natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The industry and energy sectors are reasonably well covered by policies, but some areas still need attention (e.g. energy efficiency, renewable energy) ; agriculture is covered to a lesser extent and is under review; the situation for the transport sector remains unsatisfactory.
Toimet kattavat teollisuuden ja energiasektorin kohtuullisen hyvin, mutta joihinkin osa-alueisiin (esimerkiksi energian hyötysuhde, uusiutuvat energialähteet) on yhä kiinnitettävä huomiota; maataloudessa kattavuus on muita aloja huonompi ja siksi maatalous onkin erityisen tarkastelun alaisena. Liikennesektorilla tilanne on yhä epätyydyttävä.
Transport: Goods transport by road in the whole of Europe has increased by 54% since 1980 (measured in tonne-km), passenger transport by car has increased by 46% since 1985 (passenger-km, EU only) and the number of passengers climate change, acidification, summer smog, biodiversity, urban problems,
Liikenne: Maanteitse tapahtuva tavaraliikenne on lisääntynyt koko Euroopassa 54 prosentilla vuodesta 1980 (tonnikilometreinä mitattuna), henkilöliikenne maanteillä on lisääntynyt 46 prosentilla vuodesta 1985 (henkilökilometrit, ainoastaan EU:n osalta), ja ilmastonmuutos, happamoituminen, kesäajan savusumu, biologinen monimuotoisuus,
Europe's Environment: The Second Assessment chemicals, accidents transported by air has grown by 67% since 1985.
Euroopan ympäristö: Toinen arviointi kaupunkiongelmat, lentomatkustajien määrä on kasvanut 67 prosentilla vuodesta 1985. kemikaalit.
In the transport sector more than any other, environmental policies are failing to keep up with the pace of growth. · Problems of congestion, air pollution and noise are increasing.
Erityisesti liikennesektorilla ympäristötoimet eivät pysy onnettomuudet kasvuvauhdin mukana. Ruuhka-, ilmansaaste- ja meluongelmat ovat lisääntymässä.
Until recently, the growth of transport has been widely regarded as a fundamental part of economic growth and development: governments have set themselves the task of developing the necessary infrastructure, while the environmental task has been restricted to ensuring that vehicle emission standards and fuel quality are gradually improved, and that the choice of traffic routes is made subject to environmental impact assessment.
Viime aikoihin saakka liikenteen kasvu on nähty laajalti perustavanlaatuisena osana talouskasvua ja kehitystä: hallitukset ja EU:n komissio ovat ottaneet tehtäväkseen tarvittavien infrastruktuurien kehittämisen, kun taas ympäristöön kohdistuvissa toimissa ollaan rajoituttu varmistamaan, että ajoneuvojen päästörajoja ja polttoaineiden laatua parannetaan asteittain ja että liikenneväylien suunnittelun yhteydessä arvioidaan ympäristövaikutuksia.
This report shows that some progress has been made on these limited objectives in most of Europe.
Tämä raportti osoittaa, että jonkin verran kehitystä on tapahtunut näiden rajoitettujen tavoitteiden osalta suurimmassa osassa Eurooppaa.
Nevertheless, the continuing growth of traffic and transport infrastructure has resulted in an overall growth in transport-related environmental problems and public concern about them.
Kuitenkin jatkuva liikenteen kasvuja liikenteen infrastruktuurit ovat yleisesti ottaen lisänneet liikenteeseen liittyviä ympäristöongelmia, ja niitä kohtaan tunnetaan yhä suurempaa huolta.
This is now leading to more fundamental questioning of the link between economic development and the growth of traffic.
Tämä on nytjohtamassa entistä perustavamman laatuiseen taloudellisen kehityksen ja liikenteen kasvun välisen yhteyden tarkasteluun.
Recendy, efforts are being made to restrain growth in the demand for transport, promote more use of public transport, and encourage new patterns of seulement and production which reduce the need for transport.
Viime aikoina on yritetty hillitä liikennetarpeen kasvua, edistää julkisen liikenteen käyttöä ja tukea uusia liikenteen tarvetta vähentäviä asumis- ja tuotantomalleja.
This transformation to a more sustainable pattern of transport will not be easy to achieve because there is considerable political momentum behind the traditional approach to infrastructure development, and public transport is losing out to private transport everywhere in Europe.
