natgillin/translations-raw huggingface dataset:
First, the counterpart units could be the local units remitting the taxes (and duties on imports) to general government or encash the subsidy.
Ensinnäkin vastinyksiköitä voivat olla paikalliset yksiköt, jotka maksavat veroja (ja tuontimaksuja) jul kisyhteisöille tai saavat tukipalkkioita.
These counterpart units, however, may pass on these taxes or subsidies to the purchasers of their products.
Vastinyksiköt voi vat kuitenkin siirtää nämä verot tai tukipalkkiot tuotteidensa ostajille.
The second possibility is more in the direction of the units that ultimately bear the burden of these taxes or, respectively, benefit from the subsidy.
Toisessa vaihtoehdossa tarkastellaan yksiköitä, jotka lopulta kantavat verotaakan tai hyötyvät tukipalkkioista.
This intends to take into account that the taxes and subsidies are passed on, possibly via a transformation process of products or via trading activities, to the intermediate or final users or purchasers, which could be households, corporations, general government or the rest of the world, regardless of whether the taxes are levied (or the subsidies granted) on selected products or on production.
Tarkoituksena on ottaa huomioon se, että verot ja tukipalkkiot siirretään, mahdollisesti tuotteiden jalostuksen tai kaupan kautta, väli- tai loppukäyttäjille tai ostajille, jotka voivat olla kotitalouksia, yrityksiä, julkisyhteisöjä tai ulkomaita, riippumatta siitä, peritäänkö vero tietyistä tuotteista vai tuotannosta tai myönnetäänkö tukipalkkiot tietyille tuotteille tai tuotannolle. nolle.
We opt here for the second possibility, even though it probably needs more conventions to be applied.
Käytämme jälkimmäistä mahdollisuutta, vaikka soveltamista varten luultavasti tarvitaankin lisää sovittuja käytäntöjä.
There are three reasons:
Syitä tähän on kolme:
As a last resort it is possible to imagine a proxy of final use such as the total consumption of households.
Taloudessa suositeltava vaihtoehto on muodollinen kohtaanto.
First, this option complies with the aim of regionalising the transactions of general government, viz. to record the impact on the regional income, since the taxes on products or production implicitly raise the purchase prices and thus limit the spending possibilities of purchasers (subsidies doing the reverse).
Siinä tarkastellaan verojen ja tukipalkkioiden kohdentumisen epäsuoria vaikutuksia, joita syntyy, kun verotaakka tai tukipalkkion tuomat edut siirretään veroa maksavalta (tai tukea saavalta) yksiköltä sen asiakkaille olettaen, että yksiköllä on markkinatuotantoa.
In other words, it is assumed that the final user bears the burden of the tax or benefits from the subsidy.
Nämä asiakkaat voivat olla loppukuluttajia, sijoittajia, välituotekäyttäjiä tai ulkomaita.
It is also considered that, in general, the approach of material incidence is harder to follow for subsidies on products (D.31 ) than for taxes on products (D.21 ) and is harder to follow for taxes or subsidies linked to production (D.29 / D.39) than for taxes or subsidies linked to products (D.21 / D.31).
Tämä on vaativa lähestymistapa, ja siihen liittyy monia käsitteellisiä ongelmia ja en nen kaikkea riittävien käytännön tietojen puutetta.
However, subsidies on production in general are considered to be small amounts and those received by general government especially as being almost negligible.
Tarvitaan lähinnä parhaita likiarvoja, ja ne ovat väistämättä riippuvaisia kansallisista tietokannoista.
Even subsidies on products may not be very significant.
Siksi ei ole mahdollista eikä soveltuvaa määritellä tarkkoja algoritmejä, joita voitaisiin käyttää kaikissa jäsenvaltioissa. valtioissa.
Secondly, this option avoids huge regional discrepancies in tax accruals that totally conceal the final economic impact.
Ensinnäkin tämä vaihtoehto vastaa tavoitetta alueellistaa julkisyhteisöjen taloustoimet, eli kirjata vaikutus alueelliseen tuloon.
These discrepancies inevitably arise when taxes are collected on behalf of central government at the location of production of tobaccos, fuels or alcoholic spirits.
