natgillin/translations-raw huggingface dataset:
These measures go beyond the simple management measures necessary to ensure conservation since these are already covered by Article 6(1).
Nämä toimenpiteet ovat laajempia kuin pelkät suojelun varmistamiseksi tarpeelliset toimenpiteet, kos­ka viimeksi mainitut kuuluvat jo 6 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
The words 'avoid' and 'could be significant' stress the antici­patory nature of the measures to be taken.
Ilmauksilla "estämiseksi" ja "saattaisivat vaikuttaa merkittävästi" korostetaan toteutettavien toimenpiteiden ennalta ehkäisevää luonnetta.
It is not acceptable to await until deterioration or distur­bances occur before taking measures (see under Section 4.4.2 the interpretation of'likely to'in Article 6(3)).
Ei ole hyväksyttävää, että toimenpiteiden toteuttamista odotetaan, kunnes heikentymistä tai häiriöitä tapahtuu (katso kohdassa 4.4.2 tulkinta 6 artiklan 3 kohdan ilmauksesta "saattavat").
This article should be interpreted as requiring Member States to take all the appropriate actions which it may reasonably be expected to take, to ensure that no significant deterioration or disturbance oc­curs.
Tämän artikla on tulkittava siten, että jäsenvaltioiden edellytetään toteuttavan kaikki tarvittavat toi­menpiteet, joita niiden voidaan kohtuullisesti odottaakin toteuttavan sen varmistamiseksi, että mer­kittävää heikentymistä tai merkittäviä häiriöitä ei tapahdu.
The scope of this article is broader than that of Article 6(3) and (4) which apply only to plans and pro­jects requiring an authorisation.
Tämän artiklan soveltamisala on laajempi kuin 6 artiklan 3 kohdan ja 6 artiklan 4 kohdan soveltamis­alat, joihin kuuluvat vain virallista hyväksyntää edellyttävät suunnitelmat ja hankkeet.
It is also applicable to the performance of activities which do not nec­essarily require prior authorisation, like agriculture or fishing.
Sitä sovelletaan myös toimintoihin, jotka eivät välttämättä edellytä ennalta annettua hyväksyntää, kuten maatalouteen tai kalastukseen.
Article 6(2):
6 artiklan 2 kohtaa
■ applies permanently in the special areas of conservation (SACs).
­ sovelletaan pysyvästi erityisten suojelutoimien alueilla.
It can concern past, present or fu­ture activities or events (for instance, in the case of a toxic spill affecting a wetland, this article would mean that all preventive measures should have been taken to avoid the spillage, even if its location is distant from the wetland).
Esimerkiksi kosteikkoon vaikuttavan myrk­kypäästön tapauksessa tämä artikla merkitsisi sitä, että kaikki päästön välttämiseksi tarpeelliset en­nalta ehkäisevät toimet olisi pitänyt toteuttaa, vaikka tapahtumapaikka olisi etäällä kosteikosta.
If an already existing activity in a SAC causes deterioration of natural habitats or disturbance of species for which the area has been designated, it must be cov­ered by the necessary conservation measures foreseen in Article 6(1).
Jos erityisten suojelutoimien alueella jo meneillään oleva toiminto aiheuttaa luontotyyppien hei­kentymistä tai häiriöitä lajeille, joita varten alue on nimetty, toimintoon on sovellettava 6 artiklan 1 kohdassa säädettyjä tarvittavia suojelutoimenpiteitä.
This may require, if appropri­ate, that the negative impact is brought to an end either by stopping the activity or by taking mitigating measures.
Tämä voi edellyttää tarvittaessa haitallisen vaikutuksen päättämistä joko luopumalla toiminnosta tai vähentämällä sen vaikutuksia.
This can include economic compensation.
Asiaan voi liittyä taloudellisten korvausten suorittaminen;
■ is not limited to intentional acts, but could also cover any chance events that could occur (fire, flood, etc.), as long as they are predictable.
­ ei ole rajoitettu tahallisiin toimiin, vaan sitä voidaan soveltaa myös kaikkiin sattumanvaraisiin tapahtumiin, joita voi esiintyä (tulipaloihin, tulviin ja niin edelleen), jos ne ovat ennakoitavissa.
