natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tuna is a fish appreciated unanimously the world over,whatever the culinary habits of consumers.
Tonnikala on kaikkialla maailmassa erittäin suosittu tuote,olivat maan ravintotottumukset mitkä hyvänsä.
Its firm anddense flesh lends itself equally well to being eaten raw, a preparation particularly appreciated by the Japanese,and to being preserved.
Sen kiinteäja pehmeä liha sopii sekä säilykkeeksi että Japanissasuosittuun raakaravintoon. Siksi tonnikalan kalastus on koko maailmassa erittäin tärkeä elinkeino.
This is why tuna fishing is aneconomic activity of tremendous importance worldwide.And it is growing steadily: global catches rose from 2.6 million tonnes in 1980 to 5.9 million in 2000,excluding illegal catches.
Se kasvaakovaa vauhtia: saaliit maailmassa ovat kohonneet 2,6 miljoonasta tonnista vuonna 1980 noin 5,9 miljoonaantonniin vuonna 2000, ellei mukaan lueta laitonta pyyntiä.
Due on the one hand to its high commercial value and on the other to the secrecy possible whenoperating on the (very) high seas, tuna fishing is a temptation for the unscrupulous.
Pyyntivesillä liikkuu myös lukuisia ”piraattialuksia”, joitahoukuttelevat tonnikalan suuri kaupallinen arvo ja salaka-lastuksenhelppous aavan meren suojassa.
Such illegal,undeclared and unreported fishing is practised byvessels flying flags of convenience, without quotas and with total disdain for conservation measures.
Luvatontakalastusta, josta ei ilmoiteta eikä raportoida viranomaisille,harjoitetaan mukavuuslipun alla – kiintiöistä ja kalavarojensäilyttämistoimista piittaamatta.
In the Atlantic and Mediterranean alone, illegal catchesfor the 2001/2002 season amounted to more than25,000 tonnes of tunas, or 18% of total catches,according to Japanese estimates.
Pelkästään Atlantinvaltamerellä ja Välimerellä laittomat saaliit kohosivatjapanilaisen arvion mukaan yli 25 000 tonniin eli 18 prosenttiin kokonaissaaliista kaudella 2001–2002.
The need for sustainable management inEurope
Euroopassa
The main outletfor this production is the processing industry.
Tonnikalan ensisijaisetmarkkinat ovat jalostusteollisuudessa.
Canneriesin France, Spain, Italy and Portugal produce some350,000 of canned tuna yearly.
Ranskan, Espanjan,Italian ja Portugalin säilyketehtaat tuottavat vuosittainnoin 350 000 tonnia tonnikalasäilykkeitä.
Impressive as it may be,this quantity still does not meet the demand of Europeanconsumers, who buy some 500,000 tonnes of preservedtuna every year.
EU:n onkinturvauduttava tuontiin pääasiassa Thaimaasta, joka onmaailman suurin tonnikalan tuottaja ja viejä.
So Europe also imports, mostly from Thailand, the world's leading producer and exporter, withannual exports of 250,000 tonnes of canned tuna.
Se vie vuosittain noin 250 000 tonnia tonnikalasäilykkeitä.
Highly migratory fish
Tonnikalat – vaelluskalojen heimoa
September 2004
Syyskuu 2004 I
No 23
Koska laajasti vaeltavat lajit eivät piittaa aluerajoista jakalastusvyöhykkeistä, tonnikalavarat jakautuvat periaatteessa kaikkien niiden alusten kesken, jotka kalastavat o 23 N r
Europe and multilateral management
lajin esiintymisalueilla.
There are four tuna RFOs. The ICCAT(
3 ) puolestaan hoitaa Itä-Tyynenmeren (Amerikan mantereiden) ja WCPTC (4
Atlantic Ocean and its adjacent seas such as the
) Länsi- ja Keski-Tyynenmeren (Oseanian ja
The European Union is a member of these RFOs, where it is represented by the European Commission.The newest RFO, the WCPTC, was officially inauguratedon 19 June last.
Euroopan unioni on mukana kaikissa alueellisissa kalastusjärjestöissä, joissa sitä edustaa Euroopan komissio.Uusin järjestö, WCPTC, perustettiin virallisesti 19. kesäkuuta2003.
The EU played an active role in themeetings leading to its creation and is now ready tobecome a member.
Komissio osallistui aktiivisesti sen valmistelukokouksiin ja aikoo nyt hakea sen jäseneksi.
