natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Urban development is a complex and long term process. Cities should integrate this development in a long term perspective in order to maximise the many factors of success.
– Maailmanlaajuisen kilpailun haasteeseen vastatakseen Euroopan kaupunkien on usein tarpeen laatia taajaman sisällä koordinoituja tai verkostoituneita strategioita saavuttaakseen kriittisen massan.
The success of the URBAN Community Initiative11is in no small measure due to the integrated approach.
– Kaupunkialueen ja maaseudun välisen rajapinnan hallinnointi edellyttää sekä kaupunkiviranomaisten (keskustan ja laitakaupunkien) että maaseutu- ja alueviranomaisten toimien koordinointia.
URBAN has targeted social and economic cohesion removing barriers to employability and investment at the same time as promoting social and environmental goals.
Kaupunkialueet tarjoavat koko ympäröivälle alueelle palveluja kuten työpaikkoja, julkisia palveluja, julkisia alueita, kansalaiskeskuksia ja urheilu- ja kulttuuripalveluja.
The mobilisation of a broad range of partners with different skills has underpinned this approach.
Maaseutualueet puolestaan tarjoavat laajemmalle yhteisölle maalaiselämän mukavuuksia, vapaa-ajanviettopaikkoja sekä luonnonpuistoja ja arvokkaita luonnonmaisemia.
– Cities should have a long term, consistent plan for all the different factors promoting sustainable growth and jobs in urban areas.
– Kaupungit voivat hakea rakennerahastojen teknistä tukea hankkiakseen ja kehittääkseen valmiuksia, joita tarvitaan kaupunkien kehitykseen liittyvien kaikkien eri tekijöiden hallintaan.
Actions in one field must be consistent with those in another. Notably, economic measures must be sustainable in social and environmental terms.
Jäsenvaltiot ja EU tarjoavat yhä useammin taitoja ja resurssikeskuksia sekä mahdollisuuksia luoda verkostoja kokemusten vaihtoa varten.
Monitoring and evaluation systems should be in place to verify results on the ground.
Uusien alojen taidot9 – perinteiset ammattirajat ylittävät – ovat erityisen tärkeitä.
– The key partners – the private sector, the community and NGOs, as well as local, regional and national government – should be mobilised in the planning, implementation and evaluation of urban development.
Saadakseen kumppanuuksista täysimääräisen hyödyn kaupunkien olisi vastattava koko prosessista, ja kannettava erityisesti vastuu toisen tahon hoidettavaksi siirretystä ohjelman osasta, sen suunnittelusta toteutukseen.
– It is important to involve local citizens, in particular young people, community groups and other NGOs in promoting environmentally and socially sustainable growth and jobs in cities. These actors bring new competences as well as promoting project legitimacy in the eyes of the community.
) Kestäviä yhteisöjä käsitelleessä epävirallisessa ministerikokouksessa 6.–7. joulukuuta 2005 tehdyssä ”Bristolin sopimuksessa” hyväksyttiin EU:n puheenjohtajana toimineen Yhdistyneen kuningaskunnan aloite keskustelusta ja symposiumista, joissa pohditaan elämänlaatua koskevien kaupunginosa- ja yhteisöprojektien (”kestävien yhteisöjen”) hoitamiseen tarvittavia taitoja.
) Regulation laying down general provisions on the European Regional Development Fund (ERDF), the European Social Fund (ESF) and the Cohesion Fund, article 37(6) a) ) The Community Initiative URBAN II (2000-2006): Communication from the Commission to the Member States of 28 April 2000 laying down guidelines for a Community initiative concerning economic and social regeneration of cities and of neighbourhoods in crisis in order to promote sustainable urban development (URBAN II), C(2000) 1100 of 28.4.2000.
) Eurooppalaisten aluekehitysrahastojen (FEDER), Euroopan sosiaalirahaston (FSE) ja koheesiorahaston yleisistä säännöistä annetun asetuksen 37 artiklan 6 kohdan a alakohta.
– A key common feature of successful citizen involvement is the availability of training and other forms of building the capacity and competence of local groups. e- government also has a role to play.
