natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This coordination of national employment policies at EU level is built around an annual process laid down in the EU Treaty revision of 1998, which was integrated in a renewable three-year cycle since the re-launch of the Lisbon Strategy in 2005.
Kansallisten työllisyyspoliittisten toimien koordinointi EU:n tasolla perustuu vuotuiseen prosessiin, josta säädetään EU:n perustamissopimukseen vuonna 1998 tehdyssä tarkistuksessa.
Country Sp ec i fi c Recommendations. The Council can also adopt, upon a proposal by the Commission, coun-try-specifi c recommendations on employment policies which need to be considered by Member States in drawing up their National Reform Programmes.
Tämä prosessi on sisällytetty kolmen vuoden välein toistuvaan kierrokseen, josta sovittiin Lissabonin strategian uudelleenkäynnistyksen yhteydessä vuonna 2005.
YEARS
VUOTTA
In its first decade, the EES has seen the EU’s employment rate increase from 60.7% to 64.3% (see chart 3), within which the employment rate for women has risen from 51.8% to of the European Employment Strategy
Euroopan työllisyysstrategian ensimmäisellä vuosikymmenellä EU:n työllisyysaste on kohonnut 60,7 prosentista 64,3 prosenttiin (ks. kuvio 3).
57.1% and the one for older workers (aged 55-64) from 35.7% to 43.5%.
Naisten työllisyys on kohonnut 51,8 prosentista 57,1 pro- eurooppalaista työllisyysstrategiaa senttiin ja ikääntyneiden työntekijöiden (55–64-vuotiaiden) työllisyys 35,7 prosentista 43,5 prosenttiin.
Even bigger improvements in the employment rates have been seen for those Member States that have benefited longest from the EES.
Työllisyysstrategiaa pisimpään hyödyntäneissä jäsenvaltioissa työllisyysaste on kohonnut jopa tätä enemmän.
Unemployment rates have varied over the ten years with big decreases prior to 2001, a rise between 2001 and 2004 — especially in the new Member States — and a decline after 2004.
Työttömyysaste on vaihdellut kymmenen vuoden aikana: se aleni huomattavasti ennen vuotta 2001, kohosi vuosina 2001–2004 – erityisesti uusissa jäsenvaltioissa – ja aleni taas vuoden 2004 jälkeen.
Structural reforms in labour markets seem to have borne fruit.
Työmarkkinoilla tehdyt rakenneuudistukset ovat ilmeisesti tuottaneet tuloksia.
This is reflected in a reduction of the long term unemployment rate from about 5% to 3.6% (see chart 6) and shorter average periods of unemployment.
Tämä on johtanut pitkäaikaistyöttömyyden supistumiseen noin 5 prosentista 3,6 prosenttiin (ks. kuvio 6) sekä keskimääräisten työttömyysjaksojen lyhentymiseen.
The institutional structure of the European Employment Strategy
1 Euroopan työllisyysstrategian institutionaalinen rakenne
Article 128 TEC: framework for shared employment priorities
EY:n perustamissopimuksen 128 artikla
In the 1990s, a political consensus developed around the structural nature of Europe’s employment problem and on the need to increase the employment intensity of growth1.
Näkemys, jonka mukaan Euroopan työllisyysongelmat ovat rakenteellisia ja kasvun työvoimavaltaisuutta on lisättävä, yleistyi 1990-luvul-la (1).
Both the monetary stabilisation policy, followed to prepare for Economic and Monetary Union (EMU), and the common nature of the employment and unemployment challenges, called for a more coordinated employment oriented policy response at European level.
Sekä talous- ja rahaliiton valmistelemiseksi harjoitettu vakauttamispolitiikka että yhteiset työllisyys- ja työttömyyshaasteet edellyttivät koordinoidumpaa työllisyyspoliittista toimintaa Euroopan tasolla.
Debate began during the negotiation of the Maastricht Treaty (1992), which strengthened the social dimension of the European model through a social protocol.
Sen vuoksi tehtiinkin seuraava päätös: Neuvosto vahvistaa Euroopan työllisyyspolitiikan suuntaviivat vuosittain komission esittämän ehdotuksen perusteella.
This in turn led to the agreement at the Amsterdam European Council (1997) on new employment provisions in the Treaty.