Kestävämpään liikennemalliin siirtyminen ei ole helppoa, sillä infrastruktuurin kehittämiseen liittyvien perinteisten lähestymistapojen taustalla on merkittäviä poliittisia voimia. Lisäksi julkinen liikenne on menettämässä jalansijaa yksityiselle kaikkialla Euroopassa.
Energy use, which is the basic driving force behind climate change and a number of air pollution problems, has remained at a consistently high level in Western Europe since the Dobris assessment.
ilmastonmuutos, Energian käyttö, joka on ilmastonmuutoksen sekä lukuisten happamoituminen, ilmansaasteongelmien tärkein taustatekijä, on pysynyt Länsi-kesäajan Euroopassa jatkuvasti korkealla tasolla Doim-arvioinnin jälkeen, savusumu, rannikko-ja
In CEE and the NIS, energy consumption has fallen by 23% since 1990 as a result of economic restructuring, but is expected to rise again as economic recovery takes off.
KIE- ja IVY-maissa energiankulutus on pudonnut 23 prosenttia , vuodesta 1990 taloudellisen uudelleenjärjestelyn seurauksena, mutta sen oletetaan lisääntyvän uudelleen talouden elpymisen myötä.
Greater efficiency in the production and use of energy is a key requirement of a more sustainable energy policy.
Tehokkuuden lisääminen energian tuotannossa ja käytössä on kestävämmän energiapolitiikan keskeinen edellytys.
Relatively low energy prices have not provided a sufficient stimulus for energy efficiency improvements in Western Europe.
Suhteellisen alhaiset energiahinnat eivät ole tarjonneet riittävää kannustinta energian hyötysuhteen parannuksiin Länsi-Euroopassa.
Currently energy efficiency is improving by about 1% per year, but GDP is continuing to grow by about 2 to 3% per year.
Yleiskatsaus kolmen prosentin vuosivauhdilla.
Considerable scope exists for further improvement in energy efficiency in Western Europe, particularly in the transport and household sectors, but experience suggests that, while fossil fuel prices remain low, more vigorous policy measures will be needed to achieve such improvement.
Energian hyötysuhteessa on edelleen huomattavasti parantamisen varaa Länsi-Euroopassa, erityisesti liikenteen ja kotitalouksien osalta. Kokemuksesta tiedetään kuitenkin, että fossiilisten polttoaineiden hintojen pysyessä alhaisina tarvitaan entistä voimakkaampia poliittisia toimenpiteitä kyseisten parannusten saavuttamiseksi.
In Eastern Europe, economic convergence with the West could reverse the current trend towards lower energy consumption and lead to a resumption of growth in emissions of greenhouse gases and other air pollutants, particularly in the industrial, transport and household sectors.
Läheneminen länttä taloudellisessa mielessä saattaisi Itä-Euroopassa kääntää nykyisen kohti alhaisempaa energiankulutusta kulkevan suunnan, mikä johtaisi kasvihuonekaasujen ja muiden ilmaa pilaavien aineiden päästöjen kasvun jatkumiseen erityisesti teollisuudessa, liikenteessä ja kotitalouksissa.
So here, too, new measures to promote energy efficiency in the production and consumption of energy are likely to be needed.
Todennäköisesti tarvitaan siis jälleen uusia toimenpiteitä tehokkuuden lisäämiseksi energian tuotannossa ja kulutuksessa.
Industry: The relative contribution of industry to the problems of climate change, acidification, tropospheric ozone and water pollution has decreased since the Dobris assessment.
Teollisuus: Teollisuuden suhteellinen osuus ilmastonmuutosta, happamoitumista, alailmakehän otsonia ja vesien pilaantumista koskevissa ongelmissa on pienentynyt Døém-arvioinnin jälkeen.
climate change, stratospheric ozone, acidification, summer smog, chemicals, waste, water, coastal and marine, urban problems, accidents
ilmastonmuutos, yläilmakehän otsoni, happamoituminen, kesäajan savusumu, kemikaalit, jätteet, vesi, rannikko- ja meriympäristö, kaupunkiongelmat onnettomuudet
In Western Europe, environmental objectives are becoming integrated into industrial decision-making, resulting in falling total industrial emissions to air and water.
