natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Unfortunately, the Werner strategy took fixed exchange rates against the dollar for granted.
Valitettavasti Wernerin strategiassa kiinteitä valuuttakursseja dollariin nähden pidettiin itsestään selvänä asiana.
When the United States effectively floated the dollar from August 1971, the fresh wave of market instability put upward pressure on the Deutschmark and squashed hopes of tying the Community’s currencies more closely together.
Kun Yhdysvallat elokuussa 1971 laittoi dollarin kellumaan, markkinoiden epävakaus aiheutti Saksan markan nostopaineita ja vei toivon yhteisön valuuttojen sitomisesta tiiviimmin yhteen.
Snake in the tunnel
Valuuttakäärme tunnelissa
To retrieve the situation, in March 1972, the Member States created the ‘snake in the tunnel’ as a mechanism for managing fluctuations of their currencies (the snake) inside narrow limits against the dollar (the tunnel).
Pelastaakseen tilanteen jäsenvaltiot loivat maaliskuussa 1972 valuuttakäärmeeksikutsutun mekanismin. Sen tarkoituksena oli hallita niiden omien valuuttojen (käärme) heilahtelua tiukoissa rajoissa dollariin nähden (tunneli).
Hit by oil crises, policy divergence and dollar weakness, within two years the snake had lost many of its component parts and was little more than a Deutschmark zone comprising Germany, Denmark and the Benelux countries.
Öljykriisien, politiikkojen eroavaisuuksien ja heikon dollarin takia käärme menetti kahdessa vuodessa suurimman osan jäsenistään, ja siitä tuli eräänlainen markkavyöhyke, johon kuuluivat Bene-lux-maat, Saksa ja Tanska.
The ‘quick death’ of the snake did not diminish interest in trying to create an area of currency stability.
Käärmeen ”äkkikuolema” ei vähentänyt kiinnostusta vakaan valuutta-alueen luomiseen.
A new proposal for EMU was put forward in 1977 by the then President of the European Commission, Roy Jenkins.
Uusi ehdotus viedä EMU-hanketta eteenpäin tuli vuonna 1977 Euroopan komission silloiselta puheenjohtajalta Roy Jenkinsiltä.
It was taken up in a more limited form and launched as the European Monetary System (EMS) in March 1979 with the participation of all the Member States’ currencies except the pound sterling.
Se hyväksyttiin hieman karsittuna ja toteutettiin Euroopan valuuttajärjestelmänä (EMS) maaliskuussa 1979. Järjestelmässä olivat mukana kaikkien jäsenvaltioiden valuutat Englannin puntaa lukuun ottamatta.
FROM THE START OF EMS TO MAASTRICHT: 1979 TO 1991
EMS:N ALUSTA MAASTRICHTIIN: 1979–1991
Controlling inflation becomes EC priority
Inflaation hallinnasta tulee EU:n päätavoite
The European Monetary System (EMS) was built on the concept of stable but adjustable exchange rates defined in relation to the newly created European currency unit (ECU) — a basket currency based on a weighted average of EMS currencies.
Euroopan valuuttajärjestelmän (EMS) periaate oli, että vakaat mutta säädeltävissä olevat valuuttakurssit määriteltiin suhteessa tuoreeseen Euroopan valuuttayksikköön, ecuun. Ecu oli korivaluutta, joka perustui EMS-valuuttojen painotettuun keskiarvoon.
Within the EMS, currency fluctuations were controlled through the exchange rate mechanism (ERM) and kept within ±2.25% of the central rates, with the exception of the lira, which was allowed to fluctuate by ±6%.
EMS:ssä valuuttojen heilahteluja hallittiin valuuttakurssimekanismin (ERM) avulla; niiden vaihtelu keskuskursseista pidettiin ± 2,25 %:ssa lukuun ottamatta Italian liiraa, jonka vaihteluväliksi sovittiin ± 6 %.
While the EMS’s primary purpose was to reduce exchange-rate instability which was seen as damaging to trade, investment and economic growth, its creation was undoubtedly helped by a new consensus among Member States that controlling and reducing inflation had to become an economic priority.
Vaikka EMS:n päätavoite oli vähentää valuuttakurssien epävakautta, jota pidettiin kauppaa, sijoittamista ja talouden kasvua haittaavana tekijänä, sen luomista helpotti kiistatta jäsenvaltioiden uusi yksimielisyys siitä, että inflaation hallinnasta ja madaltamisesta on tultava talouselämän tärkein tavoite.
