natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The 19th Regular meeting of the International Commission forthe Conservation of Atlantic Tuna is being held in Seville at theinvitation from the European Union, the Government of Spain,and the Autonomous Community of Andalusia.
Kansainvälisen Atlantin tonnikalojen suojelukomission(ICCAT) 19. sääntömääräinen kokous pidetään Sevillassa Euroopan unionin, Espanjan hallituksen ja Andalusian autonomisen yhteisön kutsusta.
On the agenda:Committee and working group reports, plans for a revised Compendium of ICCAT Conservation and Management Measures, and other matters. > For more information:
Kokouksessa käsiteltäviäasioita ovat esimerkiksi komiteoiden ja työryhmien raportit ja ICCAT:n määrittelemiä kalavarojen hoito- ja säilyttämistoimiakoskevan käsikirjan tarkistussuunnitelmat. > Lisätiedot:
Fisheries and aquaculture in Europeis a magazine published by the Directorate-General for Fisheries and Maritime Affairs of the European Commission.
Kalastus ja vesiviljely Euroopassaon Euroopan komission kalastus- ja meriasioiden pääosastonjulkaisema aikakauslehti.
It is distributedfree on request (see subscription coupon on page 12).
Sitä jaetaan ilmaiseksi lehden tilaajille (tilauskuponki sivulla 12).
Two initiatives to take forward the Common Fisheries Policy
Kaksi aloitetta yhteisen kalastuspolitiikan edistämiseksi
Implementationof measures agreed under the reformed common fisheries policy in 2002 continues.The start of the year saw two important initiatives translated into reality: the establishment of the Community Fisheries Control Agency and the kick-off of a public debate on the complex issue of eco-labels for fisheries products.
Yhteisenkalastuspolitiikan (YKP) uudistuksen yhteydessä vuonna 2002 päätettyjen toimenpiteidentäytäntöönpano jatkuu. Tämän vuoden alussa konkretisoitui kaksi tärkeää aloitetta: kalastuksenvalvontaviraston perustaminen ja laajan keskustelun käynnistäminen kalastustuotteiden ympäristömerkkien muodostamasta monitahoisesta ongelmasta.
By pooling their means of control and planning joint interventions,the Member States, under the Agency's coordination, will be able to act more effectively to ensure that Community regulations are enforced.
Yhteisön kalastuksenvalvontaviraston perustamisella pyritään YKP:n sääntöjen entistä yhdenmukaisempaan,avoimempaan ja tasapuolisempaan soveltamiseen kentällä.
The Community Fisheries Control Agency will be based in Vigo,Spain, and is expected to become operational in 2006.
Viraston tarjoaman koordinointiavun ansiostajäsenvaltiot voivat koota tarkastusresurssinsa yhteiseen käyttöön ja suunnitella yhdenmukaisia valvontatoimia.Näin ne voivat toimia entistä tehokkaammin yhteisön säännösten täysipainoisen täytäntöönpanon hyväksi.Viraston toimipaikka perustetaan Vigoon Espanjaan, ja se aloittaa työnsä vuoden 2006 alussa.
Over and above the application of legal provisions, the Commission wanted to launch a debate on othermeans that can contribute to the protection of fish resources and marine ecosystems.
Komissio haluaa virittää keskustelua siitä, millä muilla keinoilla kalavarojen ja meriekosysteemien suojeluavoitaisiin edistää kuin soveltamalla alan lainsäädäntöä.
One such means,the introduction of ecolabelling schemes for fisheries products, also aims to increase their value.
Yhtenä vaihtoehtona olisi esimerkiksi sellaistenympäristömerkkien käyttöönotto, joilla voitaisiin samalla nostaa kalastustuotteiden arvostusta.
The Commission has just released a communication addressed to the European institutions and allstakeholders in the sector. It is meant to launch a wide debate on the question of ecolabelling of fisheriesproducts.
Komissiojulkaisi äskettäin EU:n toimielimille – ja samalla kaikille alan toimijoille – suunnatun tiedonannon, jossa sehaastoi niitä laajaan keskusteluun kalastustuotteiden ympäristömerkinnöistä.
Three options are explored (see details in our article).
Tiedonannossa tarkastellaankolmea eri tapaa suhtautua ympäristömerkkeihin (ks. lisätietoja artikkeli).