Tuotteisiin tai tuotantoon kohdistuvat verot korottavat implisiittisesti hankintahintoja ja rajoittavat siten ostajien kulutusmahdollisuuksia.
Then the location of the encashment of the tax does not at all determine the region benefiting from the fiscal means.
(Tukipalkkioiden vaikutus on päinvastainen.)
Only when the tax is a local one and/or collected at the point of sale to end users would data on tax accruals give fairly reliable regional information, neglecting, however, that there might be significant accruals from tourists or other persons or enterprises not resident in that same region.
Toisin sanoen oletetaan, että loppukäyttäjä kantaa verotaakan tai hyötyy tukipalkkioista.
It should be noted that outlining the methods on regionalising D.2 and D.3 is not straightforward.
Tuoteverojen katsotaan kuitenkin muodostavan selkeästi suurimman osan tuotannon ja tuonnin veroista (D.2) ja nämä verot katsotaan voitavan suurelta osin alueellistaa tuotteiden kulutustietojen tai korvikemittaimien (esim. alkoholin ja tupakan alv:n tai muiden vero jen) perusteella.
We would argue that applying a shift-of-burden criterion or, respectively for subsidies, a shift-of-benefit criterion, if at all, should be extended to other compulsory government revenues like corporate taxes as well.
Viimeisenä keinona voidaan kuvitella loppukäytön korvikemittain, kuten kotitalouksien koko naiskulutus.
It has to be checked carefully whether or not the ambitious approach of this document leads to meaningful figures.
Tuotetukipalkkiotkin voivat olla melko merkityksettömiä.
Thirdly, this option avoids misinterpretations arising from allocating subsidies to the firstround recipient, that in a complete system of accounts is inevitably necessary.
Toiseksi tällä tavalla vältetään valtavat alueelliset vero kertymän eroavuudet, jotka tyystin peittävät lopullisen taloudellisen vaikutuksen.
For National Accounts the ESA (1.41) advises not to "try, for instance, to allocate taxes or subsidies to ultimate payers or ultimate beneficiaries under the adoption of assumption".
Näitä eroavuuksia syntyy väistämättä, kun valtionhallinnon puolesta kerätään veroja tupakkatuotteiden, polttoaineiden tai alkoholijuomien valmistuspaikan mukaan.
This advice is due to the strictness of the system's accounting rules.
Tällöin veron perimispaikka ei ollenkaan määritä verotoimista hyötyvää aluetta.
In our limited system of selected tables of a selected sector and without subclassification by activity, we are free to use methods which, with regard to regional analysis, lead to more appropriate information (for example see the proposal on agricultural subsidies in Section 4.3.2.4 of this document).
Vain silloin, kun vero on paikallinen ja/tai se kerätään loppukäyttäjille tapahtuvan myynnin paikassa, tiedot verokertymästä ovat alueellisesti melko luotettavat.
We only have to make sure that in the sum of the regional figures we match the national total as recorded in National Accounts.
Silloinkaan ei tule otetuksi huomioon sitä, että merkittävä osa kertymästä voi tulla matkailijoilta tai muilta henkilöiltä tai yrityksiltä, joiden kotipaikka ei ole kyseisellä alueella.
In Italy calculations have sufficiently been carried out breaking down taxes and subsidies on products and production as a function of the transaction which gives rise to them.
Kolmanneksi tätä vaihtoehtoa käyttämällä vältetään virhetulkinnat, jotka johtuvat tukipalkkioiden kohdentamisesta ensimmäiselle saajalle, mikä on väistämätöntä
This approach draws exclusively on the economic event, i.e. the operation that gives rise to the tax or subsidy.
On huomattava, että tuotannon ja tuonnin verojen (D.2) ja tukipalkkioiden (D.3) alueellistamismenetelmien määrittely ei ole suoraviivaista.
Depending on the individual type of tax the operation can be the consumption of goods and services, its production or the production activity itself.
Voidaan väittää, että jos yleensä sovelletaan taakansiirtoon perustuvaa kriteeriä tai tukipalkkioihin vastaavasti edunsiirtoon perustuvaa kriteeriä, sen käyttö pitäisi laajentaa muihinkin pakolli-
4.3.2 The transactions
4.3.2 Taloustoimet
4.3.2.1 Compensation of employees (D.1) latter case it is quite clear which units ultimately carry the burden of these taxes and duties.