The Pacific, where the Europeanfleet is not yet very active, accounts for 67% of theplanet's tuna stocks.
Tyynessämeressäelää noin 67 prosenttia maapallon tonnikalavaroista,mutta Euroopan laivastolla on siellä vain vähän toimintaa.Sen vuoksi on tärkeää, että unionilla on oma edustajansauudessa järjestössä.
Europe's presence in this new RFO is thus essential.
Se on noin 10 prosenttia maailman tonnikalasaaliista.
The development of its fishing industry is not the only aim sought by the European Union through itsparticipation in the tuna RFOs. It wants to establishresponsible fisheries, the European commitment the Union hopes to extend to every sea across the globe.
Kalastuksen kehittäminen ei kuitenkaan ole ainoa tavoite,jota Euroopan unioni ajaa alueellisissa kalastusjärjestöissä,vaan se pyrkii samalla edistämään vastuullista kalastusta.Tämä on eurooppalainen toimintamalli, jota EU haluaalevittää kaikille maailman merille.
In doing so it is standing by the commitment made withthe ratification of the New York agreement in late 2003,which obliges signatory Parties to develop andstrengthen in concert the management andconservation of straddling fish stocks (stocks of fish that move both within and beyond exclusive economiczones) and highly migratory fish stocks.
Toimintamallissa noudatetaan vuoden 2003 lopussa ratifioitua New Yorkinsopimusta, joka velvoittaa allekirjoittajavaltiot yhteistyössäkehittämään ja lujittamaan hajallaan olevien (sekä talousvyöhykkeellä että sen ulkopuolella liikkuvien) kalakantojenja laajasti vaeltavien kalakantojen säilyttämistä ja hoitoa.
The tuna RFOs are obviously the ideal structure for developing a policy of responsible management. The European Union has thus introduced its multiannualapproach to stock management in the ICCAT.
Alueelliset kalastusjärjestöt ovat selvästi ihanteellinentapa kehittää vastuullista kalastuksenhoitopolitiikkaa.Euroopan unioni esittelikin ICCAT:ssa monivuotisenlähestymistapansa kalakantojen hoitoon.
Since 2002, stocks have been managed on the basis of a four-year plan that integrates quotas, minimumlanding sizes, closed seasons and areas.
EU:ssa onvuodesta 2002 lähtien hallinnoitu kalakantoja nelivuotisella hoitosuunnitelmalla, jossa määrätään kiintiöt, kalojenvähimmäiskoot sekä kalastuskieltoajat ja -alueet.
Generallyspeaking, the European position is to freeze fishingpossibilities, in accordance with scientific advice.
Unioninyleisenä periaatteena on, että kalastusmahdollisuuksiaon säädeltävä tieteellisten lausuntojen mukaan.
The ‘North-South’ context
Pohjoisen ja etelän väliset suhteet
The processing and canning industry is also affected byglobalisation.
Maailmanlaajuistuminen vaikuttaa myös jalostus- jasäilyketeollisuuteen.
Today, a European processor has a widerange of possibilities for obtaining supplies, other thanfrom the traditional source of tuna ports in the EU.
Nykyisin yhteisön jalostajilla on käytettävissään paljon muitakin hankintakanavia kuin unioninperinteiset tonnikalasatamat.
The first is to import frozen whole tuna or pre-cookedfillets, mainly from Ecuador, Colombia, Mexico, Thailandor the Seychelles.
Esimerkiksi pakastettua tonnikalaa tuodaan kokonaisina tai esikypsytettyinä fileinä pääasiassa Equadorista, Kolumbiasta, Meksikosta, Thaimaasta ja Seychelleiltä.
The second, only feasible for biggroups, is to work directly in the main tropical tuna ports,which have become important landing points, includingfor the Community fleet.
Toinensuurten konsernien suosima vaihtoehto on työskennelläsuoraan paikan päällä, trooppisten maiden tonnikalasatamissa, joista on tullut tärkeitä saaliiden purkupaikkoja –myös yhteisön laivastolle.
‘Globalised’ management sometimes runs up againstconflicts of interests.
Kalakantojen kansainvälisessä hoidossa ajaudutaankuitenkin joskus eturistiriitoihin.
The need to reconcile sustainablemanagement of resources must be reconciled, for example, with the economic development of thecountries of the Southern hemisphere.
Niitä aiheuttaa muunmuassa kalavarojen kestävän hoidon ja maapalloneteläpuoliskon maiden talouskehityksen yhteensovittaminen.