In case of catastrophes this concerns only the obliga­tion to take (relative) precautionary measures to decrease the risk of such catastrophes as long as they could jeopardise the aim of the directive.
Luonnononnettomuuksien osaLta tämä koskee vain velvoitetta ryhtyä (suhteellisiin) varotoimenpi­teisiin niiden riskin vähentämiseksi, sikäli kuin ne voivat vaarantaa direktiivin tarkoituksen.
The legislator envisaged certain limits to the responsibility of the Member States:
Lainsäädännössä rajoitetaan jäsenvaltioiden vastuuta seuraavanlaisilla säännöksillä:
■ Spatial limit.
■ Aluetta koskeva rajoitus.
Measures aim only at species and habitats located 'in the SACs'.
Toimenpiteet koskevat vain "erityisten suojelutoimien alueilla" olevia Lajeja ja luontotyyppejä.
On the other hand, measures may need to be implemented outside the SAC, i.e. if external events may have an impact on the species and the habitats inside the SAC.
ToisaaLta toimenpiteitä voi olla tarpeen toteuttaa erityisten suojelutoimien alueiden ulkopuolella, jos ulkoiset tapahtumat voivat vaikuttaa lajeihin ja luontotyyppeihin erityis­ten suojelutoimien alueiden sisällä.
Indeed, the article does not specify that measures have to be taken in the SAC but to avoid in the SAC.
Artiklassa ei säädetäkään, että toimenpiteet olisi toteutettava erityisten suojelutoimien alueilla, vaan erityisten suojelutoimien alueiLla tapahtuvien haitallisten vaikutusten estämistä varten.
Limit of habitats and species concerned.
■ Luontotyyppejä ja lajeja koskeva rajoitus.
The appropriate measures concern only habitats and species 'for which the areas have been designated'.
Tarpeelliset toimenpiteet koskevat vain luontotyyppejä ja la­jeja, "joita varten alueet on osoitettu".
In particular, the habitats and species concerned by the measures to be taken are those identified in the Natura 2000 standard data forms (see Sec­tions 2.2 and 4.5.3).
Toteutettavien toimenpiteiden kohteena olevat luontotyypit ja lajit ovat Natura 2000 ­tietolomakkeilla nimettyjä (katso kohdat 2.2 ja 4.5.3).
The aim is not therefore to take general conservation measures, but rather to take measures focused on the species and habitats which justified the selection of the special area of conservation.
Siksi tavoitteena ei ole yleisten suojelutoimien toteuttaminen, vaan sellaisten toimenpiteiden toteuttaminen, jotka on koh­distettu erityisten suojelutoimien alueen valintaperusteena olleisiin lajeihin ja luontotyyppeihin.
The disturbances and/or deterioration will thus be determined by the information which has been communicated by the Member States and which has been used to ensure the coher­ence of the network for the species and habitats concerned.
Häi­riöt tai heikentyminen riippuu näin ollen jäsenvaltioiden toimittamista tiedoista, joita on käytetty verkoston yhtenäisyyden varmistamiseksi kyseisten lajien ja luontotyyppien osaLta.
Member States are required to take preventive measures to avoid deterioration and disturbances connected with a predictable event.
Jäsenvaltioiden edellytetään toteuttavan ennalta ehkäiseviä toimenpiteitä ennustettavissa olevaan tapahtumaan liittyvien häiriöiden ja heikentymisen välttämiseksi.
These measures apply only to the species and habitats for which the sites have been designated, and should also be implemented, if necessary, outside the sites.
Nämä toimenpiteet koskevat vain lajeja ja luontotyyppejä, joita varten alueet on nimetty, ja niitä tulee toteuttaa tarvittaessa myös alueiden ulkopuolella.
DOES IMPLEMENTATION DIFFER FOR DETERIORATION AND DISTURBANCE?
ONKO HEIKENTYMISEEN LIITTYVÄ TOTEUTTAMINEN ERILAISTA KUIN HÄIRIÖIHIN LIITTYVÄ TOTEUTTAMINEN?
In terms of disturbance of species, Article 6.2 specifies that appropriate steps have to be taken to avoid it 'in so far as such disturbance could be significant in relation to the objectives of this directive'.