Nämä suuntaviivat on otettava huomioon kansallisissa toimintasuunnitelmissa, joita komissio ja neuvosto arvioivat yhteisessä työllisyysraportissaan seuraavaksi vuodeksi laadittavia suuntaviivoja silmällä pitäen.
While confirming national competence for employment policy, employment was declared in Article 126 of the Treaty
Vuodesta 2000 alkaen neuvosto on esittänyt jäsenvaltioille komission ehdotukseen perustuvia yksittäisiä suosituksia työllisyyspolitiikan suuntaviivojen täydentämiseksi.
Under this framework, policy coordination is fostered by a “management by objectives” approach.
Periaatekeskustelu alkoi Maastrichtin sopimuksesta (1992) käytyjen neuvotteluiden yhteydessä.
Accordingly, European Employment Guidelines are decided each year by the Council following a proposal from the Commission; these Guidelines have to be taken into account in national action plans (NAPs), which are assessed through the Joint Employment Report from the Commission and the Council, with a view to set the next annual guidelines.
Sopimukseen liitetty sosiaalipolitiikkaa koskeva pöytäkirja vahvisti eurooppalaisen mallin yhteiskunnallista ulottuvuutta.
Since 2000, the Council, following a proposal from the Commission, issues specific recommendations to Member States, in order to complement the Employment Guidelines.
Tämä puolestaan johti siihen, että Amsterdamin Eurooppaneuvoston kokouksessa (1997) tehtiin päätös uusien työllisyyttä koskevien määräysten sisällyttämisestä EY:n perustamissopimukseen.
The “management by objectives” approach is also supported by the setting of measurable targets at EU or national level in a number of areas, as well as by the progressive development of statistical indicators — agreed between the Commission and Member States — to measure progress.
Työllisyys julistettiin Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 126 artiklassa yhteisen edun mukaiseksi asiaksi rajoittamatta kuitenkaan kansallista toimivaltaa työllisyyspolitiikan alalla, ja jäsenvaltioita pyydettiin kehittämään koordinoitu työllisyysstrategia EU:n tasolla. Uusi 128
10 years of the European Employment Strategy
10 vuotta eurooppalaista työllisyysstrategiaa artikla, joka tukeutuu erityisesti talouspolitiikan koordinointia koskeviin perustamissopimuk-
Largely inspired by the Treaty’s provisions on economic policy co-or-dination2and by the coordination of employment policies launched at the Essen European Council of 1994, the new Article 128 TEC instituted a framework for developing national employment policies on the basis of shared European priori- ties and interests.
10 sen määräyksiin (2) ja Eurooppaneuvoston kokouksessa Essenissä vuonna 1994 käynnistettyyn työllisyyspolitiikan koordinointiin, tarjoaa puitteet kansallisten työllisyyspolitiikkojen kehittämiselle yhteisten eurooppalaisten painopisteiden ja tavoitteiden pohjalta.
of the European Employment Strategy
VUOTTA eurooppalaista työllisyysstrategiaa
Implementation of the EES allowed for a number of approaches and called for the involvement of all actors, namely national governments, EU institutions, social partners, civil society, academics, etc.
Lisäksi muun muassa erilaiset kansalliset hallintojärjestelmät, EU:n toimielimet, työmarkkinaosapuolet, kansalaisyhteiskunta ja tutkijat mahdollistivat useiden eri menettelytapojen soveltamisen strategian täytäntöönpanossa.
This is in accordance with the wide range of national institutional set-up and social dialogue practices.
Strategiaa toteutettiin erilaisten kansallisten instituutiojärjestelmien ja työmarkkinaneuvotteluissa noudatettujen käytäntöjen mukaisesti.
The openness of the coordination process led, inter alia, to calls on social partners, both at national and EU level, to develop specific actions and initiatives to develop regional and local involvement.
Avoimen koordinaatioprosessin myötä työmarkkinaosapuolia pyydettiin kehittämään yksittäisiä toimia sekä jäsenvaltioiden että EU:n tasolla ja aloitteita alue- ja paikallistason toimijoiden osallistumisen lisäämiseksi.
Since the Amsterdam Treaty, the European Parliament, other Community institutions and the Employment Committee have also played an active part in the development of the Employment Guidelines.
Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta lähtien myös Euroopan parlamentti, muut EU:n toimielimet ja työllisyyskomitea ovat osallistuneet aktiivisesti työllisyyspolitiikan suuntaviivojen laadintaan.
In anticipation of entry into force of the Amsterdam Treaty, the Luxembourg Jobs Summit (November 1997) launched the implementation of the new, open method of coordination embedded in Article 128 TEC and endorsed the first set of Employment Guidelines.
EY:n perustamissopimuksen 128 artiklaan sisällytetty uusi avoin koordinointimenetelmä otettiin ensi kerran käyttöön korkean työttömyyden aikana (marraskuussa 1997) pidetyssä Luxemburgin työllisyyshuippukokouksessa.
These guidelines were presented under four integrated strands of action, or the so-called pillars of the Employment Guidelines: employability, entrepreneurship, adaptability, and equal opportunities.
Ne jakautuivat neljään integroituun toimintalinjaan, niin sanottuihin työllisyyspolitiikan suuntaviivojen pilareihin, jotka koskevat työllistyvyyttä, yrittäjyyttä, sopeutumiskykyä ja tasavertaisia mahdollisuuksia.
These actions constituted a comprehensive response to the employment challenge, integrating essential supply and demand oriented policies.
Nämä neljä toimintalinjaa muodostivat yhdessä kokonaisvaltaisen ratkaisun työllisyyspoliittisiin haasteisiin, ja niihin sisältyi tarjonnan ja kysynnän ohjaamia keskeisiä toimintaperiaatteita.
The EES in action
Euroopan työllisyysstrategia käytännössä
1.2 The Amsterdam Treaty: mainstreaming employment
1.2 Amsterdamin sopimus: työllisyyspolitiikan valtavirtaistaminen
Employment expansion of 18 million
Työllisyys lisääntynyt 18 miljoonalla työpaikalla
While the Amsterdam Treaty did not change the basic principle of the Member States having the sole competence for employment policy, it entrusted the Council and the European Commission with a stronger role, new tasks and more forceful tools.
Amsterdamin sopimuksessa ei muutettu perusperiaatetta siitä, että jäsenvaltiot voivat täysin itsenäisesti päättää omasta työllisyyspolitiikastaan.
It also integrated the European Parliament more closely into the decision making process.
Siinä kuitenkin vahvistettiin neuvoston ja Euroopan komission roolia, annettiin niille uusia tehtäviä ja tehokkaampia toimintavälineitä työllisyyspolitiikassa.
The responsibilities of the Social Partners and their possibilities to contribute are also enhanced through the inclusion of the Social Protocol into the Treaty.
Myös Euroopan parlamentti otettiin tiiviimmin mukaan päätöksentekomenettelyyn, ja työmarkkinaosapuolten vastuuvelvollisuuksia ja osallistumismahdollisuuksia lisättiin liittämällä sosiaalipoliittinen pöytäkirja perustamissopimukseen.
Beyond the overall strengthening of the Community approach to employment, the key elements of the Amsterdam Treaty in this area were the following:
EU:n toimintaa työllisyyspolitiikassa siis lisättiin. Tämän lisäksi Amsterdamin sopimukseen sisältyy seuraavanlaisia tärkeitä sosiaalipoliittisia näkökohtia:
The employment situation in the EU has witnessed a clear improvement since the inception of the European Employment Strategy in 1997.
EU:n työllisyystilanne on selkeästi parantunut sen jälkeen, kun Euroopan työllisyysstrategia otettiin käyttöön vuonna 1997.
Between 1997 and 2006 the overall employment rate has increased from 60.7% to 64.3% (see charts 1 and 3).
Kokonaistyöllisyysaste on kohonnut 60,7 prosentista 64,3 prosenttiin vuosina 1997–2006 (ks. kuviot 1 ja 3).
Especially since the revision of the strategy in 2005, employment growth has picked up resulting in increasing employment rates and declining unemployment rates (including long term unemployment).
Työllisyys on kasvanut voimakkaammin varsinkin vuoden 2005 strategiatarkistuksen jälkeen ja johtanut työpaikkojen lisääntymiseen ja työttömyyden (myös pitkäaikaistyöttömyyden) vähenemiseen.