Since participation in a labelling scheme is voluntary, it is important for the process to be worthwhile forthose making the effort.
Koska ympäristömerkkien käyttö on vapaaehtoista, merkeistä on oltava todellista hyötyä sen eteen vaivaanähneille yrityksille.
The credibility of such labels must therefore be sufficient to create real added valuein the consumer's mind.
Lisäksi merkkien on tietenkin oltava riittävän uskottavia, jotta niillä olisi todellista lisäarvoakuluttajien silmissä.
To ensure such credibility and prevent a glut of labels based on vague standards,incomplete claims or even falsehoods, the Commission recommends the setting of minimum requirementsfor any ecolabelling scheme used in Europe.
Uskottavuuden varmistamiseksi ja liian epämääräisiin standardeihin ja harhaanjohtaviin,jopa perättömiin väittämiin perustuvien ”merkkien” leviämisen välttämiseksi komissio suosittelee vähimmäisvaatimusten määrittelemistä kaikille Euroopassa hyväksyttäville ympäristömerkkijärjestelmille.
This preferred option does not shut the door on the othersdescribed in the communication, however.
Tämä onkomission mielestä suositeltavin ratkaisu, joka ei kuitenkaan sulje pois muita tiedonannossa ehdotettujavaihtoehtoja.
in Europe e
Euroopassa
Whatever the ground rules that may result from this debate, it is clear that a coherent Community policyon ecolabelling schemes would help stimulate consumer awareness of the environmental dimension offisheries and would offer strong encouragement for professionals to develop practices that respectresources and the environment in general, over and above the legal rules applicable to all.
Kallistuipa vaaka tämän keskusteluprosessin jälkeen mihin suuntaan hyvänsä, on selvää, että johdonmukaisen yhteisön politiikan noudattaminen ympäristömerkinnöissä olisi omiaan lisäämään kuluttajientietoisuutta kalastuksen ympäristöulottuvuudesta ja toimisi samalla vahvana kannustimena niilleammatinharjoittajille, jotka miettivät siirtymistä kalavarojen ja yleensä ympäristön kannalta vastuullisempiinkalastustapoihin – jotka ovat luonnollisestikin kaikille toimijoille yhteisiä lainsäädännön vaatimuksia tiukempia.
Fisheries and a q u a c u lt u r
Kalastus ja vesiviljely
Are rules needed for eco-labellingschemes for fisheries products?
Miten suhtautua kalastustuotteidenympäristömerkkeihin?
Eco-labels are coming into wide use in a number of sectors.
Ympäristömerkit yleistyvät jatkuvasti eri aloilla.
Fisheriesproducts are no exception to this trend.
Kalastustuotteetkaaneivät ole välttyneet tältä ilmiöltä.
Such labels correspond toconsumer expectations in terms of information and transparency, andcan serve as a financial incentive for producers to switch to moreresponsible fishing practices.
Ympäristömerkit vastaavat kuluttajientiedon ja avoimuuden tarpeeseen ja voivat sitä kautta tarjota tuottajilletaloudellisen kannustimen entistä vastuullisempaan kalastukseen.
But their growing number and theobjective realities they cover can be a source of confusion.
Muttaympäristömerkkien kasvava määrä ja epätietoisuus niiden todellisestasisällöstä voivat aiheuttaa melkoista hämmennystä kuluttajissa.
Why is the private sector interested in ecolabelling schemes for fisheries products?
Miksi ympäristömerkit kiinnostavatyksityissektoria?
Thatis why the Commission, via a communication,wishes to initiate a wide debate on the ecolabelling of fisheries products.
On luonnollista, että elintarviketeollisuus pyrkii vastaamaankuluttajien kasvavaan kysyntään ympäristöystävällisistätuotteista.
Fishing & Aquaculture in Europe takes a look at this complex subject and at the Commission's themes of analysis in a set of questionsand answers. It is logical for the food industry to respond to growingconsumer demand for products that respect environmental standards.
Senvuoksi komissio on julkaissut tiedonannon, jonka välityksellä se haluaa aloittaa laajan keskustelunkalastustuotteiden ympäristömerkinnöistä.
Fisheries products are no exceptionto the rule.
