natgillin/translations-raw huggingface dataset:
With enlargement, the percentage of the world’s 6.3 billion inhabitants7 who live in the EU has risen from 6.1% to 7.2%, making the Union the third most-populated political entity, behind China (almost 1.3 billion in mid-2003) and India (1.1 billion), but 55% larger than the US (292 million) and 3.5 times larger than Japan (128 million).
Laajentumisen myötä EU:ssa asuvien osuus maailman 6,3 miljardista asukkaasta7 kohosi 6,1 %:sta 7,2 %:iin. Näin unionista tuli kolmanneksi väekkäin poliittinen yksikkö Kiinan (lähes 1,3 miljardia asukasta vuoden 2003 puolivälissä) ja Intian (1,1 miljardia) jälkeen mutta 55 % Yhdysvaltoja (292 miljoonaa) suurempana ja 3,5 kertaa Japanin (128 miljoonaa) kokoisena.
However, the percentage of the world’s population living in the countries of the enlarged EU has decreased throughout the 20th century and will continue to do so in the coming decades, due to rapid population increase in the developing countries.
Laajentuneessa EU:ssa asuvien prosenttiosuus maailman väestöstä laski kuitenkin koko 1900-luvun ja laskee myös tulevina vuosikymmeninä kehitysmaiden nopean väestönkasvun vuoksi.
The EU-25 is forecast to constitute less than 6% by 2030.
Laajentuneen EU:n ennustetaan muodostavan alle 6 % maailman väestöstä vuoteen 2030 mennessä.
After bottoming out in the first half of 2003, the economies of the euro area and EU turned around in the second half of the year.
Euroalueen ja EU:n taloudet saavuttivat aallonpohjan vuoden 2003 ensimmäisellä puoliskolla ja kääntyivät nousuun toisella puoliskolla.
The average growth rate for the year as a whole is estimated to have been 0.4% in the euro area and 0.8% in the EU.
Koko vuoden keskimääräiseksi kasvuksi arvioidaan 0,4 % euroalueella ja 0,8 % koko EU:ssa.
In view of the buoyancy of global growth and trade and the returning confidence of domestic producers and consumers, the recovery is set to gather momentum this year.
Elpyminen saa tänä vuonna lisäpontta maailmanlaajuisen kasvun ja kaupan edetessä vauhdikkaasti sekä kotimaisten tuottajien ja kuluttajien luottamuksen palatessa.
A rebound to average growth rates of 1.7% for the euro area and 2% for the EU is projected for 2004, levelling off at around 2.4% in 2005.
Keskimääräisen kasvun ennustetaan vuonna 2004 kohoavan euroalueella 1,7 %:iin ja koko EU:ssa 2 %:iin ja saavuttavan vuonna 2005 lakipisteen 2,4 %.
Population growth in EU-25 will become progressively slower over the next decade, before the population begins to shrink.
Väestönkasvu 25 jäsenvaltion EU:ssa hidastuu progressiivisesti seuraavan vuosikymmenen aikana, kunnes väestö alkaa vähentyä.
…taking full advantage of the upswing and strengthening will require a determined move towards further social and economic reform.
…mutta elpymisen ja vahvistumisen täysimittainen hyödyntäminen edellyttää päättäväistä tarttumista uusiin sosiaalisiin ja talousuudistuksiin.
Apart from the external stimulus from global demand, the main factors behind the outlook for the recovery include accommodating macroeconomic policy conditions, continued disinflation, supportive financial conditions, and progress in structural reforms.
Kansainvälisen kysynnän ulkoa tulevan elvytysvaikutuksen ohella elpymisen päätekijöitä ovat suopeat makrotalouspolitiikan olosuhteet, alhaisen inflaation jatkuminen, elpymistä tukevat rahoitusolot ja edistyminen rakenneuudistuksissa.
In the EU-15 countries, positive net migration has been the main driver of population growth over the last decade, which was characterised by decreasing natural growth.
Muuttovoitto on ollut tärkein väestönkasvua ylläpitävä tekijä EU:n 15 vanhassa jäsenvaltiossa viimeisen vuosikymmenen aikana, jolloin luonnollinen kasvu hidastui.
In the CEE new Member States – which experienced a sustained population growth from the post-war period until the mid 1980s – population growth stagnated in the 1990s.
Uusissa KIE-jäsenvaltioissa – joiden väestö kasvoi yhtämittaisesti sotien jälkeisen ajan 1980-luvun puoliväliin saakka – väestönkasvu pysähtyi 1990-luvulla.