Lajeja koskevien häiriöiden suhteen 6 artiklan 2 kohdassa säädetään, että tarpeellisia toimenpiteitä on toteutettava niiden estämiseksi "siinä määrin kuin nämä häiriöt saattaisivat vaikuttaa merkittävästi tä­män direktiivin tavoitteisiin".
The disturbance in question has to be relevant to (have an impact on) the conservation status of the species in relation to the objectives of the directive.
Kyseisten häiriöiden on liityttävä (niiden on vaikutettava) Lajin tai luontotyypin suojelun tasoon di­rektiivin tavoitteiden vastaisesti.
It is therefore in relation to these objectives that the Member State has to determine whether or not disturbance is significant.
Siksi jäsenvaltion on määriteltävä juuri näiden tavoitteiden kannal­ta se, ovatko häiriöt merkittäviä.
In terms of deterioration of habitats however, the effect in relation to the objectives of the directive is not mentioned in the text of the directive.
Luontotyyppien heikentymisen osalta ei direktiivin tekstissä kuitenkaan mainita vaikutuksen suhdetta direktiivin tavoitteisiin.
It is simpLy stated that the deterioration of habitats must be avoided.
Siinä todetaan vain, että luontotyyppien heikentyminen on estettävä.
The purpose of all the measures taken under this directive has to correspond to the objec­tives of the directive and to respect the principle of proportionality.
Kaik­kien direktiivin mukaisesti toteutettujen toimenpiteiden tarkoituksen on vastattava direktiivin tavoit­teita ja niitä toteutettaessa on noudatettava suhteellisuuden periaatetta.
The deterioration of habitats is therefore also to be assessed against the objectives of the directive.
Siksi myös luontotyyppien hei­kentymistä on arvioitava ottaen huomioon direktiivin tavoitteet.
Indeed, it seems difficult to as­sess deterioration in absolute terms without reference to measurable limits.
Heikentymisen arviointi absoluuttisesti tuntuukin vaikealta ilman, että käytettävissä on mitattavissa olevia rajoja.
As presented below, con­necting deterioration to the objectives of the directive makes it possible to use Article 1 of the direc­tive to interpret the limits of what one can regard as deterioration.
Kuten jäl­jempänä on esitetty, heikentymisen kytkeminen direktiivin tavoitteisiin mahdollistaa direktiivin 1 ar­tiklan käytön heikentymiseksi katsottavan vaikutuksen rajojen tulkinnassa.
Disturbance and deterioration should be assessed against the objectives of the directive.
Häiriöitä ja heikentymistä on arvioitava ottaen huomioon direktiivin tavoitteet.
WHICH CONDITIONS SHOULD TRIGGER MEASURES BY THE MEMBER STATES?
MITKÄ OVAT OLOSUHTEET, JOIDEN PERUSTEELLA JÄSENVALTIOIDEN ON RYHDYTTÄVÄ TOIMENPITEISIIN?
There exists an apparent difference between the limit of acceptability for the deterioration of a habi­tat or the disturbance of a species.
Hyväksyttävän vaikutuksen raja on selvästi erilainen, kun kysymyksessä on luontotyypin heikentymi­nen tai lajia koskeva häiriö.
■ In the case of disturbance, the latter has to be significant (a certain degree of disturbance is tol­erated).
■ Häiriön on oltava merkittävä (tietynasteinen häiriö voidaan sallia).
In addition, it is not necessary to prove that there will be a real significant effect, but the likelihood alone ('could be') is enough to justify corrective measures.
Ei ole myöskään tarpeen osoit­taa, että merkittävää vaikutusta todella aiheutuu, vaan pelkkä todennäköisyys ("saattaisivat") riit­tää korjaavien toimenpiteiden perusteluksi.
This can be considered consis­tent with the prevention and precautionary principles.
Tämän voidaan katsoa vastaavan ennaltaehkäisyn ja va­rautumisen periaatteita.
■ In the case of deterioration, the Legislator did not explicitly give this margin.
■ Heikentymisen osalta ei ole säädetty tällaista nimenomaista liikkumavaraa.
This does not exclude however some room for manoeuvre in determining what can be described as deterioration (see be­low).
