (Barbier, 2000): habitats which occur in environments that havealways been marginal in economic terms and werenever colonised by man, such as riverine formations, dune areas, wet pockets in forests andactive bogs; little anthropised climax habitats, such as certainoak forests, beech forests and natural spruceforests, which have been exploited for timber andkept in a stable condition by management of theindigenous species;
On otettava huomioon, että nämä yksittäiset tekijäteivät ole välttämättä esiintyneet samanaikaisesti,mutta niillä on saattanut olla samanaikaisia tai peräkkäisiä seurauksia, joilla on myös ollut synergiavaikutusta tiettyihin alueisiin.
95 habitats which are mainly man-made landscapesor their transition to the climax vegetation, suchas heaths, wooded bogs, open (grazed) woodlands, natural grasslands or pastures.
Tästä syystä yhteisön tärkeinä pitämiksi määritellytluontotyypit, jotka on lueteltu luontotyyppidirektiivin liitteessä I, voidaan jakaa kolmeen toiminnalliseenryhmään (Barbier, 2000):
From the above, it can be concluded that biologicaldiversity and the naturalness of European forestshave been influenced to a varying degree by humanactivities for a very long time and that natural or‘virgin’ forests have become absolutely rare throughout Europe and even more so in the EU.
Edellä esitetystä voidaan päätellä, että ihmisen toiminta on hyvin pitkään vaikuttanut vaihtelevasti Euroopanmetsien biologiseen monimuotoisuuteen sekä luonnonmukaisuuteen ja että luontaiset tai ”koskemattomat” metsät ovat muuttuneet erittäin harvinaisiksikaikkialla Euroopassa ja vielä enemmän EU:n alueella.Jos metsän koostumukseen ja rakenteeseen vaikuttavaensisijainen ja toissijainen eriytyminen sijoitettaisiinsamaan ruudukon kaltaiseen kaavaan, josta vastakkaiset vaikutukset käyvät ilmi, tuloksena olisi loputonmäärä mahdollisia tilanteita.
Indeed, ifthe primary and secondary differentiation influencing forest composition and structure were puttogether in a matrix-like grid of crossing influences,this would result in an infinite number of possiblesituations, whereby in general it can be concludedthat those sites with the highest biodiversity, especially on fertile soils, are probably the ones thathave undergone the most intense change, as theyproved to be most interesting for human settlement.Very little untouched forest is left, totally artificialforest is not really abundant and the largest part of Europe’s forest can be called seminatural (for example, Anglo-Saxon literature) or subnatural (for example, French-Swiss literature).
Yleisesti voidaan todeta,että biologisesti monimuotoisimmilla alueilla, kutenravinteisilla mailla, muutokset ovat todennäköisestiolleet kaikkein voimakkaimpia, sillä ne ovat osoittautuneet ihmisasutuksen kannalta kaikkein halutuimmiksi. Koskematonta metsää on jäljellä hyvin vähän ja täysin keinotekoista metsää ei ole kovin paljon, joten suurinta osaa Euroopan metsistä voidaan kutsua osittainluonnonmukaiseksi (”semi-natural” esimerkiksi anglosaksisessa kirjallisuudessa ja ”subnatural” esimerkiksiranskalais-sveitsiläisessä kirjallisuudessa).
Among those forests which areconsidered to be seminatural today, one can findplantations with and natural regeneration of indigenous species on agricultural land that was abandoned over 100 years ago,natural forests of whichthe authentic herbaceous layer was nearly completely degraded by grazing and export of litter, naturalforests which have been ‘enriched’ with exoticspecies that have regenerated spontaneously, etc.
Näin ollenluonnonmukaisten ja osittain luonnonmukaisten metsien välistä eroa on joskus vaikea määritellä, koskaaiempi ihmisen vaikutus voi johtaa monenlaisiin luontaisen kehityksen ja ihmisen vaikutuksen yhdistelmiin.
This leads to the conclusion that there is too littleconclusive evidence to determine, with a reasonabledegree of confidence, what would have been theexact composition of potential natural vegetationcover on any given spot in Europe and that, in manycases, the continuation of human intervention isabsolutely essential to habitat conservation.
Tästä voidaan päätellä, että käytettävissä on liianvähän kiistattomia todisteita, joiden perusteella voitaisiin päätellä kohtuullisen varmasti, millainen potentiaalinen luonnonmukainen kasvipeite olisi voinut ollajossain tietyssä Euroopan paikassa, ja että monissatapauksissa ihmisen toimenpiteiden jatkuvuus on luontotyypin säilyvyydelle ehdottoman välttämätöntä.