In some cases it even became negative, due to a combination of emigration, a radical drop in fertility and a sudden rise in mortality.
Joissain tapauksissa väestönkasvu kääntyi jopa negatiiviseksi maastamuuton, syntyvyyden jyrkän alenemisen ja kuolevuuden äkillisen nousun yhteisvaikutuksesta.
By contrast Cyprus and Malta have shown a relatively significant population growth (15.5% and 9.4% respectively between 1993 and 2003).
Kyproksen ja Maltan väestönkasvu on sitä vastoin ollut melko huomattavaa (Kyproksella 15,5 % ja Maltalla 9,4 % vuosina 1993–2003).
The recovery is underpinned by a rise in investment expenditure, supported by a more gradual pick-up in private consumption.
Elpymisen tukipylväänä on investointimenojen lisääntyminen, jota tukee yksityiskulutuksen hieman hitaampi lisääntyminen.
Despite this projected increase in the momentum of economic activity, the protracted downturn should continue to weigh on the performance of the labour market.
Vaikka taloudellisen toimeliaisuuden ennustetaan näin lisääntyvän, pitkään jatkunut laskusuhdanne haitannee jatkossakin työmarkkinoiden suorituskykyä.
Population ageing will also be a dominant challenge for the EU of 25.
Väestön ikääntyminen on keskeinen haaste myös 25 jäsenvaltion EU:lle
Employment growth is expected to register 0.3% in 2004 and a somewhat better 0.9% in 2005.
Työllisyyden kasvun odotetaan olevan 0,3 % vuonna 2004 ja hieman enemmän, 0,9 %, vuonna 2005.
With ageing-related financial pressures looming larger than ever, it is important to prepare for the impact of ageing populations in the coming years prior to the main impact of demographic change taking hold.
Ikääntymiseen liittyvien rahoituspaineiden muuttuessa yhä suuremmiksi on tärkeää valmistautua väestön ikääntymisen vaikutuksiin tulevina vuosina ennen kuin demografisen muutoksen päävaikutus alkaa tuntua.
Population ageing was acknowledged to be a dominant challenge for the EU of 15 Member States, and this continues to be the case after enlargement.
Väestön ikääntyminen tunnustettiin keskeiseksi haasteeksi 15 jäsenvaltion EU:ssa, ja näin on myös laajentumisen jälkeen.
Although most of the new Member States bring in relatively younger populations, due to higher fertility levels in the 1970s and 1980s and lower life expectancy, the rejuvenation effect will be both limited and temporary.
Vaikka useimpien uusien jäsenvaltioiden väestö on suhteessa nuorempaa 1970- ja 1980-lukujen korkeamman syntyvyyden ja alhaisemman elinajanodotteen vuoksi, tämä nuorennusvaikutus on vähäinen ja tilapäinen.
In the long run enlargement will probably hasten the EU ageing trend, as most of the new Member States already experience very low levels of fertility.
Pitkällä aikavälillä laajentuminen todennäköisesti jouduttaa EU:n ikääntymistä, sillä useimmissa uusissa jäsenvaltioissa syntyvyys on jo nyt hyvin alhainen.
Population growth: the impact of fertility, mortality and migratory flows
Väestönkasvu: syntyvyyden, kuolleisuuden ja muuttovirtojen vaikutus.
…but less significantly in the new Member States of central and eastern Europe than in the EU-15 countries.
…mutta vähemmän Keski- ja Itä-Euroopan uusissa jäsenvaltioissa kuin EU:n 15 vanhassa jäsenvaltiossa.
In recent decades, EU population change has been affected by low levels of fertility, an overall sustained growth in longevity and a higher level of immigration into the Union.
Viime vuosikymmeninä EU:n väestönkasvuun ovat vaikuttaneet alhainen syntyvyys, pitkäikäisyyden jatkuva yleistyminen ja lisääntynyt muutto unioniin.
Fertility trends: Fewer children…
Syntyvyyden kehitys: vähemmän lapsia…
For several decades fertility rates in the EU have remained clearly below replacement levels of 2.1, a trend which is reinforced by enlargement.
Syntyvyys on EU:ssa usean vuosikymmenen ajan ollut selvästi alle uusiutumistason (2,1), ja laajentuminen vahvistaa tätä suuntausta.