Länsi-Euroopassa ympäristöpäämäärät otetaan lisääntyvässä määrin huomioon teollisuuden päätöksenteossa, mikä johtaa teollisuuden ilmaan ja veteen kohdistuvien kokonaispäästöjen vähenemiseen.
However, such integration is not common in Eastern Europe, underlining the need in these countries for well-designed and well-resourced administrative structures for the implementation and enforcement of environmental legislation, and for the wider use of environmental management systems by business.
Tällainen huomioon ottaminen ei ole kuitenkaan yleistä Itä-Euroopassa, mikä korostaa tarvetta hyvin suunniteltuihin ja varustettuihin hallintorakenteisiin näissä maissa ympäristölainsäädännön toteuttamiseksi ja voimaansaattamiseksi samoin kuin liiketoiminnassa käytettävien ympäristön hallintajärjestelmien entistä laajemman käytön turvaamiseksi.
Technological "leapfrogging" may occur when a significant part of the production system is renewed.
Teknistä hyppäyksellisiä edistystä voi tapahtua, kun merkittävä osa tuotantojärjestelmästä uudistetaan.
In all of Europe, the environmental impact of small and medium-sized enterprises is considerable, as is their potential for improvement.
Koko Euroopassa pienten ja keskisuurten yritysten vaikutukset ympäristöön ovat merkittävät samoin kuin niiden mahdollisuudet parannuksiin.
In general, these enterprises are not yet being subjected to effective environmental measures.
Yleisesti ottaen näihin yrityksiin ei vielä kohdisteta tehokkaita ympäristöön liittyviä toimia.
Agriculture: In the past, agricultural policies in Europe have generally been directed towards maximising food production and maintaining farm incomes.
Maatalous: Euroopan maatalouspolitiikat suuntautuivat ilmastonmuutos, aikaisemmin yleensä elintarviketuotannon maksimointiin ja tilojen stratosfäärinen otson toimeentulon turvaamiseen.
More recently, policies are beginning to direct more attention to environmental requirements and the need for more sustainable agriculture.
Vasta viime aikoina niissä on alettu happamoituminen, kiinnittää enemmän huomiota ympäristövaatimuksiin sekä kemikaalit, biologine
The report shows, however, that there is still a long way to go.
Raportti kuitenkin
climate change, stratospheric . ozone, acidification, chemicals, biodiversity, waste, water, coastal and marine, soil
! w etta tehtävää on viela pallon. 1·' ja meriympäristö, maaperä
In Western Europe, yields have continued to increase in the past five years as a result of advances in agricultural practices.
Länsi-Euroopassa sadot ovat edelleen kasvaneet viimeisten viiden vuoden aikana viljelymenetelmissä tapahtuneen edistymisen seurauksena.
Use of inputs like inorganic fertilisers and pesticides (measured in weight of active substances) has levelled off (although, as indicated above, this is not leading to any immediate improvement in groundwater quality), but water use has continued to increase.
Kuormittavien aineiden, kuten epäorgaanisten lannoitteiden ja torjunta-aineiden (vaikuttavien aineiden painoyksikköinä mitattuna), käyttö on tasaantunut (vaikka, kuten edellä mainittiin, tämä ei johda pohjaveden laadun välittömään paranemiseen), mutta vedenkäyttö on edelleen lisääntynyt.
With the increase of livestock production, animal manure production and the emission of reduced nitrogen compounds, eutrophication has become a major problem in north-west Europe and is increasing in significance in southern Europe.
Karjatuotannon, eläinlannan ja pelkistyneiden typpiyhdisteiden päästöjen lisääntymisen myötä rehevöitymisestä on tullut Luoteis-Euroopassa merkittävä ongelma. Rehevöitymisen merkitys kasvaa myös Etelä-Euroopassa.
Natural habitats and biodiversity are, in many places, under pressure from agricultural intensification and the spread of new setdements.
Tehomaatalouden ja uusien asuinalueiden aiheuttama kuormitus kohdistuu monin paikoin luontotyyppeihin ja biologiseen monimuotoisuuteen.
Individual countries have started to stimulate more environmentally friendly farming, but environmental considerations are still only a small part of the Common Agricultural Policy of the European Union (CAP).
Yksittäiset maat ovat ryhtyneet tukemaan ympäristön entistä enemmän huomioon ottavaa maataloutta, mutta ympäristönäkökohdat ovat yhä ainoastaan pieni osa Euroopan unionin yhteistä maatalouspolitiikkaa (CAP).