The EMS was a radical new departure because exchange rates could only be changed by mutual agreement of participating Member States and the Commission — an unprecedented transfer of monetary autonomy.
EMS oli ratkaiseva uusi alku, koska valuuttakursseja voitiin muuttaa vain osallistuvien jäsenvaltioiden ja komission yhteisellä sopimuksella, mikä merkitsi ennennäkemätöntä muutosta rahapoliittisessa autonomiassa.
EMS — a decade of success
EMS – menestyksen vuosikymmen
The single currency would complete the single market n u l l
Vuonna 1985 hyväksyttiinkin ohjelma, jonka tarkoituksena oli poistaa kaikki jäljellä olevat esteet tavaroiden, palvelujen, ihmisten ja pääoman vapaan liikkumisen tieltä.
In the first few years, there were many realignments in the EMS.
Ensimmäisinä vuosina EMS:ään tehtiin monia korjauksia.
But by the time of the negotiations on the Maastricht Treaty in 1990–91, the EMS had proved a success.
Siitä huolimatta Maastrichtin sopimuksen neuvotteluihin mennessä vuosina 1990–1991 EMS oli osoittautunut menestykseksi.
Short-term volatility of exchange rates between EC currencies was substantially reduced thanks to a mixture of converging inflation rates, interest rate management which targeted the exchange rate, joint intervention in the foreign exchange market and capital controls.
EY-valuuttojen välinen vaihtokurssien lyhytaikainen epävakaus vähentyi olennaisesti. Tämän mahdollistivat lähentyneet inflaatiotasot, valuuttakurssiin kohdistunut korkotason hallinta ja yhteinen osallistuminen ulkomaisille valuuttamarkkinoille sekä pääomien hallintaan.
This success formed an encouraging backdrop to the discussions on EMU, together with the valuable experience in the joint management of exchange rates gained by the Community’s central banks.
Tämä menestys muodosti rohkaisevan pohjan EMU-kes-kusteluille, ja lisäksi se antoi arvokasta kokemusta yhteisön keskuspankkien yhteisestä valuuttakurssien hallinnasta.
The Delors Report recommends EMU in three stages
Delorsin raportti suositteli EMUn toteuttamista kolmessa vaiheessa
In June 1988, the European Council meeting at Hanover set up the Committee for the Study of Economic and Monetary Union, chaired by the then President of the Commission, Jacques Delors, and including all EC central bank governors.
Kesäkuussa 1988 Hannoverissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto perusti talous- ja rahaliittoa tutkivan komitean, jonka puheenjohtajana toimi silloinen Euroopan komission puheenjohtaja Jacques Delors ja johon kuuluivat kaikki EY:n keskuspankkien johtajat.
Their unanimous report, submitted in April 1989, defined the monetary union objective as a complete liberalisation of capital movements, full integration of financial markets, irreversible convertibility of currencies, irrevocable fixing of exchange rates and the possible replacement of national currencies with a single currency.
Komitean huhtikuussa 1989 esitellyssä yksimielisessä raportissa rahaliiton tavoitteiksi määritettiin pääoman liikkeiden täydellinen vapauttaminen, rahoitusmarkkinoiden täydellinen yhdentyminen, valuuttojen peruuttamaton vaihdettavuus, valuuttakurssien peruuttamaton kiinnittäminen ja mahdollinen kansallisten valuuttojen korvaaminen yhteisvaluutalla.
The report indicated that this could be achieved in three stages, moving from closer economic and monetary coordination to a single currency with an independent European Central Bank and rules to govern the size and financing of national budget deficits.
Jacques Delors, Euroopan komission puheenjohtaja vuosina 1985–1995
Stage 1 (1990–94)
Vaihe 1 (1990–1994)
Complete the internal market and remove restrictions on further financial integration.
Sisämarkkinoiden viimeistely ja rahoitusalan yhdentymistä hidastavien rajoitusten poistaminen.
Stage 2 (1994–99)
Vaihe 2 (1994–1999)
Establish the European Monetary Institute to strengthen central bank cooperation and prepare for the European System of Central Banks (ESCB).
Euroopan rahapoliittisen instituutin perustaminen lujittamaan keskuspankkien välistä yhteistyötä ja viitoittamaan tietä Euroopan keskuspankkijärjestelmälle (EKPJ).