4.3.2.1 Palkansaajakorvaukset (D. 1)
However, in the case of the taxes and duties on the import of intermediate goods purchased by industries, these industries do not take the ultimate burden, but are assumed to be able to settle the costs of taxes and duties fully in the selling prices of their output.
Jälkimmäisessä tapauksessa on melko selvää, mitkä yksiköt lopulta kantavat näiden verojen ja tullien taa kan. Mutta teollisuus ei kanna lopullista taakkaa hankkimiensa välituotteiden veroista ja tulleista, vaan ole tuksena on, että verot ja tullit voidaan sisällyttää täysimääräisesti tuotteiden myyntihintoihin.
In this case the link has to be estimated between the taxes and duties on imported intermediate products remitted by industries and the purchase prices of the goods and services, destined for final use.
Tässä ta pauksessa on estimoitava yhteys teollisuuden maa hantuoduista välituotteista maksamien verojen ja tullien ja loppukäyttöön tarkoitettujen tuotteiden ja palvelujen hankintahintojen välillä.
Compensation of employees in the sequence of the ESA accounts is recorded within the primary distribution (generation) of income.
Palkansaajakorvaukset kirjataan EKT:n tilikokonaisuudessa tulon ensijakoon (muodostukseen).
It is defined as 'lhe total remuneration, in cash or in kind, payable by an employer to an employee in return for work done by the latter during the accounting period" (ESA 4.02).
Palkansaajakorvaukset määritellään "työnantajan työntekijälle maksamiksi rahamääräisiksi tai luontoismuotoisiksi ko konaiskorvauksiksi tilinpitojakson aikana tehdystä työstä" (EKT 4.02).
Compensation of employees is broken down into D.11 wages and salaries and D.12 Employers' (here general government) social contributions.
Palkansaajakorvaukset jaetaan palkkoihin ja palkkioihin (D.11) ja työnantajan (tässä jul kisyhteisöjen) sosiaaliturvamaksuihin (D.12).
Employers' social contributions may be actual (D.121) or imputed (D.122).
Työnantajan sosiaaliturvamaksut voivat olla todellisia (D.121) tai laskennallisia (D.122).
It has already been outlined that in this document D.1 is proposed to be regionalised twice.
Tässä asiakirjassa palkansaajakorvaukset ehdotetaan alueellistettaviksi kahdesti.
First, in accordance with its character as integral part of GVA it is to be allocated to the place of work, viz. to the local KAU of general government to which the employee belongs (see Step 1).
Arvonlisäykseen kiinteästi kuuluvina ne on ensinnäkin kohdennettava työpaikkaan, eli siihen julkisyhteisöjen paikalliseen toimialayksikköön, johon työntekijä kuuluu (ks. vaihe 1).
Secondly and within the compilation of Step 3, D.1 is to be regionalised in accordance with the residence of the employee.
Toiseksi palkansaajakorvaukset on vaiheessa 3 alueellistettava työntekijän kotipaikan mukaan.
This can be applied uniformly for all subsectors without conceptual problems.
Tätä voidaan soveltaa samalla tavoin kaikkiin alasektoreihin, eikä käsitteellisiä ongelmia ole.
4.3.2.2 Taxes on products (D.21)
4.3.2.2 Tuoteverot (D.21)
Taxes on products, other than VAT and import taxes (D.214) consist of taxes on goods and services that become payable as a result of the production, export, sale, transfer, leasing or delivery of those goods or services, or as a result of their use for own consumption or own capital formation.
Muut tuoteverot kuin ALV ja tuontiverot (D.214) ovat se llaisia tuotteiden ja palvelujen veroja, jotka maksetaan tuotannon, viennin, myynnin, siirron, liisauksen tai toimituksen seurauksena tai jos tuotteet tai palvelut käy tetään omaan kulutukseen tai oman kiinteän pääoman bruttomuodostukseen.
Important examples are excise duties on alcohol and petroleum products.
Tärkeitä esimerkkejä ovat alkoholin ja maaöljytuotteiden valmisteverot.