Implementation of GATT and CAP reform may lead to further rationalisation and specialisation of agricultural production, and abandonment of more marginal land.
GATT-ja CAP-uudistusten toteuttaminen voi johtaa maataloustuotannon lisäjärkeistämiseen ja erikoistumiseen sekä vähäarvoisimmista maaalueista luopumiseen.
However, there is no simple relationship between abandonment and its impact on biodiversity.
Maankäytöstä luopumisen ja sen biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvien vaikutusten välillä ei ole kuitenkaan yksinkertaista riippuvuussuhdetta.
In Eastern Europe, structural reform, modernisation and diversification of the agricultural sector remain a priority.
Itä-Euroopassa maatalouden rakenneuudistukset, uudenaikaistaminen ja monipuolistaminen ovat edelleen ensisijaisia.
However, the complexities and uncertainties of the situation make it difficult to make an overall assessment of the impact of such developments.
Epävarman ja monimutkaisen tilanteen takia on kuitenkin vaikea tehdä kokonaisarviota tällaisen kehityksen vaikutuksista.
Overall, achieving sustainable levels of environmental pressure and use of resources is likely to require major technological advances and major shifts to less resource-intensive and environmentally harmful activities.
Kaiken kaikkiaan kestävien ympäristöön kohdistuvien kuormitustasojen ja kestävän luonnonvarojen käytön saavuttamiseksi vaaditaan todennäköisesti merkittävää teknologista edistymistä sekä voimakasta siirtymistä vähemmän luonnonvaroja kuluttavaan ja ympäristölle vähemmän haitalliseen toimintaan.
While at national level there has been some progress in developing policies that integrate environmental requirements into decision-making (such as environmental action plans or requirements for strategic environmental assessments), there is
Vaikka kansallisella tasolla on edistytty jonkin verran toimenpiteiden kehittämisessä siten, että ympäristövaatimukset yhdennetään päätöksentekoon (kuten ympäristöä koskevat
17 a long way to go in implementing these on a panEuropean scale.
17 toimintasuunnitelmat tai vaatimukset strategisten ympäristöarviointien tekemiseksi), niiden toteuttamiseen yleiseurooppalaisella tasolla on vielä pitkä matka.
However, the scope for improvements that are large enough to overcome the environmental impacts of growth in production and consumption is considerable, particularly in CEE and the NIS.
Tuotannon ja kulutuksen kasvun ympäristölle aiheuttamat vaikutukset kumoamaan riittävien parannusten toteuttamisala on huomattavan laaja, erityisesti KIE-ja IVY-maissa.
In these countries, economic restructuring and technological renewal provide opportunities for avoiding some of the more wasteful technologies of Western Europe.
Näissä maissa taloudelliset uudelleenjärjestelyt ja tekniset uudistukset mahdollistavat sen, että eräät Länsi-Euroopassa käytössä olleet epätaloudelliset tekniikat voidaan välttää.
Conclusions per environmental problem
Ympäristöongelmia koskevat johtopäätökset
Climate change European annual mean air temperatures have increased by 0.30.6°C since 1900.
Euroopassa ilman vuosikeskilämpötila on noussut 0,3 - 0,6 °C vuodesta 1900.
Climate models predict further increases, above 1990 levels, of about 2°C by the year 2100, with higher increases in the north of Europe than in the south.
Ilmastomallit ennustavat nousun jatkuvan vuoden 1990 lämpötiloista noin kahdella asteella vuoteen 2100 mennessä.
The potential consequences include increases in sea level, more frequent and intense storms, floods and droughts, and changes in biota and food productivity.
Pohjois-Euroopassa lämpötilan nousu on etelää suurempi. Tämän seurauksena on mahdollista että merenpinta nousee, entistä voimakkaampia myrskyjä esiintyy entistä useammin, samoin esiintyy tulviaja kuivuutta,ja alueen eläin-ja kasvikunnassa sekä elintarviketuotannossa tapahtuu muutoksia.
How serious these.consequences will be depends pardy on the extent to which adaptation measures are implemented in the coming years and decades.
Näiden seurausten vakavuus riippuu osittain lähivuosina ja -vuosikymmeninä toteutettavien mukauttamistoimenpiteiden laajuudesta.