Plan the transition to the euro.
Suunnitelma euroon siirtymiseksi.
Define the future governance of the euro area.
Euroalueen tulevan hallintotavan määrittäminen.
Achieve economic convergence between the Member States.
Jäsenvaltioiden välinen taloudellinen lähentyminen.
Fix final exchange rates and transition to the euro.
Lopullisten valuuttakurssien määrittäminen ja euroon siirtyminen.
The ECB and ESCB are responsible for independent monetary policy making.
Kohti poliittista, taloudellista ja rahaliittoa: Maastrichtin sopimus
Implement binding budgetary rules in the Member States.
Silloin päätettiin, että vuosituhannen lopussa Euroopalla on vahva ja vakaa yhteisvaluutta.
FROM MAASTRICHT TO THE EURO AND THE EURO AREA: 1991 TO 1999
MAASTRICHTISTA EUROON JA EUROALUEESEEN: 1991–1999
With agreement on the goal (EMU) and the conditions (the Maastricht criteria), the European Union could now move forward.
Kun tavoitteista (EMU) ja ehdoista (Maastrichtin kriteerit) oli sovittu, Euroopan unioni saattoi siirtyä eteenpäin.
Stage two of EMU began in July 1994 and lasted until the introduction of the single currency in 1999.
EMUn toinen vaihe alkoi heinäkuussa 1994, ja se kesti yhteisvaluutan julkistamiseen vuonna 1999.
Within stage two, a wide variety of preparatory activities were initiated.
Toisessa vaiheessa aloitettiin monia valmistelutoimia.
The European Monetary Institute (EMI) was established in Frankfurt in 1994.
Euroopan rahapoliittinen instituutti (ERI) perustettiin Frankfurtissa vuonna 1994.
The forerunner of the ECB, the EMI began to coordinate monetary policy among the national central banks, which the Maastricht Treaty required to be independent, as well as working on the details of the single currency.
Vuonna 1995 Eurooppa-neuvosto sopi Madridissa, että uuden valuutan nimeksi tulee euro, ja esitteli suunnitelman, jonka mukaisesti siirtyminen yhteisvaluuttaan aloitetaan 1.1.1999.
In 1996, the EMI presented the winning designs for the euro banknotes.
Vuonna 1996 ERI esitteli eurosetelien mallit. Kolikot esiteltiin pian tämän jälkeen.
The coins followed shortly afterwards, all coins bearing a common European side, chosen by the public and confirmed by the 1997 Amsterdam Council, and a national side, the designs for which were chosen by each participating Member State individually.
Kaikissa kolikoissa on samanlainen eurooppalainen puoli, jonka kansa valitsi ja jonka Amsterdamin neuvosto vahvisti vuonna 1997, ja kansallinen puoli, jonka kuvioinnin kukin osallistuva jäsenvaltio valitsi itse.
The 1997 Amsterdam European Council agreed the rules and responsibilities of the Stability and Growth Pact (SGP) that aims to ensure budgetary discipline under EMU.
Eurooppa-neuvosto hyväksyi vuonna 1997 Amsterdamissa EU:n vakaus- ja kasvusopimuksen säännöt ja vastuut. Sopimuksen tarkoituksena on varmistaa budjettikuri EMUn aikana.
The European Commission was given the key responsibility of monitoring adherence to the SGP.
Euroopan komissio sai tehtäväkseen valvoa vakaus- ja kasvusopimuksen noudattamista.
In May 1998, 11 Member States met the convergence criteria and thus formed the first wave of entrants who would go on to adopt the euro as their single currency.
Vuoden 1998 toukokuussa 11 jäsenvaltiota täytti lähentymiskriteerit ja muodosti näin ensimmäisen ryhmän, joka ottaisi euron käyttöön yhteisvaluuttana.
Denmark and the United Kingdom had ‘opted out’ from participating in the third stage of EMU, while Greece and Sweden did not fulfil all the criteria.The ECB and the European System of Central Banks (ESCB) were established in 1998, replacing the EMI, and on 1 January 1999 the third stage of EMU began.
Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta jättäytyivät pois kolmannesta vaiheesta, ja Kreikka ja Ruotsi eivät täyttäneet kaikkia kriteerejä.