Seuraavassaesitetään joitakin kysymyksiä ja vastauksia, jotka valaisevattämän monitahoisen aiheen eri puolia ja komission siitäesittämiä keskustelualoitteita.
What is an eco-label?
Mikä ympäristömerkki on?
But it would be simplistic to limit operators' motivationsto a mere marketing reflex.
Olisi kuitenkin vähättelevää pitää kaupallisten toimijoidenmotiiveja pelkästään markkinalähtöisinä.
The need for a long-termapproach to their source of supplies is also one of theirconcerns, and the eco-label will help to make it possibleto continue exploiting stocks on a sustainable basis.
Lisäksi ympäristömerkkijärjestelmien kautta voidaan luoda pitkäaikaiset suhteetniihin osallistuviin kalastajiin ja laivastoihin.
In addition, with the eco-label, long-term relations can be established with the fishermen and fleetsinvolved, which in turn permits longer-term contracts and potentiallymore favourable price conditions,something that is not possible with one-off purchases.
Tämä puolestaanauttaa tekemään entistä pidemmälle aikavälille ulottuviahankintasopimuksia, jolloin hinnatkin ehkä alenevat. Tätä eivät kertaluonteiset ostot salli.
How credible are the different eco-labels?
Miten luotettavia eri ympäristömerkit ovat?
This is one of the problems of the current situation,where there are sometimes tremendous differencesbetween labels on the market.
Tämä juuri on yksi nykyisen tilanteen ongelmista.
In the general sense, an eco-labelled product is entitledto bear a logo that assures the consumer that it hasbeen produced in accordance with certain environmentalstandards.
Markkinoilla olevien ympäristömerkkien välillä on toisinaan huomattaviakin eroja.
Indeed, existing labels include private initiatives bybrands or specific distributors, with standards set by the brand itself and controls carried out internally.
Ensinnäkin nykyisten merkkien joukossa on tiettyyn tuotemerkkiin liittyviä tai tietyltä jakelijalta tulevia yksityisiäaloitteita.
As a result, the company that creates the label judgesits own case.
Näiden merkkien vaatimukset määräytyvätkyseisen tuotemerkin perusteella, ja niitä valvotaan sisäisesti.
Participation in an ecolabelling scheme is proposed toproducers on a strictly voluntary basis.
Ympäristömerkkijärjestelmät ovat vapaaehtoisia. Tuottajat voivat täysin vapaasti osallistua tai olla osallistumatta niihin.
The aim is to getconsumers, who are informed by the label and wish tosupport such an initiative, to buy the labelled productsrather than others.
Merkkien tarkoituksena on opastaaekologisesti ajattelevaa kuluttajaa ostamaan ympäristöystävällisiä tuotteita.
Consumers' purchases of labelledproducts serve to encourage producers to take upmore environmentally responsible fishing practices.
Ympäristömerkittyjä tuotteita suosimalla kuluttaja kannustaa tuottajia suhtautumaan vastuullisemmin ympäristöön.
There are also private initiatives by producers and/or NGOs creating labelling schemes that comprise criteriaand principles based on the FAO (Food and Agriculture Organization of the United Nations) code of conduct.These cover fisheries of different sizes and have thesupport of all or part of the operators in the fisheriesconcerned.
Näiden merkkien rinnalle on noussut myös sellaisia valmistajien ja/tai kansalaisjärjestöjen yksityisiä aloitteita,joissa merkintäjärjestelmä on kehitetty FAO:n (YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön) vaatimuksia ja periaatteita noudattaen.
So certain labels have established theirreputation, create demand and are meeting with a degree of success.
Merkit koskevat niin pienimuotoistakuin laajempaakin kalastusta, ja ohjelmiin hyväksytäänkaikki kyseistä kalastusta harjoittavat kalastajat tai osa heistä.
Standards can nonetheless vary considerably from one to the next and there is considerable debate overthe validity of the standards imposed.
Merkkeihin sisältyvät vaatimukset saattavat kuitenkin vaihdellahuomattavasti, ja vaatimusten pätevyys on herättänytkysymyksiä.
Some are notcompatible with national provisions and preferences or they create barriers to trade.
Jotkin niistä sopivat huonosti yhteen kansallistensäännösten ja suositusten kanssa tai luovat keinotekoisiaesteitä kaupalle.