URBAN-yhteisöaloitteen11 onnistuminen oli paljolti siinä sovelletun integroidun lähestymistavan ansiota.
– There is a need to reduce the gap between “citizen time” and “political time” – actors from the local community often have difficulty understanding the delays induced by political and bureaucratic processes.
URBANin tavoitteina olivat sosiaalinen ja taloudellinen koheesio, työllistettävyyden ja investointien esteiden poistaminen sekä ympäristötavoitteiden vahvistaminen.
– Skills and knowledge are an important precondition for urban regeneration.
– Kaupungeilla olisi oltava johdonmukainen pitkän aikavälin suunnitelma kestävän kasvun ja työllisyyden jokaisen eri tekijän osalle.
Successful solutions often require specific competences, including cooperation across administrative or professional boundaries.
On esimerkiksi tärkeää, että taloudelliset toimet ovat kestäviä sekä sosiaalisten kysymysten että ympäristökysymysten kannalta.
Cities should therefore make use of the knowledge gained and collected under URBACT12 as well as other European and national networks.
On aiheellista luoda seuranta- ja arviointijärjestelmiä tulosten varmistamiseksi paikallisella tasolla.
– For the period 2007-2013, the Commission is proposing a European framework programme for the exchange of experience and good practice.
– On tärkeää saada keskeiset kumppanit – yksityinen sektori, paikallinen väestö ja kansalaisjärjestöt – osallistumaan kaupunkikehityksen suunnitteluun, toteuttamisen ja arviointiin.
This will build on and extend the work of URBACT, which has so far concentrated on the experience of cities covered by the URBAN Community Initiative.
Kansalaisten osallistuminen on välttämätöntä demokratiassa – paikallisten asukkaiden ja kansalaisyhteiskunnan sitoutuminen kaupunkipolitiikkaan on omiaan antamaan julkisten viranomaisten toteuttamille toimille oikeutusta ja lisäämään niiden tehokkuutta.
The new framework programme would extend URBACT to cover cities in all Member States as well as the experience gained under national networks and resource centres for urban policy.
Kun otetaan huomioon eri kaupunkien toisistaan poikkeavat historialliset, lainsäädännölliset, poliittiset ja sosiaaliset taustat, hyviä toimintatapoja ei aina voida sellaisenaan siirtää kaupungista toiseen.
Urban renewal has been extensively supported by the EU Structural Funds.
– Koulutuksen tarjonta ja muunlainen paikallisten ryhmien valmiuksien ja taitojen vahvistaminen ovat leimaa-antava ja perustavan tärkeä piirre hankkeissa, joissa kansalaiset saadaan onnistuneesti mukaan toimintaan.
In the framework of the new regulations for the European Regional Development Fund (ERDF), the Cohesion Fund and the European Social Fund (ESF) the managing authorities of operational programmes will be able to finance a wide range of urban development projects.
– On syytä kaventaa kuilua kansalaisten ja politiikanteon aikataulujen välillä – useimmiten paikalliset toimijat eivät ole perillä poliittisen päätöksenteon tai hallinnollisten ja byrokraattisten menettelyjen edellyttämistä määräajoista.
, JEREMIE14 and JESSICA15
Ehdotettuja suuntaviivoja
) URBACT was created early in 2003 to organise exchanges among cities receiving assistance under the URBAN Programme, to draw lessons from implemented projects, and to disseminate such knowledge and know-how as widely as possible. Since 1 May 2004, cities in the 10 new Member States have become eligible to participate in the URBACT Programme.
) Yhteisöaloite URBAN II (2000–2006): Komission tiedonanto jäsenvaltioille kriisissä olevien kaupunkien ja lähiöiden (taloudelliseen ja sosiaaliseen) elvyttämiseen kaupunkien kestävän kehityksen edistämiseksi tähtäävän yhteisöaloitteen suuntaviivojen vahvistamisesta, K(2000) 1100, 28.4.2000.
Guidelines for further action include:
Ehdotettuja suuntaviivoja
– Private financing is useful and often necessary to complement public resources.
– Yksityinen rahoitus on hyödyllinen ja usein tarpeellinen täydennys julkiselle rahoitukselle.