The birds directive
Lintudirektiivi
Directive 79/409/EC, known as ‘the birds directive’,was adopted in 1979 and its main provision is theobligation for EU Member States to designate specialprotection areas (‘SPAs’) for a series of listed birdswhose conservation status is threatened and for migratory birds in general.
Direktiivi 79/409/ETY, joka tunnetaan nimellä ”lintudirektiivi”, hyväksyttiin vuonna 1979 ja sen keskeiselläsäännöksellä EU:n jäsenvaltiot velvoitetaan nimeämään erityissuojelualueita (SPA) useille luetelluille linnuille, joiden suojelun tila on uhattuna, ja muuttolinnuille yleensä.
A second important featureof this directive is that it sets common baselinerules for hunting and trading of birds in all Member States.
Tämän direktiivin toinen merkittäväpiirre on se, että siinä määritellään lintujen metsästystä ja kauppaa kaikissa jäsenvaltioissa koskevat yhteisetperussäännöt.
The Bern Convention
Bernin yleissopimus
The Convention on the Conservation of European Wildlife and Natural Habitats, often referred to asthe ‘Bern Convention’, was agreed at the Council of Europe in 1979 and entered into force in the EU in June 1982.
Euroopan neuvosto hyväksyi vuonna 1979 Euroopanluonnonvaraisen kasviston ja eläimistön sekä niidenelinympäristön suojelusta tehdyn yleissopimuksen,jota kutsutaan usein Bernin yleissopimukseksi; se tulivoimaan EU:ssa kesäkuussa 1982.
It is one of the oldest internationalagreements on biodiversity protection but its signatory parties are not tied by mandatory implementation provisions.
Se kuuluu vanhimpiin biologisen monimuotoisuuden suojelusta tehtyihinkansainvälisiin sopimuksiin, mutta sen allekirjoittajiaeivät sido pakolliset täytäntöönpanosäännökset.
The Bern Convention aims to ensure conservation ofwild flora and fauna species and their habitats.
Bernin yleissopimuksen tavoitteena on varmistaa luonnonvaraisten kasvi- ja eläinlajien sekä niiden elinympäristön suojelu.
Special attention is given to endangered and vulnerablespecies, including endangered and vulnerable migratory species specified in appendices.
Erityistä huomiota kiinnitetään uhanalaisiin ja vaarantuneisiin lajeihin, kuten sen liitteissä lueteltuihin uhanalaisiin ja vaarantuneisiin muuttolintulajeihin.
Altogether 44States have ratified the Convention, ranging from Turkey to Iceland and from Ukraine to Morocco.
Yhteensä 44valtiota on ratifioinut yleissopimuksen aina Turkista Islantiin ja Ukrainasta Marokkoon.
The habitats directive
Luontotyyppidirektiivi
Annex II:Theframeworkforbiodiversityprotection in Europe
Liite II: Euroopan biologisenmonimuotoi-suuden suojelunkehys
Directive 92/43/EEC, known as the ‘habitats directive’ or the ‘fauna, flora and habitats (FFH) directive’, was adopted in 1992 as an implementation instrument of the Bern Convention for EU Member States.
Direktiivi 92/43/ETY tunnetaan nimellä ”luontotyyppidirektiivi” tai ”eläimiä, kasveja ja luontotyyppejä koskeva direktiivi”. Se hyväksyttiin vuonna 1992 EU:njäsenvaltioita koskevana Bernin yleissopimuksen täytäntöönpanovälineenä.
The aim of this directive is to contribute tothe conservation of natural habitats and species ofwild fauna and flora in the European territory of the Member States, taking account of economic, socialand cultural requirements and regional and localcharacteristics.
Tämän direktiivin tavoitteenaon edistää luontotyyppien sekä luonnonvaraisteneläin- ja kasvilajien suojelua jäsenvaltioiden Euroopassa olevilla alueilla ottaen huomioon taloudelliset, sosiaaliset ja kulttuuriset vaatimukset sekä alueelliset japaikalliset ominaispiirteet.
The protection of natural habitatsand species listed in its annexes is ensured throughthe adoption and implementation of specific mea-
Direktiivin liitteissä lueteltujen luontotyyppien ja lajien suojelu varmistetaanhyväksymällä ja panemalla täytäntöön erityisiä toimen-