Importantly, the increase in employment and participation rates in the EU has demonstrated less sensitivity to cyclical conditions.
On tärkeää huomata, että työllisyys- ja työssäkäyntiasteen kohoaminen EU:ssa ei enää reagoi niin herkästi suhdannevaihteluihin.
This re-fl flects both the effects of reforms and longlasting socio-economic change.
Tämä johtuu sekä uudistusten vaikutuksesta että pitkäkestoisesta sosioekonomisesta muutoksesta.
The former is also shown by an increase in the employment rate of 5.3 percentage points for the Member States which launched the EES in 1997.
Uudistusten vaikutus näkyy myös siinä, että työllisyysaste kohosi 5,3 prosenttiyksikköä niissä jäsenvaltioissa, jotka alkoivat noudattaa Euroopan työllisyysstrategiaa vuonna 1997.
It should be noted, also, that employment rates vary considerably between Member States ranging from 54.5% in Poland to 77.4% in Denmark (see chart 3).
Merkillepantavaa on myös se, että työllisyysasteet vaihtelevat suuresti eri jäsenvaltioissa – Puolan 54,5 prosentista Tanskan 77,4 prosenttiin (ks. kuvio 3).
It spelled out the commitment to achieve a high level of employment as one of the key objectives of the European Union.
Siinä tuotiin julki sitoutuminen korkean työllisyysasteen saavuttamiseen yhtenä Euroopan unionin tärkeimmistä tavoitteista.
It also declared that this objective is equally important as the macroeconomic objectives of growth and stability.
Siinä vakuutettiin myös, että tämä tavoite on yhtä tärkeä kuin kasvun ja vakauden makro-
The institutional structure of the European Employment Strategy ticles were included in the Treaty as a title (like the monetary and economic articles), not as a mere chapter.
1 Euroopan työllisyysstrategian institutionaalinen rakenne taloudelliset tavoitteet. Työllisyystavoitteen merkitystä lisäsi vielä se seikka, että työllisyyttä koskevat artiklat saivat perustamissopimuksessa kokonaisen oman osaston (kuten raha- ja talouspoliittiset artiklatkin) eivätkä ainoastaan omaa lukua.
It emphasised that employment is an issue of “common concern”.
Siinä korostettiin, että työllisyys on ”yhteistä etua koskeva asia”.
The Member States committed themselves to co-ordinate their employment policies at Community level, and as the way labour market measures were implemented in one country inevitably influenced the parameters of other Member States’ labour market policy.
Jäsenvaltiot sitoutuivat koordinoimaan työllisyyspoliittisia toimenpiteitään EU:n tasolla, ja yhdessä maassa toteutetut työmarkkinapoliittiset toimenpiteet vaikuttivat näin ollen väistämättä muiden jäsenvaltioiden työmarkkinapoliittisiin muuttujiin.
It obliged Member States and the Community to work towards developing a coordinated strategy for employment and in particular promoting a skilled, trained and adaptable workforce and labour market responsive to economic change.
Siinä määrättiin, että jäsenvaltioiden ja EU:n on pyrittävä kehittämään koordinoitu työllisyysstrategia ja erityisesti edistämään ammattitaitoisen, koulutetun ja mukautumiskykyisen työvoiman sekä talouden muutoksiin reagoivien työmarkkinoiden kehittymistä.
It emphasised the important principle of “mainstreaming” employment policy.
Siinä korostettiin työllisyyspolitiikan ”valtavirtaistamisen” tärkeää periaatetta.
Article 127 requires that the employment impact of all community policies must be taken into account.
Perustamissopimuksen 127 artiklassa määrätään, että työllisyysvaikutus on otettava huomioon kaikissa EU:n toimintapolitiikoissa.
It created the framework for a country surveillance procedure (Article 128).
Siinä luotiin puitteet maakohtaiselle valvontamenettelylle (128 artikla).
Member States’ employment policies are examined through a yearly Joint Employment Report established by the Commission and Council.
Jäsenvaltioiden työllisyyspoliittisia toimenpiteitä tarkastellaan komission ja neuvoston vuosittain laatimassa yhteisessä työllisyysraportissa.
Furthermore, the Commission proposes and the Council adopts yearly Employment Guidelines for the Member States (broadly in a similar manner as in the field of economic and monetary policy), on the basis of which Member States develop National Action Plans for Employment.