Indeed, tunafishing is essentially practised by the developedcountries, the ‘historic’ operators which use modernfishing methods.
Tonnikalan kalastusta hallitsevat nykyisinteollisuusmaat, jotka käyttävät nykyaikaisia pyyntimenetelmiä.
The Union defends a balancedposition, supporting its tuna industry while agreeing to the gradual emergence of quotas for the developingcountries.
Kehitysmaillapuolestaan olisi vahvoja taloudellisia intressejä tonnikalanpyyntiin, ja ne haluaisivat oikeutetusti kehittää omaakalastustaan.
This issue is nonetheless the subject ofongoing and lively debate in RFO working groups.
Mikäli kalavarat halutaan säilyttää ja saaliitavähentää, kehitysmaiden kiintiöitä ei voida lisätä, elleivätteollisuusmaat (kuten Japani, Yhdysvallat ja Euroopan
No 23
Syyskuu 2004 I o 23 N r
(1) International Commission for the Conservation of Atlantic Tunas.(2) Indian Ocean Tuna Commission.(3) Inter-American Tropical Tuna Commission.(4) Western and Central Pacific Tuna Commission.
(1) International Commission for the Conservation of Atlantic Tunas– Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio.(2) Indian Ocean Tuna Commission –Intian valtameren tonnikalakomissio.(3) Inter-American Tropical Tuna Commission – Amerikan trooppisten tonnikalojen suojelukomissio.(4) Western and Central Pacific Tuna Commission– Länsi- ja Keski-Tyynenmeren tonnikalojen suojelukomissio.
such as Thailand, where the quality of the raw material,the result of the European fleet's high technicalstandards, is appreciated by buyers.
On kuitenkin korostettava, että yhteisön laivasto saa kalas-tustoiminnanmaailmanlaajuistumisesta täyden hyödyn.Euroopan unioni on maailman tärkeimpiä tonnikalan viejiä (5).
Also in the North-South context, the Commission is concluding bilateral agreements with a number of developing countries with a view to enabling the European fleet to operate in a wider area, in exchange for financial compensation and partnership agreements(see ‘International agreements: access to resources andpartnerships’).
Se on yksi suurimmista tonnikalan toimittajista maat) suostu luopumaan omista kalastusmahdollisuuksistaan. EU kannattaa tasapainoista ratkaisua, jossa seturvaisi oman tonnikalateollisuutensa aseman mutta sallisisamalla kehitysmaiden kiintiöiden asteittaisen kasvattamisen.
The ‘pluses’ and ‘minuses’ of globalisation
Keskustelu alueellisten kalastusjärjestöjentyöryhmissä jatkuu kiivaana.
The policy defended by the European Commission is to reconcile sustainable management of resources, so as to avoid depletion, with therequirements of economic development for both thedeveloped and developing countries.
muun muassa Thaimaahan, jossa ostajat arvostavateurooppalaisen raaka-aineen laatua nimenomaan unioninlaivaston korkeiden teknisten vaatimusten takia.
Necessarily a global activity, the tuna fishing industry is part and parcel of debates on the ills of globalisation.Indeed, some fear unfair competition for the Europeanindustry and fleet, which have to meet standards –sanitary, social, environmental, maritime, safety andhygiene at work – far stricter than those from somecompetiting countries, thus undermining theircompetitiveness.
Pohjoisen ja etelän suhteiden saamiseksi tasapainoonkomissio on neuvotellut kehitysmaiden kanssa kahdenvälisiä sopimuksia, joiden nojalla Euroopan laivasto voikalastaa yhä laajemmalla alueella.
This problem is exacerbated by different trade schemes that have lowered customsbarriers for products derived from tuna (see box ‘Bringing down customs barriers’).
Kalastusoikeuksienvastineeksi EU tarjoaa rahallisia korvauksia ja kumppanuussopimuksia (ks. artikkeli ”Kansainväliset sopimukset:kalavarojen käyttö ja kumppanuus”).
It is only fair to note however that the Community fleetbenefits fully from globalisation.
Tonnikalan pyynti kasvaa siis nopeaa vauhtia, mutta sevaatii tiukkaa hallintaa, mikä onnistuu ainoastaan maailman-laajuisellayhteistyöllä.