The euro is launched: 1999 to 2002
Euro otetaan käyttöön: 1999–2002
On 31 December 1998, the conversion rates between the euro and the currencies of the participating Member States were irrevocably fixed.
31.12.1998 euron ja osallistuvien jäsenvaltioiden väliset vaihtokurssit kiinnitettiin pysyvästi.
On 1January 1999, the euro was introduced and the Eurosystem, composed of the ECB and the national central banks (NCBs) of the euro area Member States, took over responsibility for monetary policy in the new euro area.
Euro otettiin käyttöön 1.1.1999, ja eurojärjestelmä, johon kuuluvat EKP ja euroalueen jäsenvaltioiden kansalliset keskuspankit, otti hoitaakseen uuden euro -alueen rahapolitiikan.
This was the beginning of a transitional period that was to last three years and end with the introduction of euro banknotes and coins and the withdrawal of national banknotes and coins.
Näin alkoi siirtymäkausi, joka kestäisi kolme vuotta ja joka päättyisi eurosetelien ja kolikkojen käyttöönottoon ja kansallisten setelien ja kolikkojen poistumiseen rahaliikenteestä.
In 2000, the Council decided that Greece fulfilled the necessary conditions for the adoption of the single currency, and the country joined the euro area on 1January2001.
Vuonna 2000 neuvosto päätti, että Kreikka täytti tarvittavat yhteisvaluutan käyttöönottoon liittyvät ehdot, ja maa liittyi euroalueeseen 1.1.2001.
While the euro replaced national currencies immediately, with the national currency units becoming sub-units of the euro, it initially existed only as scriptural or ‘book‘ money.
Euro korvasi kansalliset valuutat välittömästi, jolloin kansallisista valuutoista tuli euron alayksikköjä, mutta aluksi se oli olemassa vain tilivaluuttana.
National currency banknotes and coins remained the means of everyday cash transactions.
Kansalliset setelit ja kolikot olivat käytössä päivittäisinä käteisvaluuttoina.
During the transitional period it was the world of business and finance that began to use the euro in their everyday cashless operations.
Siirtymäkauden aikana liike-elämässä ja rahoitusalalla alettiin käyttää euroa päivittäisissä tilisiirroissa.
For the financial markets this transition happened immediately — the ground was well prepared and trading in financial markets was exclusively in euro.
Rahoitusmarkkinoilla siirtyminen tapahtui välittömästi – valmistelut oli tehty perusteellisesti, ja euro oli rahoitusmarkkinoiden ainoa kaupankäyntiväline.
For administrations and business there was a longer transition period as they gradually switched their systems for accounting, pricing and payments over to the euro.
Hallinnossa ja liike-elämässä siirtymäkausi oli pidempi, sillä tili-, hinnoittelu- ja maksujärjestelmissä siirryttiin euroon vähitellen.
For citizens the most visible part of the transition was the appearance of dual pricing on labels in shops and petrol stations, etc.
Kansalaisille siirtymäkauden näkyvin ilmentymä oli kaksoishinnoittelu kaupoissa, huoltoasemilla jne.
This was part of an extensive publicity campaign to familiarise the general public with the euro and the coming introduction of banknotes and coins.
Tämä oli osa laajaa viestintäkampanjaa, jolla pyrittiin totuttamaan suuri yleisö euroon ja uusien setelien ja kolikkojen käyttöönottoon.
A NEW YEAR AND A NEW CURRENCY
UUSI VUOSI, UUSI VALUUTTA a p o ro
On 1 January 2002, the greatest cash changeover in history took place.
Tammikuun 1. päivänä vuonna 2002 tapahtui historian suurin käteisrahan vaihto.
It was a challenge of unprecedented dimensions that involved the banking sector, cash-in-transit companies, retailers, the cash-operated machine industry, and the general public.
Tämä ennennäkemättömän laaja operaatio koski pankkialaa, arvokuljetusyrityksiä, jälleenmyyjiä, raha-auto-maattiteollisuutta ja suurta yleisöä.
Around EUR144billion in euro cash was provided early by the national central banks to banks (frontloading) and by these banks to retailers (sub-frontloading) to avoid bottlenecks in the supply chain.
Kansalliset keskuspankit toimittivat noin 144 miljardia euroa käteistä (ennakkolainaus) pankeille ja nämä pankit puolestaan jälleenmyyjille (edelleenjakelu) käteistarjonnan pullonkaulojen välttämiseksi.