A clear legal framework must underpin the setting up of public-private partnerships.
Julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia on suojattava selkeillä lainsäädäntöpuitteilla.
– The private sector brings not just money but complementary skills and competences.
– Yksityinen sektori ei ole pelkästään rahoituslähde, vaan se tarjoaa myös täydentävää osaamista ja kykyjä.
– An effective public-private partnership requires both a strategic and long term vision and technical and management competences on the part of local authorities.
– Tehokas julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuus edellyttää paikallisviranomaisilta sekä pitkän tähtäyksen strategista näkemystä että teknisiä ja hallinnollisia valmiuksia.
The conference Regional Responses to Demographic Challenges on January 25-26, 2007 is the second in a series organised in the context of the Regions for Economic Change initiative.
Euroopan unionin demografisia kysymyksiä käsittelevä seminaari tammikuun 25.–26. päivä on järjestyksessä toinen Alueet talouden muutosten edistäjinä -aloitteen puitteissa järjestettävistä tapahtumista.
The aim of this initiative is to ensure that the wealth of experience and good practice which exists in Europe’s regions in a wide range of policy areas is shared as widely as possible and exploited fully to promote competitiveness, growth and job creation.
Aloitteella pyritään varmistamaan Euroopan alueilla kartutetun kokemuksen ja hyvien toimintatapojen leviäminen mahdollisimman laajalle ja niiden hyödyntäminen kilpailukyvyn, kasvun ja työllisyyden edistämisessä.
One of the themes identified in the initiative is“meeting the demographic challenge”.
Yksi teemoista on demografiseen haasteeseen vastaaminen.
In recent years the European Commission has worked actively to take forward the debate on demographic issues.
Euroopan komissiossa on viime vuosina keskusteltu aktiivisesti demografisista ongelmista.
Most recently, following an EU-wide consultation, it laid down proposals for a long-term response to the issue in the Communication ‘The demographic future of Europe – from challenge to opportunity’.
Komissio tutustui ongelmaan koko EU-alueen laajuudelta ja teki ehdotuksia pitkän aikavälin ratkaisuista. Ehdotukset on kuvattu ”Euroopan demografinen tulevaisuus – haasteista mahdollisuuksiin” -tiedotteessa.
This Communication makes clear that the magnitude and rhythm of population trends varies substantially from country to country and from region to region.
Tiedotteen mukaan väestösuuntausten laajuus ja tahti vaihtelevat huomattavasti eri maissa ja eri alueilla.
To give just a few examples, fertility rates are much lower in Germany and Italy compared to France.
Esimerkiksi Saksassa ja Japanissa syntyvyys on alhaista verrattuna Ranskaan.
Beyond changes in the size and agestructure of the population, there is a trend of population movement away from rural and isolated regions towards urban areas.
Väestön määrän ja ikärakenteen muuttumisen lisäksi voidaan havaita muuttosuuntaus maaseudulta ja syrjäisiltä seuduilta kaupunkialueille.
Many European regions are already experiencing such depopulation, with outward flows of working-age people leaving a very elderly population behind.
Monet Euroopan alueista kärsivät jo väestökadosta, kun työikäiset muuttavat pois ja jättävät ikääntyneen väestönosan synnyinseuduilleen.
Certain urban areas, on the other hand, find their infrastructure – housing, transport, and social services – under growing pressure from rapidly increasing populations.
Toisaalta taas joidenkin kaupunkialueiden infrastruktuuri – asunnot, liikenne ja sosiaalipalvelut – kärsii nopeasti kasvavan väestön paineesta.
The upshot of this is that a uniform policy response is impossible.
Näin ollen yhtenäisen menettelytavan laatiminen on mahdotonta.
Effective policies must be based on an understanding of these differing medium- and long-term trends.
Tehokkaissa menettelytavoissa on huomioitava erilaiset keskipitkän ja pitkän aikavälin suuntaukset.
The objective of this conference – Regional Responses to Demographic Challenges – is precisely to arrive at a better understanding of the diverse challenges which Europe’s regions face on the demography question.