To date, no label ismatched with an independent accreditation/certification
Yksikään merkki ei ole tähän mennessä
An eco-label for fisheries products can be expected to pursue two objectives: sustainable resources and a sustainable ecosystem.
Kun puhutaan kalastuksesta, ympäristömerkiltä vaadittaviaavaintavoitteita ovat kalavarojen kestävyys ja meriekosysteemin suojelu.
It is an approach thatstrengthens existing legal requirements but cannotreplace them.
Ympäristömerkkijärjestelmät vahvistavatnykyisen lainsäädännön vaatimuksia, mutta eivät korvaaniitä.
It is for the public authorities to protectnatural resources through regulations.
Julkisen vallan vastuulla on suojella luonnonvarojasääntelyn avulla.
While eco-labelscan help support sustainable fisheries, they cannotreplace the policies implemented by the European Union and Member States.
Vaikka ympäristömerkeillä voidaankinedistää kestävää kalastusta, ne eivät voi korvata EU:n ja sen jäsenvaltioiden harjoittamaa suojelupolitiikkaa.
The idea is to go beyondregulatory measures and to encourage players toengage in responsible fishing practices.
Niiden tarkoituksena on ainoastaan antaa lisäponttasääntelytoimille ja sitä kautta kannustaa toimijoita vastuulliseen kalastukseen.
In the right conditions, certain fishing methods can be more selective than others.
Jotkin pyyntimenetelmät voivat sopivissa oloissa olla muita valikoivampia.
process as required by the international guidelinesadopted by the FAO in March 2005.
läpäissyt maaliskuussa 2005 hyväksytyissä FAO:n uusissakansainvälisissä ohjeissa suositeltuariippumatonta akkre-ditointi- ja sertifiointiprosessia.
Open access All ecolabelling schemes should guarantee openaccess, without discrimination, and the cost to bepaid by participants should not be prohibitive for small and medium enterprises or for the small-scalefisheries sector.
Terve kilpailu Harhaanjohtavien ympäristömerkkien käyttöä olisivältettävä, ja merkkien tulisi olla enemmän kuin vainyksittäisten yritysten menekinedistämisvälineitä.
Finally, the concept behind existing labels is extremelyvariable.
Myös nykyisten ympäristömerkkien tavoitteet vaihtelevat.
There are considerable differences betweenprotecting a species (e.g.
Ja tämä ero olisi pystyttävä selittämään kuluttajille.
“Dolphin Safe”), certifying theecological management of fish stocks, and promotingthe ecological advantages of various fishing techniques.These differences need to be clarified to consumers.
Avoimuus Ympäristömerkkijärjestelmien tulisi olla kaikille avoimiaja syrjimättömiä, eivätkä niihin osallistuvilta perittävätkustannukset saisi olla kohtuuttomia pk-yrityksille taipienimuotoista kalastusta harjoittaville.
Development and trade Labelling rules must address the concerns of developing countries, which fear seeing their products excluded from markets in the developed countries.
Tämä riski on yksi syykomission pyrkimykseen virittää keskustelua siitä, mikäolisi asianmukainen suhtautumistapa kalastustuotteidenympäristömerkintään yhteisössä.
The danger of seeing the very concept of eco-labelslose all credibility due to this lack of clarity is one of thereasons prompting the Commission to stimulate debateon a Community approach to eco-labels for fisheriesproducts.
Kehitysyhteistyö ja kauppa Ympäristömerkkejä koskevissa säännöissä olisi otettava huomioon kehitysmaiden pelko siitä, että niiden tuotteet syrjäytetään teollisuusmaiden markkinoilta.
What options does the Commission proposein its communication?
Mihin kalastustuotteiden ympäristömerkkejäkoskevalla yhteisön politiikalla pyritään?
What are the aims of a Community policy oneco-labelling schemes for fisheries products?
Mitä vaihtoehtoja komission tiedonannossaehdotetaan?
The first option envisaged by the Commission is tolet the private sectorcarry out its own initiativeswithout any intervention on the part of the public sector.
Ensimmäinen komission ehdottama vaihtoehto on antaa ympäristömerkkijärjestelmien kehittyävapaasti yksityisensektorin ehdoillailman julkisen vallan puuttumista asioihin.