This meant that euro cash was widely available in all sectors in the first days of 2002.
Tämän ansiosta käteistä eurovaluuttaa oli laajasti saatavilla kaikilla toimialoilla jo vuoden 2002 ensimmäisinä päivinä.
The cash changeover was completed within two months.
Siirtyminen valuutasta toiseen suoritettiin loppuun kahdessa kuukaudessa.
National banknotes and coins ceased to be legal tender by the end of February 2002 at the latest, and earlier in some Member States.
Kansalliset setelit ja kolikot lakkasivat olemasta laillista valuuttaa viimeistään helmikuun 2002 lopussa, joissakin jäsenvaltioissa aiemminkin.
By that time, more than 6billion banknotes and close to 30billion national coins had been withdrawn, and for over 300million citizens in 12 countries the euro had finally arrived.
Tähän mennessä yli 6 miljardia seteliä ja lähes 30 miljardia kansallista kolikkoa oli vedetty pois liikenteestä, ja yli 300 miljoonaa kansalaista 12 maassa käytti lopultakin euroa.
Managing economic and monetary union
Talous- ja rahaliiton hallinta
Like the single market, EMU is not an end in itself.
Sisämarkkinoiden tavoin EMUkaan ei ole pelkkä itseisarvo.
It is an instrument to further the objectives of the European Union — in particular, balanced and sustainable economic growth and high employment.
Se on väline, jolla edistetään Euroopan unionin tavoitteiden saavuttamista, erityisesti tasapainoista ja kestävää talouskasvua ja korkeaa työllisyyttä.
The operations and institutions of EMU were designed from the outset to support these objectives through the management of the monetary and economic aspects of the euro area.
EMUn toimet ja instituutiot suunniteltiin alusta alkaen tukemaan näiden tavoitteiden saavuttamista euroalueen raha- ja talouspoliittisin välinein.
The euro area has one currency with one monetary policy and independent, centralised decision making.
Euroalueella on käytössä yksi valuutta ja rahapolitiikka, jonka avulla harjoitetaan riippumatonta, keskitettyä päätöksentekoa.
The ECB and the central banks of all EU Member States form the European System of Central Banks (ESCB).
EKP ja kaikkien EU:n jäsenvaltioiden keskuspankit muodostavat Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ).
Within the ESCB, the ECB and the central banks of the euro area Member States form the Eurosystem.
EKPJ:n sisällä EKP ja euroalueen jäsenvaltioiden keskuspankit muodostavat eurojärjestelmän.
Decisions on monetary policy in the euro area can only be taken by the Governing Council of the ECB, which comprises the governors of the national central banks of those Member States that have adopted the euro and the members of the Executive Board of the ECB.
Euroalueen rahapolitiikkaa koskevia päätöksiä voi tehdä vain EKP:n neuvosto, joka muodostuu euron käyttöönottaneiden jäsenvaltioiden kansallisten keskuspankkien johtajista ja EKP:n johtokunnan jäsenistä.
The Governing Council of the ECB is its supreme decision-making body.
EKP:n neuvosto on eurojärjestelmän ylin päätöksentekoelin.
European Central Bank (ECB)Governing Council Executive Board
Euroopan keskuspankki (EKP) EKP:n neuvosto Johtokunta
Looking forward to euro area enlargement
Tavoitteena euroalueen laajentuminen
The 10 Member States that joined the EU in 2004 are part of EMU — which means that they coordinate their economic policymaking with the other EU Member States and that their central banks are part of the ESCB.
Jäsenvaltiot, jotka liittyivät EU:hun vuonna 2004 ja 2007, kuuluvat EMUun.
However, as they did not join the euro area immediately on accession, their official status until they adopt the single currency is ‘Member States with a derogation’.
Tämä tarkoittaa, että ne koordinoivat taloudellista päätöksentekoa muiden EU:n jäsenvaltioiden kanssa ja että niiden keskuspankit kuuluvat EKPJ:hin.
This status is granted by the Act of Accession and obliges them to become full members of the euro area eventually.
Poikkeusasema taataan liittymissopimuksen perusteella, joka velvoittaa jäsenvaltioita lopulta liittymään euroalueen varsinaisiksi jäseniksi.
The new Member States did not join the euro area immediately upon accession because they did not meet the convergence criteria.