5 one of the world's leading exporters of whole tuna(
Maailmanlaajuistumisen edut ja haitat
Trading arrangements for imports of tuna into the European Union are subject to two main rules:
Tonnikalan tuontia Euroopan unioniin säännellään kauppajärjestelmällä, joka perustuu kahteen pääsääntöön:
ICCAT is the regional fisheries organisation spearheadingthe fight against illegal fishing.
Alueellisten kalastusjärjestöjen joukossa ICCAT on nykyisinedistynyt pisimmälle laittoman pyynnin torjunnassa.
Its constantly evolvingregulations are expected to help cut down on illegalactivity in the area under its responsibility.
Se kehittää jatkuvasti säännöstöään, jonka pitäisi auttaavähentämään luvatonta kalastusta sen toimialueella.
• First, whole tuna, fresh or frozen, has no customsprotection, as is the case virtually the world over.
• Ensinnäkin kokonaisena tuodulla tonnikalalla – olipa setuoretta tai pakastettua – ei ole tullisuojaa.
Thisrule is matched with a countervailing mechanismproviding compensation for European producers whenworld prices drop below a certain level.
Tähän liittyykorvausjärjestelmä, josta eurooppalaiset tuottajat voivathakea korvauksia, jos tonnikalan maailmanmarkkinahinnatpainuvat tietyn kynnysarvon alapuolelle.
This mechanismhas rarely been triggered.
Korvausjärjestelmään turvaudutaan vain harvoin.
• Contracting parties to ICCAT (38 in all) must report onthe fishing activities of their fleets.
• ICCAT:n jäsenten (38 valtiota) on raportoitava sille laivastojensa kalastustoiminnasta.
Their vessels must beprepared at all times to account for their location and thenature of their fishing activity, by satellite or other means.They must also guarantee the conformity of tunacatches prior to any transhipment to another vessel, atsea or in port.
Alusten on joka tilanteessapystyttävä perustelemaan sijaintinsa ja kalastustoimintansa luonne joko satelliittivalvonnan välityksellä taimuuten. Niiden on myös varmistuttava tonnikalasaaliinsalainmukaisuudesta ennen sen siirtämistä toiselle aluksellemerellä tai satamassa.
• Second, a customs tariff of 24% applies to processed(canned) and semi-processed tuna (pre-cooked frozenloins).
• Toiseksi tonnikalajalosteista (säilykkeet) ja puolijalosteista (esikypsytetyt pakastefileet) on maksettava 24 prosentin tuontitulli.
There are three exceptions to this principle:
Tähän periaatteeseen on kolmepoikkeusta:
• A list of vessels authorised to fish for tunas is kept up-to-date by ICCAT to improve the monitoring of fishingactivities.
• ICCAT on koonnut mustan listan aluksista, jotka ovatsyyllistyneet luvattomaan kalastukseen; tämä helpottaarikkomusten ja seuraamusten seurantaa.
- Under the Cotonou Agreements, tuna productsexported from ACP countries (the African, Caribbeanand Pacific States with ties to the European Unionunder its development policy) are duty-free.
- Cotonoun sopimusten nojalla AKT-valtioista (Afrikan,Karibian ja Tyynenmeren maista, joita unioni tukeekehitysyhteistyöpolitiikkansa mukaisesti) viedyt tonnikalatuotteet on vapautettu kaikista tulleista ja maksuista.
• A black list of vessels having engaged in illegal activitiesis kept by ICCAT for follow-up on violations andpenalties.
Rajoituksetkoskevat kaikkia ICCAT:n toimialueeseen kuuluvia lajeja.
- Under the System of Generalised Preferences grantedto the Andean Pact countries (Bolivia, Colombia,Ecuador, Peru and Venezuela), tuna productsimported from these countries also have duty-freeaccess.
- Myös Andien sopimuksen jäsenmaille (Bolivia,Kolumbia, Equador, Peru ja Venezuela) perustetussatullietuusjärjestelmässä tonnikalatuotteita voidaantuoda unioniin tullitta.
- An amicable agreement concluded in June 2002 in the World Trade Organisation between the European Union and Thailand, Indonesia and the Philippines,establishes an import quota of 25,000 tonnes of tunaconserves per year from these states at a reduced rateof 12%, up until 2006.
- Maailman kauppajärjestön (WTO) puitteissa Euroopanunioni sekä Thaimaa, Indonesia ja Filippiinit tekivätkesäkuussa 2002 sopimuksen, jolla perustettiintuontikiintiö näistä maista tuotaville tonnikalasäilykkeille. Kiintiö on 25 000 tonnia vuodessa, ja siihensovelletaan 12 prosentin alennustullia vuoteen 2006 asti.