Alueellisia ratkaisuja demografisiin haasteisiin -seminaarin tavoitteena onkin ymmärtää paremmin Euroopan eri alueiden kohtaamia demografisia haasteita.
It will also focus on the key role which regional policy plays in dealing with these challenges.
Seminaarissa painotetaan myös aluepolitiikan avainasemaa näihin haasteisiin vastaamisessa.
Regional policy, by involving all relevant partners in the design and implementation of policies, by promoting medium-term strategic planning and a stable financial framework, allows regions to respond to population change through policies which are tailored to their specific needs.
Aluepolitiikan avulla alueet voivat reagoida väestömuutokseen ja hyödyntää menettelytapoja, jotka räätälöidään niiden omia erityistarpeita varten. Menettelytapojen suunnitteluun ja käyttöönottoon osallistuvat kaikki asianomaiset osapuolet.
The conference will focus on concrete examples from over 20 regions which are at the forefront of dealing with rapid demographic change, and will present projects demonstrating the innovative policies they have adopted.
Seminaari tarjoaa konkreettisia esimerkkejä yli kahdeltakymmeneltä alueelta, joilla nopea demografinen muutos on vaatinut toimia. Esillä on innovatiisia menettelytapoja hyödyntäneitä projekteja.
These experiences and the success stories they have generated need to be heard, understood and learnt from.
Projektien tuoma kokemus ja niissä saavutettu menestys ovat tärkeää aineistoa, josta toiset alueet voivat oppia.
This conference is an excellent opportunity to do so.
Tähän seminaari tarjoaa erinomaisen mahdollisuuden.
Danuta Hübner Member of the European Commission responsible for Regional Policy
Danuta Hübner Euroopan komission aluepolitiikasta vastaava komissaari
Regional policy responses to demographic challenges and opportunities
Aluepolitiikan vastauksia demografisiin haasteisiin ja mahdollisuuksiin lillä).
EU-25 population growth has varied significantly over this period.
EU-25-alueen väestön vahvuus ja rakenne ovat vaihdelleet kauden aikana huomattavasti.
There has been a sustained decline in the ‘natural increase’ since the early 1960s in contrast to the period before, while international migration has gained importance to become the major force of population growth from the beginning of the 1990s onwards.
Luonnollinen lisääntyminen on jatkuvasti vähentynyt 1960-luvun alusta alkaen edelliseen kauteen verrattuna, kun taas kansainvälisen muuttoliikkeen merkitys on kasvanut niin, että 1990-luvun alusta se on ollut väestönkasvun pääasiallinen tekijä.
In Europe, the trend towards greater life expectancy, often in good health, is primarily due to the unprecedented peace we have known for 60 years, the constant improvement in living conditions and the progress in medicine enabling us to live longer.
Odotettavissa olevan eliniän piteneminen ja ikääntyminen usein hyväkuntoisena ovat suurelta osin Euroopassa ennennäkemättömän 60 vuotta kestäneen rauhan ansiota. Elinolot ovat myös jatkuvasti parantuneet ja lääketiede kehittynyt, joten entistä pidempi elinikä on nyt mahdollinen.
This success partly explains the demographic perspective facing Europe of an ageing population with rising old age dependency ratios.
Tämä myönteinen suuntaus selittää osittain Euroopan demografisen tilanteen, jossa väestö ikääntyy ja vanhusten riippuvuussuhde kasvaa.
It is now widely understood that there is a strong demographic ageing of the EU population due to low fertility levels combined with longer, healthier lives and the fact that the baby boomers are approaching retirement age.
Nykyään ymmärretään, että EU:n väestö ikääntyy voimakkaasti. Syntyvyysluvut ovat alhaiset, ihmiset elävät entistä pidempään ja terveempinä, ja suuret ikäluokat lähestyvät eläkeikää.
In 2004-05, the EU-25 average life expectancy for men increased to 74 years and for women to 80 years (up from 69 and 76 respectively since 1980).
EU-25-alueen keskimääräinen odotettavissa oleva elinikä nousi vuosina 2004–2005 miehillä 74 vuoteen ja naisilla 80 vuoteen (vuonna 1980 ennuste oli miehillä 69 vuotta ja naisilla 76 vuotta).