Uudet jäsenvaltiot eivät liittyneet euroalueeseen välittömästi unioniin liittyessään, koska ne eivät täyttäneet lähentymiskriteerejä.
The Treaty of Accession therefore allows them time to undertake the adjustments needed to achieve convergence.
Liittymissopimus sallii siksi niiden toteuttaa lähentymisen edellyttämät valmistelut.
The first of the new Member States to join the euro area is Slovenia in 2007.
Ensimmäinen euroalueeseen liittynyt uusi jäsenvaltio oli Slovenia, joka tuli mukaan vuonna 2007.
Scenarios for adoption of the euro
Euron käyttöönottomallit
Adoption of the euro 01/01/1999
Euro otetaan käyttöön 1.1.1999
€-day: cash changeover 01/01/2002
€-hetki: käteisraha otetaan käyttöön 1.1.2002
The convergence criteria — the Maastricht criteria — are the economic targets and institutional changes that a country must achieve before adopting the single currency and entering the euro area.
Lähentymiskriteerit eli Maastrichtin kriteerit ovat taloudellisia tavoitteita ja institutionaalisia muutoksia, jotka maan on toteutettava, ennen kuin se voi ottaa käyttöön yhteisvaluutan ja liittyä euroalueeseen.
The macroeconomic indicators shown in Table 1 are used as a measure of convergence.
Lähentymistä mitataan taulukossa 1 kuvatuilla makrotaloudellisilla indikaattoreilla.
SCENARIOS FOR ADOPTION
KÄYTTÖÖNOTTOMALLIT
28/02/2002 end of dual circulation
3.5.1998 neuvoston päätös
03/05/1998 Councildecision
28.2.2002 rinnakkaiskäyttö päättyy
Adoption of the euro €-day: cash changeover
Euro otetaan käyttöön €-hetki: käteisraha otetaan käyttöön
While countries that want to join the euro area have to meet the convergence criteria, the actual process of introducing the euro may differ among later entrants.
Maiden, jotka haluavat liittyä euroalueeseen, on täytettävä lähentymiskriteerit, mutta euron varsinainen käyttöönottoprosessi voi vaihdella tulokkaasta toiseen.
When the euro area was created, the founding Member States had a three-year transitional period between adopting the euro as ‘book money’ for non-cash transactions in 1999 and the introduction of euro cash in 2002.
Jäsenvaltioilla oli kolmen vuoden siirtymäaika euroalueen luomisen ja euron käyttöönoton yhteydessä niiden siirtyessä tilivaluutasta käteisvaluuttaan vuosien 1999 ja 2002 aikana.
In this ‘Madrid scenario’, as it is called, a three-year transitional period allows individuals and businesses to prepare for the single currency before it appears in their pockets.
Tässä niin sanotussa Madridin mallissa yksityishenkilöt ja yritykset voivat valmistautua yhteisvaluutan käyttöön kolmen vuoden ajan, ennen kuin se ilmestyy kukkaroihin.
During this transitional period, they still use their national currency for cash transactions.
Siirtymäkauden aikana ne käyttävät edelleen kansallista valuuttaansa käteisliiketoimissa.
However, a number of future Member States of the euro area will adopt a socalled ‘Big Bang scenario’ whereby they adopt euro cash immediately upon entering the euro area and quickly withdraw their national currencies from circulation.
Useat uudet jäsenvaltiot soveltavat kuitenkin niin sanottua big bang -mallia, eli ne ottavat euron käyttöön käteisvaluuttana välittömästi euroalueeseen liittyessään ja vetävät kansalliset valuuttansa nopeasti pois liikenteestä.
SOUND INSTITUTIONS FOR A SOUND ECONOMY
TERVEITÄ INSTITUUTIOITA TERVEEN TALOUDEN PUOLESTA
The institutional framework for managing EMU has proved a clear success and reflects the strong commitment of the euro area Member States to cooperate on economic issues of ‘common concern’.
EMUn hallinnan institutionaalinen kehys on osoittautunut menestykselliseksi, ja se heijastaa euroalueen jäsenvaltioiden vahvaa halua tehdä taloudellista yhteistyötä yhteisen hyvän puolesta.
This cooperation is vital for the growth and jobs — and rising living standards — that the single market and EMU support.
Tämä yhteistyö on kasvun ja työpaikkojen sekä kohoavan elintason kannalta olennaisen tärkeää, ja sisämarkkinat sekä EMU tukevat sitä.