Among the new Member States only Cyprus (1.57 children per woman8) and Malta (1.51) are a little above the average for EU-15 (1.47), while the other new Member States have fertility rates of 1.4 or below.
Uusista jäsenvaltioista vain Kypros (1,57 lasta naista kohti8) ja Malta (1,51) ovat hieman EU:n 15 vanhan jäsenvaltion keskiarvon
At the EU-25-level fertility has remained 30% below the replacement ratio since 1995.
Kun tarkastellaan EU:n 25:tä jäsenvaltiota, syntyvyys on ollut 30 % uusiutumistason alapuolella vuodesta 1995.
If mortality and longevity trends are considered, Malta and Cyprus are broadly similar to the EU-15 countries. However, this is not the case for the new Member States of central and eastern Europe.
Kun tarkastellaan kuolleisuus- ja elinikäsuuntauksia, Malta ja Kypros ovat pääpiirteissään EU:n 15 vanhan jäsenvaltion kaltaisia; toisin on kuitenkin Keski- ja Itä-Euroopan uusissa jäsenvaltioissa.
In 1960 these countries had levels of life expectancy at birth similar to those in EU-15 countries, but since then mortality has evolved very differently, particularly for men.
Näissä maissa elinajanodote oli vuonna 1960 samaa luokkaa kuin EU:n 15 vanhassa jäsenvaltiossa, mutta sen jälkeen kuolleisuus on kehittynyt hyvin eri suuntaan, erityisesti miesten osalta.
While stagnation and moderate improvements have characterised the situation for men in CEE countries, EU-15 countries have significantly reduced deaths from cardiovascular diseases and have made progress in the fight against other “societal” diseases.
Kun miesten kuolleisuus on KIE-maissa pysynyt ennallaan tai vähentynyt lievästi, EU:n 15 vanhassa jäsenvaltiossa on onnistuttu vähentämään merkittävästi sydän- ja verisuonitautikuolleisuutta ja saavutettu edistystä muiden elintasosairauksien torjunnassa.
Furthermore, in the early 1990s political and economic transition in the CEE countries had a negative impact on living conditions and on the resources of healthcare systems and other social protection schemes, leading to rising mortality and decreasing life expectancy.
Lisäksi 1990-luvun alun poliittisilla ja taloudellisilla muutoksilla oli KIE-maissa negatiivinen vaikutus elinoloihin, terveydenhuoltojärjestelmien resursseihin ja muihin sosiaalisen suojelun järjestelmiin, mikä lisäsi kuolleisuutta ja lyhensi elinajanodotetta.
Apart from Ireland, France (1.88) - which recently has managed to raise fertility - along with the Netherlands (1.73) and some Nordic countries (DK (1.73), FI (1.72)) constitute the main exceptions to the low to very low fertility levels, which characterise other EU-25 Member States.
Irlannin ohella Ranska (1,88) – joka on äskettäin onnistunut lisäämään syntyvyyttä – Alankomaat (1,73) ja jotkin Pohjoismaat (Tanska (1,73) ja Suomi (1,72)) ovat tärkein poikkeus alhaiseen tai erittäin alhaiseen syntyvyyteen, mikä on ominaista muille jäsenvaltioille.
Life expectancy in EU-15 countries currently ranges from 73 to 78 years for men and from 79 to 83 years for women.
Elinajanodote on EU:n 15 vanhassa jäsenvaltiossa tällä hetkellä miehillä 73–78 vuotta ja naisilla 79–83 vuotta.
By contrast, in the new Member States of central and eastern Europe it ranges from 65 to 72 years for men and from 76 to 80 years for women.
Keski- ja Itä-Euroopan uusissa jäsenvaltioissa se on miehillä 65–72 vuotta ja naisilla 76–80 vuotta.
Immigration has become an important factor in recent population change…
Maahanmuutosta on tullut merkittävä tekijä viimeaikaisessa väestönkehityksessä…
Most researchers conclude that the differences amongst countries are linked to a combination of national differences in socio-economic context, culture and, in particular, policy measures.
Useimmat tutkijat päättelevät, että maiden väliset erot liittyvät sosioekonomisessa ympäristössä, kulttuurissa ja erityisesti politiikassa vallitsevien kansallisten erojen yhdistelmään.
Most of the Member States at the higher end of the fertility range also have a much more developed set of policies and provisions, which support and facilitate family formation, child bearing and child rearing.