In the EU-25, the total fertility rate has declined from a level of above 2.5 children in the early 1960s to around 1.5 in 1995 where it has remained ever since.
Kokonaissyntyvyys EU-25-alueella on laskenut 1960-luvun alun 2,5 lapsesta naista kohti noin 1,5 lapseen vuonna 1995, missä lukemissa se on pysynyt siitä lähtien.
That rate compares to the fertility rate of 2.1 children commonly accepted to be the replacement level.
Lukua voidaan verrata korvaavan tason hedelmällisyyteen, jona yleisesti pidetään 2,1 lasta naista kohti.
Interestingly enough, surveys show that most European couples aged 40 and over consider that it was mainly social and economic factors which prevented them from having as many children as they would have liked.
On kiinnostavaa, että tutkimuksen mukaan useimpien eurooppalaisten yli 40-vuotiaiden pariskuntien mielestä sosiaaliset ja taloudelliset tekijät olivat tärkeimpiä tekijöitä, jotka estivät heitä hankkimasta niin monta lasta, kuin he olisivat halunneet.
Initially, discussion around this ageing trend concentrated on the sustainability of social security, pensions and health policies.
Ikääntymissuuntauksesta käydyssä keskustelussa on pitkälti keskitytty sosiaaliturva-, eläke- ja sairausvakuutusjärjestelmien kestävyyteen.
However, it is increasingly recognised that an ageing population will require the adaptation of practically all major public policies, including education, employment and social affairs, transport, public services and infrastructures and urban planning, to address ageing and exploit the opportunities it presents.
Aletaan kuitenkin ymmärtää, että väestön ikääntyminen tulee vaatimaan kaikkien tärkeimpien yhteiskunnallisten rakenteiden, kuten koulutuksen, työllisyys- ja sosiaalitoimen, liikenteen, kaupunkisuunnittelun sekä julkisten palvelujen ja infrastruktuurien mukauttamista, jotta ikääntymiseen voidaan varautua ja sen mahdollisuuksia hyödyntää.
The Lisbon Strategy up to 2010 takes the broad European demographic trends into account.
Vuoteen 2010 jatkuva Lissabonin strategia ottaa huomioon Euroopan moninaiset demografiset suuntaukset.
Trends in migration and immigration, compared to the predictability of ‘natural change’ in population, are more difficult to foresee and their effects can be more pronounced in a shorter period2.
Maasta- ja maahanmuuton suuntauksia on vaikeampi ennustaa kuin väestön ”luonnollista vaihtoa” (2), ja niiden vaikutukset saattavat olla voimakkaampia lyhyellä aikavälillä.
This has been true during the long history of European migration and immigration.
Tämä on todettu eurooppalaisen maasta- ja maahanmuuton pitkän historian aikana.
Intra–European and intra-regional population movements slowed considerably in the mid 1970s as the demand for foreign workers fell following the first oil price shock in 1973.
Euroopan laajuiset ja alueiden sisäiset muuttoliikkeet hidastuivat huomattavasti 1970-luvun puolivälissä kun vuonna 1973 ulkomaalaisen työvoiman kysyntä laski ensimmäisen öljykriisin myötä.
In the period since then, the improving economic performance of the poorer countries within the EU has contributed to lower migrant worker flows.
Sitä seuraavalla kaudella panostaminen köyhien EU-maiden taloudelliseen toimintaan on vähentänyt työvoiman maastamuuttoa.
However, the development of migration patterns has been complicated by ‘quality of life’ factors, including environment and cost-of-living issues countering the traditional rural-to-urban (intra-national) trends, and the rise of cross-national flows in urban areas, particularly amongst the higher qualified. ed.
Siirtolaisuuden kehitystä kuitenkin mutkistavat elämänlaatua koskevat tekijät, kuten ympäristö- ja elinkustannusongelmat, joita perinteinen (valtion sisäinen) maalta kaupunkiin -muuttoliike on kohdannut, sekä kansainvälisen liikkeen lisääntyminen kaupunkialueilla, etenkin korkeasti koulutettujen osalta.