Lisäksi komissio tekee vuosittain ehdotuksen jäsenvaltioita koskevista työllisyyspolitiikan suuntaviivoista, jotka neuvosto hyväksyy (paljolti samaan tapaan kuin talous- ja rahapolitiikan suuntaviivat) ja joiden perusteella jäsenvaltiot laativat työllisyyspolitiikkaa koskevat kansalliset toimintasuunnitelmansa.
Finally the Commission may propose and the Council adopt Recommendations to individual Member States.
Neuvosto voi myös antaa suosituksia yksittäisille jäsenvaltioille komission ehdotuksen perusteella.
It established permanent, treaty-based institutional structures (Article 130, the Employment Committee) which allowed a visible, continuous and transparent debate on employment and other structural policy issues at the European level.
Siinä otettiin käyttöön pysyvät, perustamissopimukseen nojautuvat institutionaaliset rakenteet (130 artikla, työllisyyskomitea), joiden ansiosta EU:ssa voidaan käydä näkyvää, jatkuvaa ja avointa keskustelua työllisyyspolitiikasta ja muista rakennepoliittisista aiheista.
It further enabled improved preparation of Council deliberations.
Lisäksi siinä parannettiin neuvostossa käsiteltävien asioiden valmistelua.
It created a legal basis for the analysis, research, exchange of best practices and promotion of incentive measures for employment (Article 129) as well as other work undertaken by the Commission at the Community level in this area, which did not exist before.
Siinä luotiin oikeudellinen perusta parhaiden käytäntöjen analysoinnille, tutkimukselle ja vaihdolle ja edistettiin työllistämistoimenpiteitä (129 artikla) sekä muita, aivan uudenlaisia työllisyyspoliittisia toimia, joita komissio toteuttaa EU:n tasolla.
YEARS of the European Employment Strategy
VUOTTA eurooppalaista työllisyysstrategiaa
1.3 The Luxembourg process: spurring partnership, cooperation and mutual learning
1.3 Luxemburgin prosessi: kannustaminen kumppanuuksiin, yhteistyöhön ja toisten kokemuksista oppimiseen
The “open method of co-ordination” of the Luxembourg Process has proven its worth and was considered by the Lisbon Summit in 2000 as a model to be adopted into other policy fields such as social inclusion.
Luxemburgin prosessin ns. avoin koordinointimenetelmä on osoittanut arvonsa, ja vuonna 2000 pidetyssä Lissabonin huippukokouksessa oltiinkin sitä mieltä, että se on otettava malliksi muillekin toiminnan osa-alueille, kuten sosiaalista osallisuutta koskeviin kysymyksiin.
A recognised strength of the Luxembourg Process is multilateral surveillance.
Luxemburgin prosessin vahvuus on tunnustetusti monenvälinen valvonta.
Based on annual reporting and comparable indicators, it has highlighted the best performers in the EU.
Vuosittaiseen raportointiin ja vertailukelpoisiin indikaattoreihin perustuva monenvälinen valvonta on tuonut esiin EU:n tuloksellisimmat toimijat.
Annual reporting and monitoring has led to increased and more thorough exchanges of information between Member States and the peer review process set up to evaluate the transferability of good practices3has allowed for more in-depth evaluations.
Vuosittainen raportointi ja seuranta on lisännyt ja syventänyt jäsenvaltioiden välistä tiedonvaihtoa, ja vertaisarviointi, joka aloitettiin hyvien toimintatapojen siirrettävyyden arvioimiseksi (3), on mahdollistanut perusteellisempien arvioiden laatimisen.
Many Member States have intensified their bilateral contacts and found inspiration in other Member States’ approaches.
Monet jäsenvaltiot ovat tiivistäneet kahdenvälisiä yhteyksiään ja ottaneet mallia toistensa menettelytavoista.
The institutional structure of the European Employment Strategy national officials in charge of designing and implementing national employment policies, has facilitated such intensified exchanges.
1 Euroopan työllisyysstrategian institutionaalinen rakenne nen on lujittanut näitä yhteyksiä entisestään. Työllisyyskomiteassa kokoontuvat säännöllisin väliajoin kansalliset korkean tason virkamiehet, jotka vastaavat kansallisten työllisyyspoliittisten toimien suunnittelusta ja täytäntöönpanosta.