Useimmilla korkean syntyvyyden jäsenvaltioilla onkin kehittyneet toimintalinjat ja etuudet, joilla tuetaan ja helpotetaan perheen perustamista sekä lasten hankkimista ja kasvattamista.
…and later in life.
…ja iäkkäämpinä.
As for the third driver of population change, immigration, it has grown considerably in size and importance over the last decade.
Väestönkehityksen kolmannen tekijän, maahanmuuton, suuruus ja merkitys on kasvanut huomattavasti viimeisen kymmenen vuoden aikana.
Immigration now accounts for three quarters of the net growth in the population of EU-15 countries.
Maahanmuuton osuus on tätä nykyä kolme neljäsosaa EU:n 15 vanhan jäsenvaltion väestön nettokasvusta.
Indeed, without it a number of Member States would have seen their population falling in the first years of the new Millennium.
Ilman maahanmuuttoa lukuisien jäsenvaltioiden väkimäärä olisikin pienentynyt uuden vuosituhannen ensi vuosina.
On average over the second half of the 1990s, 18% of persons moving into EU countries were citizens of other Member States, 27% were nationals returning from abroad and 54% were citizens of non-EU countries (Eurostat, 2003).
1990-luvun loppupuoliskolla EU-maihin muuttaneista keskimäärin 18 % oli toisten jäsenvaltioiden kansalaisia, 27 % ulkomailta palaavia oman maan kansalaisia ja 54 % EU:n ulkopuolisten maiden kansalaisia (Eurostat, 2003).
For 2001 and 2002 the level of net migration is estimated to be around one million immigrants.
Vuosina 2001 ja 2002 nettomaahanmuuton arvioidaan olleen noin miljoona henkeä.
Amid a general trend towards postponement of childbearing, there are significant differences in the timing of births between EU-15 countries and new Member States.
Lasten hankkimisen lykkääminen on yleinen suuntaus, mutta EU:n 15 vanhan jäsenvaltion ja uusien jäsenvaltioiden välillä on merkittäviä eroja lasten hankkimisen ajoittamisessa.
For centuries, the eastern part of Europe maintained a trend of early marriage and early childbearing, while the western part of Europe had shifted to later marriage, which also meant a delay in the natural fertility age-span.
Euroopan itäosissa säilyi vuosisatoja vallinnut suuntaus avioitua ja hankkia lapsia varhain, kun Euroopan länsiosissa oli siirrytty avioitumaan iäkkäämpänä, mikä merkitsi myös luonnollisen lastenhankkimisajanjakson lykkääntymistä.
The latest data indicate that, although the mean age of women at the birth of the first child has increased from 24 to 26 years in the new Member States, it is still lower than in the EU-15 countries, where it ranges from 26 to 29 years of age.
Viimeisimmät tiedot osoittavat, että ensimmäisen lapsen keskimääräinen hankkimisikä on noussut uusissa jäsenvaltioissa 24:stä 26 vuoteen, mutta se on silti alhaisempi kuin EU:n 15 vanhassa jäsenvaltiossa, jossa se vaihtelee 26:sta 29 vuoteen.
While all EU-15 countries were affected and many registered a historically significant, positive net migration, the situation for several of the new Member States in the 1990s was rather different.
Vaikka kaikki EU:n 15 vanhaa jäsenvaltiota olivat muuttovoittomaita ja monissa niistä kirjattiin historiallisesti merkittävä muuttovoitto, tilanne oli monissa uusissa jäsenvaltioissa 1990-luvulla aivan toisenlainen.
In some of the Baltic Republics population growth even became negative as a result of the effect of emigration.
Joissain Baltian maissa väestönkasvu kääntyi jopa negatiiviseksi muuttoliikkeen vuoksi.
The sustained delay in childbearing has not only led to vastly increased numbers of infertility treatments but also to increasing medical concerns about the health risks for both mother and child associated with pregnancies later in life.
Ajanjaksolla voitiin myös todeta maahanmuuttajien ja muuttovirtojen tyyppien sekä maahanmuuttajia lähettävien ja vastaanottavien maiden monipuolistuminen.
In addition, involuntary childlessness is clearly on the rise in Europe, as in many cases postponed births cannot be realised at later stages.
Lisäksi monista entisistä maastamuuttomaista (Espanja, Portugali, Italia, Kreikka, Irlanti) tuli maahanmuuttomaita, ja niiden muuttovoitto koostui sekä omista paluumuuttajista että EU:n ulkopuolisten maiden kansalaisista.9
The period also witnessed a broadening and diversification in the types of migrants, the patterns of migratory flows and the mix of sending and receiving countries.