In principle, they should be allocated to regions according to the residence of households (consumption), corporations (GFCF), general government (consumption and GFCF) and in principle also to the rest of the world (exports).
Periaatteessa ne olisi kohdennettava alueille sen mukaan, mikä on kotitalouksien (kulutus), yritysten (kiinteän pääoman bruttomuodostus) tai julkisyhteisön (kulutus ja kiinteän pääoman bruttomuodostus) kotipaikka ja periaatteessa myös ulkomaille (vienti).
A simplification could be to allocate taxes and duties on final goods to the residence of households regardless of the type of final use.
Yksinkertaisempi tapa on koh dentaa lopputuotteiden verot ja tullit kotitalouksien kotipaikkoihin riippumatta loppukäytön tyypistä.
In this case the regional distribution of private consumption will be taken as a proxy for régionalisation.
Tässä ta pauksessa yksityisen kulutuksen alueellista jakautumista käytetään alueellistamisen korvikemittaimena.
For taxes on products collected by local governments we may assume the burden of the tax as carried by units which are resident within the area of these very governments and use figures of the relevant revenues provided by budget statistics.
Voidaan olettaa, että paikallishallinnon kerää mien tuoteverojen aiheuttaman verotaakan kantavat yksiköt, joiden kotipaikka on näiden hallintojen alueella.
Taxes on products are "payable per unit for some goods or services produced or transacted" (ESA 4.16).
Tuoteverot ovat veroja, jotka "maksetaan jonkin tuotetun tai vaihdetun tavaran tai palvelun yksikköä kohti" (EKT 4.16).
The most striking characteristic of taxes on products is that they raise the price of the products concerned.
Tuoteverojen huomattavin ominaisuus on se, että ne nostavat kyseisten tuotteiden hintoja.
Taxes on products consist of value-added type taxes (VAT) (D.211), taxes and duties on imports, excluding VAT (D.212) and taxes on products, other than VAT and import taxes (D.214).
Tuoteveroja ovat arvonlisäverot (D.211 ), tuontiverot ja -tullit ilman ALV:a (D.212) ja muut tuoteverot kuin ALV ja tuontiverot (D.214).
They may be raised by central, state or local governments forming part of their primary distribution of income (allocation of primary income).
Tuloveroja voi kerätä valtion-, osavaltiota! paikallishallinto osana tulojen ensijakoa (ensitulon jako).
"Other taxes on production... consist of all taxes that enterprises incur as a result of engaging in production" (ESA 4.22).
4.3.2.3 Muut tuotantoverot (D.29)
They mainly consist of taxes on the ownership or use of land, buildings or other assets used in production or on the labour employed, or compensation of employees paid.
Arvonlisävero (D.211) pitäisi kohdentaa alueellisesti sen mukaan, mitä peritään yksityisiltä kotitalouksilta nii-
For general government, other taxes on production can be revenues (resources) as well as outlays (uses).
1 Italiassa on suoritettu riittäviä laskelmia, joissa tuotteisiin ja tuotantoon kohdistuvat verot ja tukipalkkiot on määritelty ne
If they are paid, other taxes on production are recorded within the generation of primary income of the tax-paying unit.
"Muut tuotantoverot (D.29) koostuvat kaikista veroista, joita yritykset maksavat tuotannon harjoittamisesta" (EKT 4.22).
If they are received, other taxes on production are recorded within the allocation of primary income.
Ne ovat pääasiassa veroja, joita maksetaan tuotantotoiminnassa hyödynnettävien maa-alueiden, rakennusten tai muiden varojen omistamisesta tai käytöstä, työvoimasta tai maksetuista palkansaajakorvauksista.
The regional allocation of value added tax (D.211) should be according to the charging of private households for their consumption and according to those industries which are exempted from paying VAT but, as a consequence, are charged with VAT on their gross fixed capital formation.
Julkisyhteisöjen kannalta muut tuotantoverot voivat olla tuloja (resursseja) tai maksuja (käyttöjä).
The VAT on intermediate consumption of exempted industries has to be passed on to the residence of the final users of the products of these industries.
Maksetut muut tuotantoverot kirjataan veron maksavan aikaansaavan taloustoimen mukaan.