• Based on the guidelines approved by the contractingparties, ICCAT is reviewing new control measures,including the development of a scheme for inspectionsat sea.
• Jäsenet ovat sopineet suuntaviivoista, joiden perusteella ICCAT suunnittelee uusia valvontatoimenpiteitä, muunmuassa meritarkastusjärjestelmän kehittämistä.
(For more information: http://www.iccat.es/)
(Lisätietoja: http://www.iccat.es/)
(5) The landing of tuna in a non-Community port is considered an export.
(5) Tonnikalasaaliin purkamista yhteisön ulkopuoliseen satamaan pidetään vientinä.
For example, the landing of a French vessel in Abidjan to supply the Saupiquet plant is considered as export.
Kun esimerkiksi ranskalainen alus purkaa saaliinsa Abidjanin satamassa toimitettavaksi Saupiquetin tehtaalle, kyse on viennistä.
Access to resources and partnerships
Kalavarojen käyttö ja kumppanuus
Catches of tunas in European waters represent a very small part of catches by the Communitytuna fleet.
Euroopan vesialueilla pyydetyt tonnikalatmuodostavat vain pienen osan yhteisöntonnikalalaivaston saaliista.
Most tunas are caught on the highseas, far from European waters, or in the coastal waters of third countries.
Suurin osa saaliistasaadaan aavalla merellä tai kolmansien maidenrannikoilla, kaukana yhteisön vesialueilta.
These activitiestherefore require close international cooperation,based in particular on fisheries agreements.
Kalastusvaatiikin tiivistä kansainvälistä yhteistyötä, jokaperustuu muun muassa kalastussopimuksiin.
To fish in waters where tunaare known to migrate the EU has signed a number of fisheries agreements withcountries in the Atlantic,Indian, and Pacific oceans.
EU on tehnyt Atlantin, Intianvaltameren ja Tyynenmerenrannikkovaltioiden kanssakalastussopimuksiavesialueista, joilla tiedetäänliikkuvan tonnikalaparvia.
a financial counterpart are currently in force between the European Union and third countries. All, with theexception of the agreement with Greenland, containprovisions on tuna fishing.
Euroopanunionin ja kolmansien maiden välillä onvoimassa noin 17 kalastussopimusta, joihin sisältyyrahallisia korvauksia.
The fishing activities madepossible through these different agreements provide the European Union with more than 650,000 tonnes of fishand fishery products.
Grönlantia lukuun ottamattakaikkien maiden sopimuksissa on tonnikalan pyyntiinliittyviä määräyksiä.
They are also the source of jobsfor more than 30,000 fishermen and workers in relatedactivities in the European Union and in the partnercountries. Tuna catches under these fisheriesagreements amount to some 200,000 tonnes.
Sopimuksiin perustuva pyyntituottaa Euroopan unionille vuosittain yli 650 000 tonniakalaa ja kalatuotteita, ja se työllistää yli 30 000 kalastajaaja muuta työntekijää EU:ssa ja muissa sopimusvaltioissa.Kalastussopimuksiin liittyvien tonnikalasaaliiden määräon noin 200 000 tonnia.
Guaranteeing access for the EU fleet
EU:n laivaston pääsy uusille vesialueille
The European tuna fleet inEurope
67 prosenttia maailman tonnikalavaroista.
The European tuna fleet operates across the globe and iscomposed of 60 large tuna seiners and a limited numberof long liners scattered between the Atlantic and Indian Oceans.
Tähän mennessä Kiribati on ainoa Tyynenmeren valtio, jonka kanssa EU on tehnyt kahdenvälisen kalastussopimuksen.
Themajority of the fleet is made up of Spanish and Frenchvessels, with vessels from Portugal, Italy and the United Kingdom making up a smaller share.
Vuonna2005 pitäisi tulla voimaan kaksi muuta sopimusta, joissaunionin sopimuskumppaneina ovat Salomonin saaret ja Mikronesia.
September 2004
Tyynenmeren alueelle perustettin 19. kesäkuuta 2004 oma alueellinen kalastusjärjestö,jonka jäsen EU on.
Following the extension of the exclusive economiczones (EEZ) to 200 nautical miles in the 1970s, the European distant-water fleet was faced with a reductionin its area of activity, hitting tuna fishing particularly hard.What is more, since tunas are highly migratory, theprosperity and effectiveness of the fleet depend onpossibilities of access to successive fishing zones.Indeed it is of paramount importance for the Europeanfleet to be able to follow shoals of tuna withoutinterruption when they migrate from one zone toanother.