Lasten hankkimisen siirtyminen jatkuvasti myöhemmäksi on lisännyt voimakkaasti lapsettomuushoitojen määrää ja huolta myöhäiseen raskauteen liittyvistä äidille ja lapselle aiheutuvista terveysriskeistä.
In addition, former countries of emigration (Spain, Portugal, Italy, Greece, Ireland) became countries of immigration, with net inflows composed both of returning nationals and of thirdcountry nationals from outside the EU9.
Lisäksi tahaton lapsettomuus on selvästi lisääntymässä Euroopassa, sillä tuonnemmaksi lykätty lapsen hankinta ei monissa tapauksissa enää onnistukaan.
Life expectancy continues to grow…
Elinajanodote pitenee…
In 2002 the number of non-nationals living in the countries of the enlarged Union was estimated at 21.6 million, which represented around 4.8% of the population.
Laajentuneen unionin maissa arvioitiin vuonna 2002 asuvan 21,6 miljoonaa toisen maan kansalaista, mikä on noin 4,8 % väestöstä.
Of these, thirdcountry nationals represented around 14.7 million people (3.3%) whereas 6.9 million (1.5%) were EU citizens living in other Member States.
Näistä oli noin 14,7 miljoonaa (3,3 %) unionin ulkopuolisten maiden kansalaisia ja 6,9 miljoonaa (1,5 %) toisessa jäsenvaltiossa eläviä EU-kansalaisia.
The Member State with the highest absolute number of non-nationals is Germany (7.3 million or close to 9%), whilst the Member State with the highest proportion of non-nationals is Luxembourg
Absoluuttisesti eniten muiden maiden kansalaisia asuu Saksassa (7,3 miljoonaa eli lähes 9 %), kun taas suhteellisesti eniten heitä asuu Luxemburgissa (37 %, lähinnä toisten jäsenvaltioiden kansalaisia).
Between 1960 and 2001, the average life expectancy at birth for the EU-15 countries rose from 70.1 to 78.5 years (from 67.4 to 75.5 for men and from 72.9 to 81.6 for women).
Vuosina 1960–2001 keskimääräinen elinajanodote syntymähetkellä EU:n 15 vanhassa jäsenvaltiossa kohosi 70,1:stä 78,5 vuoteen (67,4:stä 75,5 vuoteen miehillä ja 72,9:stä 81,6 vuoteen naisilla).
It is generally assumed that the growth in life expectancy in the last part of the 20th century was a result of changing lifestyles combined with improved living conditions and medical progress made accessible to a broad spectrum of the population through public health care.
Yleisesti oletetaan, että elinajanodotteen kohoaminen 1900-luvun loppuvaiheessa johtui elämäntyylin muuttumisesta, johon liittyi elinolojen paraneminen ja lääketieteen kehityksen tuominen suurten väestönosien ulottuville julkisten terveydenhuoltojärjestelmien avulla.
8 All fertility rates show the number of children per woman, based on Eurostat data for 2002, except MT and CY, where 2001 data is the latest available.9 Immigration, integration and employment, COM/2003/0336 final.
8 Kaikki syntyvyysluvut ilmaistaan lapsina naista kohti ja perustuvat Eurostatin tietoihin vuodelta 2002 Maltaa ja Kyprosta lukuun ottamatta, joiden tuoreimmat tiedot ovat vuodelta 2001.9 ”Maahanmuutto, kotouttaminen ja työllisyys”, KOM(2003) 336 lopullinen.
Summary points
Tiivistelmä
The number of non-nationals reflects both current and past immigration patterns, and the different national rules about acquisition of citizenship.
…eikä laajentuminen muuta kehitystä, vaikka tietyistä muuttovirroista Euroopan unioniin tulee unionin sisäistä liikettä rajojen yli.
Enlargement will not change the Union’s ageing process.
Laajentuminen ei muuta unionin ikääntymistä.
The potential for economic growth and social improvement will continue to be affected by a contracting active population and an expanding population in retirement.
Taloudellisen kasvun ja sosiaalisen edistymisen potentiaali kärsii jatkossakin aktiiviväestön vähentymisestä ja eläkeläisväestön lisääntymisestä.
The pull effect from a wealthy and ageing EU population will not change with enlargement.