Tämä ei kuitenkaan estä jon­kinasteisen harkintavallan käyttöä määriteltäessä, mitä voidaan pitää heikentymisenä (katso jäljempänä).
Deterioration is a physical degradation of a habitat.
Heikentyminen on luontotyypin fyysistä rappeutumista.
It can be directly assessed through a series of in­dicators (see below), for example, a reduction in the area or characteristics of the habitat.
Sitä voidaan arvioida suoraan eri indikaattoreil­la (katso jäljempänä), joita ovat esimerkiksi luontotyypin pinta­alan ja ominaispiirteiden supistuminen.
On the other hand, disturbances do not directly affect the physical conditions.
Toisaalta häiriöt eivät vaikuta välittömästi fyysisiin olosuhteisiin.
However, if they are sig­nificant, they may trigger changes in physical parameters, which have the same resuLt as deterioration.
Jos ne kuitenkin ovat merkittäviä, ne voivat käynnistää fyysisissä osoitti missa muutoksia, joiden tulos vastaa heikentymisen tulosta.
If disturbances are significant enough to trigger changes in this way, they can be assessed in the same way as deterioration, using indicators of conservation status (see beLow).
Jos häiriöt ovat riittävän merkittäviä käynnistämään tällaisia muutoksia, niitä voidaan arvioida samalla ta­voin kuin heikentymistä käyttäen suojelun tasoa osoittavia indikaattoreita (katso jäljempänä).
Disturbances are assessed in the same way as deterioration as long as they trigger change in indicators of the conservation status of protected species in such a way as to affect the conservation status of the species concerned.
Häiriöitä arvioidaan samalla tavoin kuin heikentymistä, jos ne laukaisevat suojeltavien lajien suojelun tasoon vaikuttavia muutoksia kyseisten lajien suojelun tasoa osoittavissa indikaattoreissa.
WHEN SHOULD MEASURES IN RELATION TO DISTURBANCE AND DETERIORATION BE TAKEN?
MILLOIN HÄIRIÖITÄ JA HEIKENTYMISTÄ KOSKEVAT TOIMENPITEET ON TOTEUTETTAVA?
First, it should be stressed that measures must be appropriate.
Ensiksi on korostettava, että toimenpiteiden on oltava tarpeellisia.
This means that they should fulfil the main objective of the directive in contributing to the conservation status of the habitats or species concerned while taking account of 'economic, social and cultural requirements and regional and local characteristics'.
Tämä tarkoittaa, että niiden on vastattava direktiivin päätavoitetta edistämällä kyseisten luontotyyppien tai lajien suojelun tasoa ottaen samalla huomioon "taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset vaatimukset sekä alueelliset ja paikalliset erityispiirteet".
The inter­linkage of the recitals and articles of the directive provides the context for considering the appropriate measures to be taken by the Member States (see Section 2.3).
Direktiivin johdanto-osan kappaleiden ja artiklojen väliset yhteydet tarjoavat taustaa jäsenvaltioiden suunnittelemien tarkoituksenmukaisten toimenpiteiden arvioinnille (katso kohta 2.3).
As mentioned in the previous paragraph 3.4, disturbance and deterioration should be assessed against the conservation concept, bearing in mind that according to Article 3(1) the network is composed of sites and shall enable the natural habitats types and the species' habitats concerned to be maintained at favourable conservation status in their natural range.
Kuten edellä kohdassa 3.4 on todettu, häiriöitä ja heikentymistä tulee arvioida suojelun käsite huomioon ottaen ja pitäen mielessä, että 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti verkosto koostuu alueista ja sen' avulla on varmistettava kyseisten luontotyyppien ja lajien elinympäristöjen suotuisan suojelun tason säilyttäminen niiden luontaisella levinneisyysalueella.
The favourable conservation status, as defined in Article 1 of the directive, can serve as a term of ref­erence to fix the limit of acceptable disturbance and deterioration with respect to the objectives of the directive and to determine if the appropriate measures are properly implemented (see below).
Suotuisa suojelun taso, joka on määritelty direktiivin 1 artiklassa, voi toimia vertailukohtana, jonka avulla häiriöille ja heikentymiselle asetetaan direktiivin tavoitteiden kannalta hyväksyttävissä oleva raja ja määritellään, toteutetaanko tarvittavia toimenpiteitä asianmukaisesti (katso jäljempänä).