The EES has recognised the key role of social partners in a wide range of areas related to employment.
Työllisyysstrategiassa on tunnustettu työmarkkinaosapuolten tärkeä rooli monilla työllisyyteen liittyvillä aloilla.
While the initial guidelines referred to the social partners in relation to their specific area of adaptability, their wider role and recognition was acknowledged after the Lisbon Summit.
Alun perin työllisyyspolitiikan suuntaviivoissa viitattiin työmarkkinaosapuoliin ainoastaan yhden erityisnäkökulman, sopeutumiskyvyn, yhteydessä.
The involvement of social partners in the preparation of the NAPs at national level has improved steadily.
Työmarkkinaosapuolten laajempi asema tunnustettiin vasta Lissabonin huippukokouksen jälkeen.
European social partners engaged in their own processes of implementation around key issues such as lifelong learning.
Työmarkkinaosapuolet ovat osallistuneet entistä paremmin kansallisten toimintasuunnitelmien valmisteluun.
The EES has supported the development of a territorial dimension to employment policies, as demonstrated by the emergence of territorial action plans (see section 3.4).
Työllisyysstrategia on tukenut työllisyyspoliittisten toimien alueellisen ulottuvuuden kehittymistä, mikä on näkynyt alueellisten toimintasuunnitelmien laadintana (ks. kohta 3.4).
Local and regional authorities, whether as social service providers or local employers, have increasingly become partners in implementing employment policies, not least through theuse of the European Social Fund, the priorities of which were aligned to the EES in 2000 (see section 3.7).
Paikallis- ja alueviranomaiset – niin sosiaalipalvelujen tarjoajina kuin paikallisina työnantajinakin – osallistuvat entistä voimakkaammin
Institutional cooperation was intensified at EU level between different Council formations (notably ECOFIN and the Employment/So-cial Affairs ministers (EPSCO)) and their corresponding committees4, as well as between Commission services in charge of designing and monitoring various employment related policy processes (e.g. in the fields of education/training, economic policy, taxation or entrepreneurship).
Institutionaalista yhteistyötä on tiivistetty EU:n tasolla eri neuvostojen (erityisesti Ecofi n-neuvoston ja työllisyys- ja sosiaaliasioiden neuvoston) ja vastaavien komiteoiden (4) välillä sekä niiden komission yksiköiden välillä, jotka vastaavat työllisyyteen liittyvien eri poliittisten prosessien suunnittelusta ja seurannasta (esimerkiksi koulutuksen, talouspolitiikan, verotuksen ja yrittäjyyden alalla).
Cooperation between the Commission and the Council, notably via the Employment Committee, has been strengthened as a result.
Komission ja neuvoston välistä yhteistyötä on näin ollen lujitettu erityisesti työllisyyskomitean kautta.
The European Parliament was closely involved in the annual review process and thereby contributed to the development of the strategy, while the other institutions also made valuable contributions.
Euroopan parlamentti on osallistunut vahvasti vuosittaiseen arviointiprosessiin ja edistänyt osaltaan strategian kehittymistä. Myös muut toimielimet ovat antaneet arvokkaan panoksen tähän työhön.
Public employment services, represented in an active EU level network, have been strongly mobilised around EU priorities.
Julkiset työnvälityspalvelut, jotka ovat edustettuina aktiivisessa EU:n tason verkostossa, on otettu voimakkaasti mukaan EU:n ensisijaisten tavoitteiden saavuttamiseksi.
E.g. the Employment Committee, the Economic Policy Committee and the Social Protection Committee
) Esimerkiksi työllisyyskomitea, talouspoliittinen komitea ja sosiaalisen suojelun komitea.
Milestones of the EES
Euroopan työllisyysstrategia käytännössä
2.Milestones of the EES5
5 virstanpylväitä (
Higher labour market participation, slower progress on unemployment
Työvoimaosuus kasvaa, työttömyys vähenee
2.1 The EES: complementing the Lisbon Strategy, strengthening priorities
2.1 Euroopan työllisyysstrategialla täydennetään Lissabonin strategiaa ja vahvistetaan painopisteitä