Kun talousvyöhykkeet 1970-luvulla laajennettiin 200 meripeninkulmaan, kaukaisilla vesialueilla kalastavanyhteisön laivaston toiminta-alue supistui huomattavasti.Muutos vaikutti erityisesti tonnikalavarojen kalastukseen.Koska tonnikala on laajasti vaeltava laji, kalastuslaivastonmenestys ja tehokkuus riippuvat paljolti siitä, pääseeköse liikkumaan parvien perässä viereisille kalastusvyöhykkeille. Aluksen on voitava seurata herkeämättä tonnikalaparvea, kun se siirtyy vyöhykkeeltä toiselle.
The European Union therefore negotiated on behalf of its Member States a number of bilateralagreements with the countries situated along the zoneswhere tunas gather at different periods of the year.
Euroopanunioni on neuvotellut jäsenvaltioidensa puolesta joitakinkahdenvälisiä sopimuksia sellaisten maiden kanssa,joiden rannikkovesillä tiedetään liikkuvan tonnikalaparviaeri vuodenaikoina.
From Mauritania to Angola, the EU has signed fisheriesagreements with several African countries on the Atlantic coastline.
EU on allekirjoittanut näitä kalastussopimuksia muun muassa useiden Atlantin rannikollasijaitsevien Afrikan maiden, kuten Mauritanian ja Angolan,kanssa.
Agreements have also beenconcluded on the other side of the Cape of Good Hope, from Mozambique to the Seychelles and Mauritius.
Kalastussopimuksia on tehty myös toisellapuolella Hyväntoivonniemeä: Mosambikista aina Seychel-leilleja Mauritiukselle asti.
The Union has thus built up a close networkof tuna fishing zones in the Indian Ocean where the European fleet is authorised to operate.
Näin Euroopan unioni onperustanut Intian valtamerelle tiuhan tonnikalan kalastusvyöhykkeiden verkon, jossa yhteisön aluksilla on lupakalastaa.
The bilateralagreements offer what is undeniably a crucial access to tuna fishing areas, in addition to zones on the highseas already accessible and managed by regionalfisheries organisations.
Kahdenvälisten sopimusten avaama pääsyuusille tonnikalan kalastusvyöhykkeille on elintärkeäyhteisön aluksille niiden alueellisten kalastusjärjestöjenhallinnoimien aavan meren vesialueiden lisäksi, joilleyhteisön alukset jo saavat mennä.
From access to the resource to partnerships that the Council modify the nature of fisheries agreements,moving from agreements based solely on access to resources to partnership agreements aimed atencouraging the development of sustainable fisheries in the waters of the third countries concerned.
kalavarojen käyttöön perustuvista sopimuksista uusiinkumppanuussopimuksiin, joiden tavoitteena on kannustaaaluksia vastuulliseen kalastukseen kyseisten kolmansienvaltioiden vesillä.
In general, whether bilateral agreements concern tuna or other species, their nature varies depending on thepartner country.
vastavuoroisia kalastussopimuksia muiden maidenkanssa.
The Community and these countries simply exchangefishing possibilities in their respective waters.
Yhteisön jäsenvaltiot siis vaihtavat näidenmaiden kanssa kalastusmahdollisuuksiatoinen toistensavesillä.
With otherpartners, particularly African states, Indian Oceancountries and Greenland, which do not yet fully exploittheir fish resources, the Community pays financialcompensation in exchange for access to their fishingzones and establishes target actions with its partners to support development of the fisheries sector and tocontribute to sustainable fisheries in their waters.
Muille valtioille, etenkin Afrikan ja Intianvaltameren maille sekä Grönlannille, jotka eivätitsekäytä kaikkia kalavarojaan, yhteisö maksaa rahallisiakorvauksia pääsystä niiden kalastusvyöhykkeille ja suunnittelee yhdessä niiden kanssa kohdennettuja toimia, joillatuetaan kalatalousalan kehitystä ja vastuullista kalastustaniiden aluevesillä.
An increasingly sizeable financial counterpart is also being required of vessel owners who wish to operate in the context of such agreements.
Yhä merkittävämpiä rahoituspanoksiavaaditaan myös niiltä laivanvarustajilta, jotka haluavattoimia näiden sopimusten puitteissa.