Ensuring that further temperature increases are at no more than 0.1 °C per decade and that sea levels rise by no more than 2 cm per decade (provisional limits assumed for sustainability) would "require industrialised countries to reduce emissions of greenhouse gases (carbon dioxide, methane, nitrous oxide and various halogenated compounds) by at least 30-55% by 2010 from 1990 levels.
Jotta varmistettaisiin, että lämpötila nousee enintään 0,1 °C vuosikymmenessäja että merenpinta nousee enintään kaksi senttiä vuosikymmenessä (väliaikaiset raja-arvot, joiden oletetaan riittävän kestävään kehitykseen), teollisuusmaiden olisi vähennettävä kasvihuonekaasujen (hiilidioksidin, metaanin, typpioksiduulin ja erilaisten halogenoitujen yhdisteiden) päästöjä vähintään 30-55 prosentilla vuoden 1990 tasoista vuoteen 2010 mennessä.
Such reductions are much higher than the commitments made by developed countries at the third conference of parties of the United Nations Framework Convention on Climate Change (UNFCCC) in Kyoto in December 1997, which were to reduce greenhouse gas emissions in most European countries to 8% below the 1990 levels by 2010.
Tällaiset vähennykset ovat huomattavasti suuremmat kuin mihin teollisuusmaat sitoutuivat Yhdistyneiden kansakuntien ilmastonmuutoksen puitesopimuksen (United Nations Framework Convention on Climate Change, UNFCCC) sopimuspuolten välisessä kolmannessa konferenssissa Kiotossa joulukuussa 1997.
Some CEE countries committed themselves to greenhouse gas reductions of between 5% and 8% in 2010 compared with 1990, while the Russian Federation and the Ukraine undertook to stabilise their emissions at 1990 levels.
Sopimuspuolet sitoutuivat vähentämään kasvihuonekaasujen päästöjä useimmissa Euroopan maissa kahdeksalla prosentilla vuoden 1990 tasoista vuoteen 2010 mennessä.
It is uncertain whether the EU will achieve the original UNFCCC target, set in 1992, of stabilising emissions of carbon dioxide (the most important greenhouse gas) in 2000 at 1990 levels, because emissions in 2000 are currently predicted to be up to 5% above 1990 levels.
On epävarmaa, saavuttaako EU alkuperäisen, vuonna 1992 asetetun UNFCCGn mukaisen tavoitteen hiilidioksidipäästöjen (tärkein kasvihuonekaasu) vakauttamisesta vuonna 2000 vuoden 1990 tasolle, koska vuoden 2000 päästöt arvioidaan nykyisin jopa viisi prosenttia vuoden 1990 tasoja korkeammiksi.
Furthermore, in contrast to the Kyoto target of an 8% reduction in greenhouse gas emissions in 2010 (for a "basket" of six gases, including carbon dioxide), the Commission of the European Communities' latest "business as usual" (pre-Kyoto) scenario implies an 8% increase in carbon dioxide emissions between 1990 and 2010, with the largest increase (39%) in the transport sector.
Lisäksi vastoin Kioton tavoitetta kasvihuonekaasupäästöjen kahdeksan prosentin vähennyksestävuoteen 2010 mennessä (kuuden kaasun "korin" osalta, hiilidioksidi mukaan lukien), Euroopan yhteisöjen komission uusimmassa "tätä menoa" (esiKioto) -vaihtoehdossa hiilidioksidipäästöjen ennustetaan nousevan kahdeksan prosenttia vuosina 1990 - 2010. Suurimman lisäyksen (39 prosenttia) ennakoidaan tapahtuvan liikennesektorilla.
The proposal for one of the key measures at Community level, an energy/carbon tax, has not yet been adopted, but some Western European countries have already introduced such taxes (Austria, Denmark, Finland, the Netherlands, Norway and Sweden).
Ehdotusta eräästä avainasemassa olevasta, yhteisön tasolla toteutettavasta toimesta eli energia­/hiiliverosta, ei ole vielä hyväksytty, mutta eräissä Länsi­Euroopan maissa (Itävalta, Tanska, Suomi, Alankomaat, Norja ja Ruotsi) kyseinen veromuoto on jo otettu käyttöön.
In addition, there is scope for other types of measure to reduce CO,, emissions, some of which are currently being taken by various European countries and the EU.