If there are no regional input-output tables this can, of course, only be done by appropriate conventions.
Tämä lähestymistapa perustuu yksinomaan taloudelliseen tapahtumaan, eli toimintaan, joka antaa aiheen veroon tai tukipalkkioon.
For taxes and duties on imports (D.212) we know which industries remit to general government these taxes and duties on intermediate purchased goods and services and which taxes and duties are paid directly by households for final consumption and corporations for gross fixed capital formation. In the
Kulloisenkin veron tyypin mukaan toiminta voi olla tavaroiden ja palvelujen käyttö, tuottaminen tai itse tuotantotoiminta.
For D.29 received by general government, in principle we face the same situation as for D.21.
Julkisyhteisöjen vastaanottamiin muihin tuotantoveroihin (D.29) liittyy periaatteessa sama ongelma kuin tuoteveroihin (D.21).
However, D.29 forms part of the output at basic prices and it is even more difficult to establish or, rather, to speculate which intermediate or final consumers or investors bear the burden of the tax which is, like taxes on products, supposed to be shifted from the tax-paying unit to its clients.
D.29 on kuitenkin osa perushintaista tuotosta, ja on vieläkin vaikeampi määritellä tai paremminkin arvioida, mitkä väli- tai loppukuluttajat tai sijoittajat kantavat lopullisen verotaakan, joka pitäisi tuoteverojen tapaan siirtää veron maksavalta yksiköltä sen asiakkaille.
Thus, reference is made to the last paragraph of Section 4.3.2.2.
(Ks. viimeinen kappale kohdassa 4.3.2.2.)
As a last resort, we may assume that the regional pattern of the units paying D.29 does not vary from the regional pattern of the clients they shift the taxes to.
Viimeisenä keinona voidaan olettaa, että muita tuotantoveroja maksavien yksiköiden alueellinen ja kautuminen on sama kuin asiakkaiden, joille verot siirretään.
This leads to the use of the figures compiled for GVA based on "Regional Accounts Methods: Gross value added and gross fixed capital formation by activity" (Eurostat's statistical document 1E).
Tämä johtaa niiden lukujen käyttämiseen, jotka on laadittu arvonlisäystä varten asiakirjan "Aluetilinpidon menetelmät, Arvonlisäys ja kiinteän pääoman bruttomuodostus toimialoittain" mukaisesti (Eurostatin ti lastollinen dokumentti 1E).
However, from the viewpoint of régionalisation there are some remarkable features that distinguish D.31 from D.21.
Alueellistamisen kannalta on kuitenkin olemassa joita kin merkittäviä tekijöitä, jotka erottavat tuotetukipalkkiot (D.31) ja tuoteverot (D.21) toisistaan.
On one hand, it is considered to be much more ambitious to practice the approach of material incidence for D.31 than for D.21.
Toisaalta tuotetukipalkkioiden oletetaan olevan paljon tuoteveroja pienempiä.
On the other hand, subsidies on products are assumed to be far smaller than taxes on products.
Lisäksi verotaakan ja tu kipalkkioiden etujen tavoitteet ovat erilaiset.
Moreover, the burden of the taxes and the benefit of the subsidies vary in objective: While D.21 is considered to be completely shifted to the consumer, subsidies may not be aimed exclusively at influencing the level of the price or (via prices) the level of production.
Kun tuoteverojen (D.21) katsotaan siirtyvän kokonaan kuluttajalle, tukipalkkioiden tarkoituksena ei voi ajatella olevan yksinomaan vaikuttaminen hintoihin tai hintojen kautta tuotannon tasoon.
Subsidies may also or alternatively be aimed at raising the remuneration of the factors of production (ESA 4.30).
Tukipalkkioiden tarkoituksena voi olla myös kasvattaa tuotannontekijäkorvauksia (EKT 4.30).
This offers an appropriate option for regionalising EU-specifictype of subsidies on agricultural products via guaranteed prices (see below).
Tämä tarjoaa sopivan vaihtoehdon maataloudelle takuuhintojen kautta annettavien EU:lle tyypillisten tukipalkkioiden alueellistamiseen (ks. jäljempänä).