However, at regional level demographic structures and likely future patterns often vary greatly from the EU and national averages.
Alueellisella tasolla demografiset rakenteet ja tulevaisuuden todennäköiset mallit vaihtelevat kuitenkin usein huomattavasti EU:n kattavista ja kansallisista keskiarvoista.
In order to address the demographic challenges effectively and seize the opportunities presented there is a need for regionally adapted policy responses.
Demografisten haasteiden tehokas käsittely ja niiden sisältämien mahdollisuuksien hyödyntäminen edellyttää aluekohtaisesti mukautettujen menettelytapojen käyttöönottoa.
EU Cohesion Policy is well suited to such a task, especially in those policy areas identified as EU Cohesion Policy priorities in the Community Strategic Guidelines 2007-2013 and in the specific funds regulations.
EU:n koheesiopolitiikka on tähän sopiva väline, erityisesti niillä alueilla, jotka on määritelty koheesiopolitiikan ensisijaisiksi kohteiksi yhteisön strategisissa suuntaviivoissa 2007–2013 ja erityisissä rahoitussäädöksissä.
In addition, the Commission Communication ‘The demographic future of Europe – from challenge to opportunity’1 sets out how the EU can constructively respond within an overall strategy.
Lisäksi komission tiedote ”Euroopan demografinen tulevaisuus – haasteista mahdollisuuksiin” (1) esittää, kuinka Eurooppa voi rakentavasti toimia kokonaisstrategian puitteissa.
While national governments will retain the policy prerogative in many policy areas affected by demographic trends, notably social and employment policies, many necessary reforms can be supported by EU Cohesion Policy.
Vaikka kansalliset hallitukset säilyttävät etuoikeutensa monilla demografisista suuntauksista kärsivillä alueilla, etenkin sosiaali- ja työllisyyspolitiikassa, EU:n koheesiopolitiikka voi tukea monia tarpeellisia uudistuksia.
Basic demographic trends
Demografiset perussuuntaukset
During the last four decades, the population of the countries of today’s EU-25 has grown from over 376 million (1960) to about 459 million (2005).
Nykyisen EU-25-alueen väestö on kasvanut viimeisten neljänkymmenen vuoden aikana 376 miljoonasta (1960) noin 459 miljoonaan (2005).
Population change has two components: the so-called ‘natural increase’ (defi ned as the difference between the numbers of live births and deaths), and net migration (the difference between inward and outward migration). The strength and composition of
Väestömuutos koostuu kahdesta osatekijästä. Ensimmäinen on niin sanottu ”luonnollinen lisääntyminen” (joka määritellään eroksi syntyneiden ja kuolleiden välillä), ja toinen on nettomuuttoliike (ero maahan- ja maastamuuttajien määrien vä-
According to national statistics and Eurostat estimates, the total number of non-nationals living in the EU in 2004 was around 25 million, or just below 5.5% of the total population.
Kansallisten tilastojen ja Eurostat-arvioiden mukaan EU:ssa asuvien ulkomaalaisten määrä oli vuonna 2004 noin 25 miljoonaa, tai hieman alle 5,5 prosenttia kokonaisväestöstä.
In absolute terms, the largest numbers of foreign citizens reside in France, Germany, Italy, Spain and the UK.
Kokonaismäärissä eniten muiden maiden kansalaisia asuu Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Espanjassa ja Isossa-Britanniassa.
In the period 2000-2004, the non-national population varied from less than 1% of the total population in Slovakia, to 39% in Luxembourg, while in the majority of countries the figure was between 2% and 8%.
Kaudella 2000–2004 ulkomaalaisen väestön osuus vaihteli Slovakian alle yhdestä prosentista kokonaisväestöstä Luxemburgin 39 prosenttiin, kun suurimmassa osassa maita osuus oli 2–8 prosenttia.
In the 24 years up to 2004, the percentage of foreign nationals either did not change significantly in most Member States or it increased.
24 vuoden aikana, vuoteen 2004 asti, ulkomaalaisten osuus useimmissa jäsenvaltioissa joko pysyi lähes ennallaan tai kasvoi.
THE CONTEXT
Vanhusten ja lasten riippuvuussuhde