The conservation status of a habitat or species in a site will be assessed according to the contribution of this site to the ecological coherence of the network, either:
Alueella olevan luontotyypin tai lajin suojelun taso arvioidaan sen mukaan, vaikuttaako kyseinen alue verkoston ekologiseen yhtenäisyyteen joko tarkastellen
■ against its initial status at the time of transmission of site­related information provided in the Natu­ra 2000 standard data forms (see Section 4.5.3) if this conservation status is favourable; or
- alkuperäistä tasoa, joka alueella oli, kun sitä koskevat tiedot toimitettiin Natura 2000 -tietolomak-keilla (katso kohta 4.5.3), jos suojelun taso oli silloin suotuisa, tai
■ against an aim of improving the conservation status announced at the time of the setting­up of the network.
- suojelun tason parantamispyrkimystä, josta on ilmoitettu verkostoa perustettaessa.
Indeed, if a Member State is obliged to propose the classification of habitats in an un­favourable conservation status, it is only logical to assume that it will set a restoration target for these habitats so as to ensure their sustainability.
Jos jäsenvaltio katsoo tarpeelliseksi ehdottaa epäsuotuisalla suojelun tasolla olevien luontotyyppien Luokittelemista, onkin yksinomaan johdonmukaista olettaa, että se ottaa tavoitteeksi näiden luontotyyppien saattamisen ennalleen varmistaakseen niiden kestävän kehityksen.
When Community funds are granted for the im­provement of the conservation status of a habitat or species in a site, it is this improved status that will be taken into consideration.
Kun alueelLa olevan luontotyypin tai lajin parantamiseen myönnetään yhteisön varoja, aluetta on arvioitava tämän paremman ta son perusteella.
On a particular site the conservation status should reflect the dynamic nature of the habitats and species concerned.
Tietyn alueen suojelun tason tulisi vastata kyseisten luontotyyppien ja Lajien dynaamista luonnetta.
In that regard, the importance of surveillance of the conservation status of habi­tats and species, as required by Article 11 of the directive, should be stressed.
Tässä suhteessa on syytä korostaa, että on tärkeää huolehtia direktiivin 11 artiklassa säädetystä Luontotyyppien ja Lajien suojelun tason seurannasta.
Deterioration or disturbance is assessed against the conservation status of species and habitats concerned.
Heikentymistä ja häiriöitä arvioidaan kyseisten lajien ja luontotyyppien suojelun tason perusteella.
At a site level, the maintenance of the favourable conservation status has to be evaluated against the initial conditions provided in the Natura 2000 standard data forms when the site was proposed for selection or designation, according to the contribution of the site to the ecological coherence of the network.
Aluekohtaisesti suotuisan suojelun tason säilyttämistä on arvioitava niiden alkuperäisten olosuhteiden perusteella, jotka on ilmoitettu Natura 2000 -tietolomakkeilla, kun aluetta ehdotettiin valittavaksi tai muodostettavaksi, ottaen huomioon alueen vaikutus verkoston ekologiseen yhtenäisyyteen.
This notion should be interpreted in a dynamic way according to the evolution of the conservation status of the habitat or of the species.
Tässä menettelyssä olisi noudatettava dynaamista tulkintaa ottaen huomioon luontotyypin tai lajin suojelun tason kehittyminen.
INDICATORS OF DISTURBANCE AND DETERIORATION
HÄIRIÖIDEN JA HEIKENTYMISEN INDIKAATTORIT
The conditions which govern the concepts of disturbance and deterioration are well defined, but they shouLd be assessed by the Member State, on the one hand, against the general conservation status of the species or the habitats concerned (at biogeographical level) and, on the other hand, against the local conditions (at site level).
Häiriöiden ja heikentymisen käsitteitä koskevat ehdot ovat tarkoin määriteltyjä, mutta jäsenvaltioiden olisi otettava huomioon niiden arvioinnissa toisaalta kyseisten lajien ja Luontotyyppien yleinen suoje­lun taso (luonnonmaantieteellisesti) ja toisaaLta paikalliset olosuhteet (kyseisellä alueeLla).