The objective of the reformed common fisheries policyadopted in 2002 is to “ensure exploitation of livingaquatic resources in a way that provides for sustainableeconomic, environmental and social conditions”.
Vuonna 2002 uudistetun yhteisen kalastuspolitiikantavoitteena on ”varmistaa sellaisen elollisten vesiluonnonvarojen hyödyntäminen, joka luo talouden,ympäristön ja sosiaalisten tekijöiden osalta kestävät olosuhteet”.
The eco-label is a way of integrating environmentalconcerns into the fisheries sector.
Ympäristömerkki on yksi keino ottaa ympäristönsuojeluvaatimukset huomioon kalastusalalla.
According to the Commission's communication, a policy inthis area should aim to further the following objectives:
Komission mielestä tähän vaihtehtoon liittyy kuitenkintiettyjä haittoja:
• For consumers: without a precise definition of what an eco-label for fisheries products actually means, the development of serious and less serious labelswould result in confusion and, in time, in a loss ofconfidence.
Komission tiedonannon mukaan tämän politiikan tavoitteena tulisi olla:
• For the internal market: different policies pursued by Member States or private operators could createbarriers to free trade, with eco-labels in one Statebarring access to others on grounds of different criteria.
• Kun ympäristömerkin merkitystä ei tarkasti määritellä,epäluotettavien merkkien ilmaantuminen markkinoillesaattaisi aiheuttaa sekaannusta kuluttajissa ja johtaalopulta luottamuksen menetykseen.
Sustainable fisheries and an adequate level of protection of the ecosystem Eco-labels, if based on clearly defined criteria andappropriate indicators, can assist in both monitoring progress and raising public awareness of sustainabilityissues.
Kestävä kalastus ja asianmukainen ekosysteemin suojelu Jos ympäristömerkkien perustana ovat selkeästi määritellyt periaatteet ja asianmukaiset indikaattorit, ne voivat auttaa kalastuksen kestävän kehityksen seurannassa ja lisätä kansalaisten tietoisuutta kestävää kehitystä koskevissa asioissa.
• For international trade: the public sector could notprovide financial support for ecolabelling schemeswithout giving rise to complaints for trade distortion.
• Jotkin jäsenvaltiot tai yksityiset toimijat saattaisivathaluta ajaa omaa ympäristömerkkipolitiikkaa. Tämäaiheuttaisi esteitä tavaroiden vapaalle liikkuvuudellesisämarkkinoilla.
A harmonised approach throughout the Community Consumers should be assured that all eco-labellingschemes in the Community follow basic similar guidelines and principles.
Yhdenmukainen lähestymistapa koko yhteisön alueella Kuluttajien olisi voitava luottaa siihen, että kaikissakäytettävissä ympäristömerkkijärjestelmissä noudatetaan samanlaisia perusohjeita ja periaatteita.
The second option would therefore be for the European Union to create its own ecolabelling scheme for fish and fisheries products.
Kalastus ja vesiviljely
Transparent and objective information of consumers When the label concerns in part non-product-relatedcharacteristics such as production methods and environmental impacts, clear and verifiable informationmust be available.
Kuluttajien avoin ja puolueeton tiedonsaanti Kun ympäristömerkki perustuu osittain muihin tekijöihin kuin tuotteen ominaisuuksiin (esimerkiksi tuotantomenetelmään ja ympäristövaikutukseen), siitä annettujen tietojen tulisi olla selkeitä ja todennettavissa olevia.
But that schemedoes not cover food (and consequently cannot be used for fisheries products), beverages or medicines.
Toisena vaihtoehtona olisi EU:n yhtenäisen ympäristömerkkijärjestelmän luominen kalastustuotteille.
Fair competition Labels cannot be misleading and should be morethan promotional tools for individual companies.
Julkinen valta vahvistaisi tällöin standardit, joita ulkoiset sertifiointielimet valvoisivat.
The Commission rejects this option for several reasons: standards for an eco-label, confusion could resultbetween legal standards and voluntary standards,leading to a loss of credibility for legal standards.
Unionilla on jo käytössä oma teollisuustuotteiden ympäristömerkkijärjestelmä, joka perustuu juuri tähän toimintamalliin. Sitä ei kuitenkaan sovelleta elintarvikkeisiin(kuten kalastustuotteisiin), juomiin eikä lääkkeisiin.