Lisäksi on olemassa CO„­päästöjen vähentämiseksi muuntyyppisiä toimia, joista muutamia sovelletaan nykyisin eri Euroopan maissa ja EU:ssa.
These include energy efficiency programmes, combined heat and power installations, fuel switching from coal to natural gas and/or wood, measures aimed at changing the modal split in transport and measures aimed at absorbing carbon (increasing the carbon sink) through afforestation.
Näihin toimiin kuuluvat energiatehokkuusohjelmat, lämmön ja sähkön yhteistuotantolaitokset, siirtyminen polttoaineissa hiilestä maakaasuun ja/ tai puuhun, toimet liikenteen kuljetusmuotojen jakaantumisen muuttamiseksi sekä toimet hiilen sitomiseksi (hiilinieluja kasvattamalla) metsänistutuksen avulla.
Energy use, dominated by fossil fuels, is the key influence on emissions of carbon dioxide.
Energian käyttö, jossa fossiilisten polttoaineiden käyttö on vallitsevaa, on tärkein vaikuttava tekijä hiilidioksidipäästöissä.
In Western Europe, emissions of carbon dioxide from fossil fuel use fell by 3% between 1990 and 1995, due to economic recession, the restructuring of industry in Germany and the switch from coal to natural gas for electricity generation.
Länsi­Euroopassa fossiilisista polttoaineista peräisin olevat hiilidioksidipäästöt vähenivät kolmella prosentilla vuosina 1990 ­1995. Tämä johtui taloudellisesta taantumasta, teollisuuden uudelleenjärjestelyistä Saksassa sekä siitä, että sähköntuotannossa siirryttiin hiilestä maakaasuun.
Energy prices in Western Europe during the past decade have been stable and relatively low compared to historical prices, providing little incentive for improving efficiency.
Energiahinnat ovat viimeisen vuosikymmenen aikana pysyneet Länsi­Euroopassa vakaina ja suhteellisen alhaisina aikaisempiin hintoihin verrattuna, joten kannustimet tehokkuuden parantamiseen ovat olleet vähäiset.
Energy intensity (final energy consumption per unit of GDP) has fallen by only 1% per year since 1980.
Energiavaltaisuus (energian loppukulutus BKT­yksikköä kohden) on pudonnut vain yhdellä prosentilla vuodesta 1980.
Patterns of energy use changed markedly between 1980 and 1995.
Energian käytön jakauma muuttui merkittävästi vuosina 1980­ 1995.
Energy use in the transport sector grew by 44%, industrial energy use fell by 8% and other fuel use grew by 7%, reflecting mainly growth in road transport and a move away from energy-intensive heavy industry.
Energian käyttö liikennesektorilla kasvoi 44 prosentilla, teollisuuden energian käyttö laski kahdeksalla prosentilla, ja muu polttoaineiden käyttö lisääntyi seitsemällä prosentilla.
Total energy consumption increased by 10% between 1985 and 1995.
Kokonaisenergiankulutus kasvoi H) prosenttia vuosina 1985­1995.
The contribution of nuclear energy to total energy provision increased from 5% to 15% in Western Europe between 1980 and 1994, with Sweden and France depending on nuclear energy for around 40% of their total energy requirements.
Ydinenergian osuus koko energiantuotannossa lisääntyi 5 ­ 15 % Länsi­Euroopassa vuosina 1980 ­1994. Ruotsissa ja Ranskassa dinenergian osuus on noin 40 prosenttia koko energiatarpeesta.
In Eastern Europe, carbon dioxide emissions from fossil fuel use fell by 19% between 1990 and 1995, mainly as a result of economic restructuring.
Itä­Euroopassa fossiilisten polttoaineiden käytöstä johtuvat hiilidioksidipäästöt putosivat 19 prosenttia vuosina 1990 ­1995 pääasiassa taloudellisten muutosten seurauksena.
Energy use for transport fell by 3% in CEE over this period and by 48% in the NIS.
Energian käyttö liikenteessä laski tänä ajanjaksona kolme prosenttia KIE­maissa ja 48 prosenttia ΡνΎ-maissa.
Industrial energy use fell by 28% in CEE and by 38% in the NIS.
Teollisuuden energian käyttö putosi 28 prosenttia KIE-maissa ja 38 prosenttia IVY-maissa.