As a general rule, on a particular site, disturbance or deterioration is assessed on a case­by­case basis, using indicators (see below), with respect to the significance of their change in value.
Yleensä tietyn alueen häiriöitä tai heikentymistä arvioidaan tapauskohtaisesti indikaattoreiden avulla (katso jäljempänä) ottaen huomioon niiden arvon muuttumisen merkittävyys.
This is measured against (a) the conservation status of the natural habitat or species concerned, and (b) the contribution of the site to the coherence of the Natura 2000 network.
Mittaus suoritetaan ottaen huomioon a) kyseisen luontotyypin tai lajin suojelun taso ja b) alueen vaikutus Natura 2000 ­verkos­ton yhtenäisyyteen.
Deterioration is a physical degradation affecting a habitat.
Heikentyminen on luontotyyppiin vaikuttavaa fyysistä rappeutumista.
The definition of the conservation status (Artide 1(e) — see Section 2.3), means that the Member State has to take into consideration all the influences on the environment hosting the habitats (space, water, air, soils).
Suojelun tason määritelmä (1 ar­tiklan e kohta ­ katso kohta 2.3) merkitsee, että jäsenvaltion on otettava huomioon kaikki luontotyy­pin ympäristöön (tilaan, veteen, ilmaan, maaperään) kohdistuvat vaikutukset.
If these influences result in making the conservation status of the habitat Less favourable than it was before, the deterioration can be considered to have occurred.
Jos näiden vaikutusten tuloksena Luontotyypin suojelun taso muuttuu vähemmän suotuisaksi kuin se oli aikaisemmin, heiken­tymistä voidaan katsoa tapahtuneen.
To assess this deterioration against the objectives of the directive, one can refer to the definition of the favourable conservation status of a natural habitat set out in Article 1(e), on the basis of the following factors:
Tämän heikentymisen arvioimiseksi direktiivin tavoitteet huomioon ottaen voidaan turvautua 1 artik­lan e kohdassa olevaan luontotyypin suotuisan suojelun tason määritelmään, joka perustuu seuraaviin tekijöihin:
■ 'The natural range and areas it covers within that range are stable or increasing'.
­ "Sen luontainen levinneisyys sekä alueet, joilla sitä esiintyy tällä alueella, ovat vakaita tai laaje­nemassa. "
Any event which contributes to the reduction of the areas covered by a natural habitat for which this site has been designated can be regarded as deterioration.
Kaikki tapahtumat, jotka aiheuttavat alueen muodostamisen perustana olevan luontotyypin kattaman alan supistumista, voidaan katsoa heikentymiseksi.
For example, the importance of reduction of the area of the habitat has to be assessed in relation to the total surface occupied in the site ac­cording to the conservation status of the habitat concerned;
Esimerkiksi luontotyypin kattaman alan supistumi­sen merkitystä on arvioitava suhteessa sen kattamaan koko pinta­alaan alueella ottaen huomioon ky­seisen luontotyypin suojelun taso.
■ 'The specific structure and functions of the area necessary for its long-term maintenance exist and are likely to continue to exist in the foreseeable future'.
- "Erityinen rakenne ja erityiset toiminnot, jotka ovat tarpeen sen säilyttämiseksi pitkällä aika­välillä, ovat olemassa ja säilyvät todennäköisesti ennakoitavissa olevassa tulevaisuudessa."
Any impairment of the factors necessary for the long­term maintenance of the habitats can be regard­ed as deterioration.
Luontotyypin säilymiselle pitkälLä aikaväLillä väLttämättömien tekijöiden kaikenLainen huononeminen voidaan katsoa heikentymiseksi.
The functions necessary for the long­term maintenance depend of course on the habitat concerned (it would be useful to have common indicators enabLing to assess these elements for each habitat type).
Pitkällä aikavälillä säilymiselLe välttämättömät toiminnot riippuvat luonnollisesti kyseisestä luontotyy­pistä (olisi hyödyllistä, jos käytettävissä olisi yhteisiä indikaattoreita, joilla näitä kuhunkin luonto­tyyppiin vaikuttavia tekijöitä voitaisiin arvioida).