• For financial reasons: the administrative servicesresponsible for assessment, certification andcompliance verification would involve significant costsfor the public authorities.
ympäristömerkille unionin lainsäädäntöä tiukempiakalastuksenhoitovaatimuksia, ero lainsäädännöllisten ja vapaaehtoisten vaatimusten välillä saattaisi hämärtyä.Tämä puolestaan voisi heikentää lainsäädännön uskottavuutta.
• For reasons of roles: the European Union's role is to protect resources by regulating fishing activity.
Komissio ei kannata tätäkään ratkaisua seuraavista syistä:
• For reasons of policy coherence: by developing ecolabelling schemes for certain fisheries, the European Union would have to make choices on techniques,gears and types of fishing activity.
• Poliittisen johdonmukaisuuden takia: laatiessaanympäristömerkinnän perusteita jollekin kalastukselle Euroopan unionin pitäisi valita, mitä pyyntimenetelmiä,pyydyksiä ja kalastustapoja ympäristömerkillä sertifioidaan.
This situation would end up creating a contradiction betweencomprehensive management policy and fieldarbitration.
Tämä johtaisi ristiriitaan unionissa harjoitetun yleisen kalastuksenhoitopolitiikan ja paikallisten järjestelmien välillä.
The Commission backs a third option: the establishment of minimum requirementsfor all voluntary ecolabelling schemes authorisedon the European Union market.
(Kolmas, komission suosima vaihtoehto on, ettälaaditaan yhteiset vähimmäisvaatimukset, jotka kaikkien Euroopan unionin markkinoille tuotavien ympäristömerkkijärjestelmien on täytettävä.
Labels could thus develop freely through publicand/or private initiatives as long as they comply with the minimum requirements.
Ympäristömerkkijärjestelmät voisivat tällöin kehittyävapaasti julkisten ja/tai yksityisten aloitteiden pohjalta,kunhan ne noudattavat tiettyjä vähimmäisvaatimuksia.
If the European Union should decide to establish minimumrequirements, the Commission will propose a breakdown ofcriteria into 5 points, namely those it defended in the Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO) during thedevelopment of guidelines for ecolabelling programmes.Adopted in March 2005 worldwide, these guidelines are now thestandard reference for any new ecolabelling scheme.
Jaottelu on sama, jonka komissio esittiosallistuessaan ympäristömerkkijärjestelmiä koskevien kansainvälistensuuntaviivojen valmisteluun YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestössä(FAO). Nämä maaliskuussa 2005 kansainvälisellä tasolla hyväksytytsuuntaviivat muodostavat nyt kiistattoman perustan kaikille uusilleympäristömerkkijärjestelmille.
The involvement of public authorities would be limitedto the registration of ecolabelling schemes, and theverification of their compliance with the minimumrequirements.
Viranomaisten osuus rajoittuisi ympäristömerkkijärjestelmienrekisteröintiin ja niiden vaatimustenmukaisuuden tarkastamiseen.
Such requirements should covertechnical as well as procedural and institutionalaspects (see box).
Vähimmäisvaatimusten olisi katettavatekniset, menettelyä koskevat ja institutionaalisetnäkökohdat (ks. laatikko).
Consumers should be able tomonitor and measure whether the promise is being kept.
Tästä on selkeääetua pk-yrityksille ja kehitysmaiden toimijoille.
Vaguepromises of sustainable fishery practices, for example, are notenough.
Samalla vähimmäisvaatimukset takaisivat kaikkien markkinoilla olevien ympäristömerkkien pätevyyden.
Concrete sustainability criteria have to be defined: management plan, taking of adult fish only, selective gears, etc.
Näin varmistettaisiin niiden uskottavuus kuluttajien piirissä ja tarjottaisiin tuottajille tehokas kaupallinen kannustin vastuulliseen kalastukseen.
An independent third-party accreditation process –In accordance with the ISO 14024 guidance standard, the different partiesinvolved in the award of an eco-label must be independent from oneanother.
Riippumaton sertifiointimenettely –Sertifioija ei voi toimia samanaikaisesti sekä tuomarina että asianosaisena.