Laajentuminen ei poista vauraan ja ikääntyvän EU-väestön vetovoimaa.
With its higher degree of diversity the EU of 25 countries could even become more attractive to economic immigrants.
25 jäsenvaltion EU saattaa entistä monimuotoisempana muodostua jopa houkuttelevammaksi taloudellisista syistä muuttaville.
Given historical and cultural links, the new Member States of central and eastern Europe could increasingly become host countries for emigrants moving from countries of the former Soviet Union to the EU.
Historiallisten ja kulttuuriyhteyksiensä vuoksi uusista jäsenvaltioista voi jatkossa tulla yhä enemmän isäntämaita entisen Neuvostoliiton maista EU:hun muuttaville.
In the last ten years net migration has been the main driver of population growth in the Union.
Viimeisten kymmenen vuoden aikana muuttovoitto on ollut väestönkasvun päätekijä unionissa.
As the new Member States of central and eastern Europe progressively shift from sending to receiving countries policies promoting the economic and social integration of immigrants become a major common concern.
Kun Keski- ja Itä-Euroopan uudet jäsenvaltiot muuttuvat vähitellen maastamuuttomaista maahanmuuttomaiksi, maahanmuuttajien taloudellisesta ja yhteiskunnallisesta integroinnista tulee keskeinen teema.
As the ten new Member States join the EU in 2004, some migratory movements that historically were immigration flows will become internal mobility.
Kymmenen uuden jäsenvaltion liityttyä EU:hun vuonna 2004 osa historiallisesti maahanmuutoksi katsottavasta muuttoliikkeestä muuttuu unionin sisäiseksi liikkumiseksi.
Notwithstanding the interim restrictions on labour mobility, previous experience and recent estimates suggest that labour mobility from new to old Member States may be moderate to limited, with specific situations in the border regions.
Työvoiman liikkumiselle on asetettu siirtymäkauden rajoituksia, mutta aikaisemman kokemuksen ja äskettäisten arvioiden mukaan työvoiman siirtyminen uusista vanhoihin jäsenvaltioihin voi olla kohtalaista tai vähäistä, raja-alueiden erityistilanteita lukuun ottamatta.
As the economic situation improves in the new Member States the likelihood of a massive westward migration becomes even lower.
Kun uusien jäsenvaltioiden taloudellinen tilanne paranee, länteen suuntautuvan massamuuton todennäköisyys pienenee entisestään.
With enlargement the number of Member States with very low fertility rates has increased.
Laajentumisen myötä hyvin alhaisen syntyvyyden jäsenvaltioiden määrä on lisääntynyt.
EU countries with family-friendly policies have higher rates of fertility and female participation in the labour market.
Perheitä tukevaa politiikkaa harjoittavissa EU-maissa syntyvyys ja naisten työmarkkinaosuus on suurempi.
Over the last ten years migratory flows have changed significantly in the new Member States of central and eastern Europe.
Muuttovirrat ovat viimeisten kymmenen vuoden aikana muuttuneet merkittävästi Keski- ja Itä-Euroopan uusissa jäsenvaltioissa.
In most of these countries the flows of migrants have progressively become less outward than inward.
Useimpien kohdalla muuttovirta on vähitellen alkanut suuntautua enemmän niihin päin kuin niistä pois.
Thus, although net migration is relatively small, it has gradually become positive in the majority of the new Member States.
Nettomuutto –vaikkakin melko vähäistä – on siis vähitellen kääntynyt positiiviseksi useimmissa uusissa jäsenvaltioissa.
In 200210, positive net migration was observed in Hungary (0.13%), Czech Republic (0.12%), Slovenia (0.11%), Slovakia (0.02%) and Estonia (0.01%), whereas negative migration only existed in Poland (-0.03%), Lithuania (-0.06%) and Latvia (-0.08%).
Muuttovoittoa kirjattiin vuonna 200210Unkarissa (0,13 %), Tšekissä (0,12 %), Sloveniassa (0,11 %), Slovakiassa (0,02 %) ja Virossa (0,01 %) – muuttotappiota vain Puolassa (-0,03 %), Liettuassa (-0,06 %) ja Latviassa (-0,08 %).
The inflows are mainly from eastern European countries (such as the Ukraine, Belarus, Russia and south-eastern European countries).
Muuttovirta tulee lähinnä Itä-Euroopan maista (kuten Ukrainasta, Valko-Venäjältä, Venäjältä sekä Kaakkois-Euroopan maista).