For social security funds, D.29 can only be found under uses.
Sosiaaliturvarahastojen kohdalla D.29 voi esiintyä vain käyttönä.
In general it is proposed that:
Yleisesti ottaen ehdotetaan seuraavaa:
4.3.2.4 Subsidies on products (D.31)
4.3.2.4 Tuotetukipalkkiot (D.31)
"Subsidies on products... are subsidies payable per unit of a good or service produced or imported" (ESA 4.33).
"Tuotetukipalkkiot ovat tukipalkkioita, jotka maksetaan tuotetun tai tuodun tavaran tai palvelun yksikköä kohti" (EKT 4.33).
These subsidies consist of D.311 import subsidies and D.319 other subsidies on products.
Nämä tukipalkkiot koostuvat tuontitukipalkkioista (D.311) ja muista tuotetukipalkkioista (D.319).
D.319 includes
D.319 sisältää
- Import subsidies are considered to be of trivial value.
-Tuontitukipalkkioiden katsotaan olevan arvoltaan vähäpätöisiä.
They may be regionalised according to the regional final use (consumption or GFCF) of the goods or services in question or, as a second best proxy, according to the consumption of private households.
Ne voidaan alueellistaa kyseisten tavaroiden tai palvelujen alueellisen loppukäytön (kulutuksen tai kiinteän pääoman bruttomuodostuksen) mukaan tai, toiseksi parhaana korvikemittaimena, yk sityisten kotitalouksien kulutuksen mukaan.
If the imported goods are for intermediate use then appropriate links to final use have to be estimated.
Jos tuontitavarat menevät välituotekäyttöön, on estimoitava soveltuvat yhteydet loppukäyttöön.
- subsidies on products used domestically (payable to resident producers in respect of their production used or consumed within the economic territory);
- kotimaassa käytettyjen tuotteiden tukipalkkiot (jotka maksetaan kotimaisille tuottajille sellaisesta tuotannosta, joka käytetään tai kulutetaan talousalueen sisällä)
- The same method should, in principle, be applied to subsidies on products used domestically.
- Samaa menetelmää käytetään periaatteessa kotitmaassa käytettäviin tuotteisiin suunnattuihin tukipalkkioihin. kioihin.
- subsidies to public corporations and quasicorporations to compensate for persistent losses which they incur on their productive activities as a result of charging prices which are lower than their average costs of production as a matter of deliberate government or European economic and social policy; may be very frequently rendered from local governments to their enterprises carrying out traffic activities and the like.
-julkisille yrityksille ja yritysmäisille yhteisöille myönnetyt tukipalkkiot sellaisten tuotantotoiminnan jatkuvien tappioiden korvaamiseksi, jotka aiheutuvat siitä, että ne joutuvat laskuttamaan keskimääräisiä tuotantokustannuksia alempia hintoja hallituksen tai Euroopan unionin tarkoituksellisen talous- ja sosiaalipolitiikan tuloksena
- direct subsidies on exports payable directly to resident producers when goods leave the economic territory or the services are provided to non residents,
- Julkiset yritykset tai yritysmäiset yhteisöt, esimerkiksi liikennetoimintaa harjoittavat yritykset, saavat usein tukipalkkioita paikallishallinnolta jatkuvan alijäämän kompensoimiseksi14.
- losses of government trading organisations whose function is to buy the products of resident producers and then sell them at lower prices to residents or nonresidents.
Oletetaan, että paikallis- ja osa valtiohallinnon tukipalkkioiden edunsaajayksiköiden kotipaikka on kyseisen hallinnon toimialueella.
- If central government or nation-wide social security funds (for example unemployment schemes) are paying this subsidy then it is assumed that the benefiting units are also spread all over the country.
- suorat kotimaisille tuottajille maksetut vientituet si lloin, kun tavarat lähtevät talousalueelta tai palveluita tarjotaan ulkomaisille talousyksiköille
So these subsidies are to be treated in line with taxes on products, which means allocating them to the units that benefit in the end when the subsidies are settled in the prices of the final products.
"Yritysmäisen yhteisön tulosta tapahtuvan (negatiivisen) oton rajatapauksia käsitellään EKT:n kohdassa 4.61.