natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The bold US productivity mission programme could have led to forms of cooperation but this failed to materialise.
Kunnianhimoinen Productivity missions -ohjelma, johon sisältyi selvitysmatkoja Yhdysvaltoihin maan tuottavuuden tutkimiseksi, olisi saattanut johtaa uusien yhteistyömuotojen syntymiseen. Näin ei kuitenkaan tapahtunut.
The idea of European cooperation in research was a new concept contained in the Paris Treaty.
Ajatus eurooppalaisesta tutkimusyhteistyöstä otettiin ensi kertaa esille Pariisin sopimuksessa.
With the exception of CERN (European Organisation for Nuclear Research) set up in 1953 near Geneva and the extensions under the Euratom Community, the Paris Treaty would remain the sole pioneer for a long time.
Lukuun ottamatta Euroopan ydintutkimusjärjestön (CERN) perustamista lähelle Geneveä vuonna 1953 sekä Euroopan atomienergiayhteisön laajentumisia tutkimusyhteistyötä ei kuitenkaan toteutettu käytännössä.
The ECSC aid to coal and steel research helped to initiate change in this field. field.
EHTY:n tuki hiili- ja terästutkimukselle merkitsi siten suurta muutosta tutkimuksen alalla.
Invention of Community research
Yhteisön tutkimuksen synty
From modest beginnings, the rules and organisation of Community research started being laid down in the early 1960s.
Yhteisön tutkimustoiminnan alku oli vaatimaton, ja toiminnan säännöt ja organisointi täsmentyivät vasta 1960-luvulla.
Essentially, research was financed from own resources free of charge.
Olennaista oli se, että tutkimustoimintaa rahoitettiin omista varoista, ja tuki oli avustusten muodossa.
There were three guiding principles.
Tutkimustoimintaan sovellettiin kolmea pääperiaatetta.
Research projects should correspond to the general objectives of the Community, the overall aim being to promote the competitiveness of the two industries worldwide.
Ensinnäkin tutkimushankkeiden oli vastattava yhteisön yleisiä tavoitteita. Tarkoituksena oli yleisesti ottaen edistää hiili- ja terästeollisuuden kilpailukykyä maailmanmarkkinoilla.
The projects should involve an appreciable number of enterprises.
Toiseksi hankkeiden tuli kiinnostaa mahdollisimman monia yrityksiä.
This was very important as the High Authority was required to make available to all interested parties the results of any research it helped to finance.
Tämä oli hyvin tärkeää, sillä korkean viranomaisen oli asetettava tukemiensa tutkimushankkeiden tulokset kaikkien asianomaisten käyttöön.
The programmes were multiannual, lasting three years originally and subsequently four years.
Ohjelmat olivat monivuotisia, ja niiden kesto oli alkuvaiheessa kolme vuotta ja myöhemmin neljä vuotta.
Lastly, research carried out with partners from another Member State would have priority.
Kolmanneksi etusijalle asetettiin tutkimukset, jotka toteutettiin yhteistyössä muista jäsenvaltioista tulevien kumppaneiden kanssa.
On 31 March 1955, the first three research projects were granted 240 000 u.a. by the ECSC.
EHTY myönsi ensimmäisen kerran tutkimustukea 31. maaliskuuta 1955 kolmelle hankkeelle yhteensä 24 000 laskentayksikköä.
There were three types of ECSC aid: coal aid, steel aid, and aid to social research.
EHTY:n tutkimustuki jakautui kolmeen osaan: tuki hiilitutkimukseen, tuki terästutkimukseen ja tuki sosiaalialan tutkimukseen.
This third category of aided research focused for a long time on medical aspects: medicine and hygiene at the workplace, occupational physiology and psychology, industrial hygiene.
Kolmanteen kategoriaan kuuluvat hankkeet keskittyivät pitkään lääketieteellisiin näkökohtiin: työlääketieteeseen ja työterveyteen, työn fysiologiaan ja psykologiaan sekä teollisuushygieniaan.
Throughout that time, it constituted a general category of aid which covered very varied projects likely to be of interest to both industries.
EHTY:n voimassaoloaikana tästä kategoriasta rahoitettiin hyvin erilaisia hankkeita kummallakin teollisuudenalalla.
For example, there was a four-year plan on occupational hygiene and medicine, a study on dust and heat, and a study on safety, accidents at work and occupational disease.
Esimerkkinä voidaan mainita nelivuotinen toimintaohjelma, joka kattoi seuraavat tutkimusaiheet: työterveys ja työlääketiede, pöly ja kuumuus, työturvallisuus sekä työtapaturmat ja ammattitaudit.
Contacts with the Mines Safety Commission made it possible to undertake precise research in this area.
Täsmällisten tutkimusaiheiden määrittelemisessä hyödynnettiin kaivosteollisuuden turvallisuuden pysyvän neuvottelukunnan kanssa käytyjä keskusteluja.
These were essential concerns of miners, bearing in mind that mines were ‘devourers of men’.
Tutkimusaiheet liittyivät kaivosmiesten ensisijaisiin huolenaiheisiin, sillä kaivokset olivat tunnetusti vaarallisia työpaikkoja.
Mining accidents and disasters continue up to our day.
Kaivosonnettomuuksia tapahtuu vielä nykyaikanakin.
A programme on gases and respiratory problems was set up in 1963.
Vuonna 1963 otettiin käyttöön ohjelma, joka koski kaasuja ja hengitysongelmia.
Then, in 1964, the first programme on air pollution from steelworks was introduced.
Terästeollisuudessa puolestaan käynnistettiin vuonna 1964 ensimmäinen ilmansaasteita koskeva ohjelma.
Although a number of fields were studied, it can nonetheless be said that safety at work reached new heights in European mines and steelworks.
Näitä sosiaalialan tutkimusohjelmia jatkettiin EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon päättymiseen saakka.
Research contributed to this result.
Tutkimusten aiheet vaihtelivat suuresti.
The impact of research on living and working conditions is worth emphasising: the reduction in the number and seriousness of industrial accidents, the limitation on harmful emissions and the ergonomic design of work stations (83).
On kuitenkin kiistatonta, että työturvallisuus Euroopan kaivoksissa ja terästeollisuudessa on parantunut
Fifty years of European coal and steel
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön viisi vuosikymmentä huomattavasti, ja tämä on osaksi tutkimustoiminnan ansiota.
The distribution of aid among the three categories — coal, steel and social measures — started to favour steel, which by and large received more aid towards the end of the period.
Tukien jakautuminen hiili, teräs- ja sosiaalialan tutkimuksen kesken kehittyi siten, että terästeollisuus sai EHTY:n voimassaolon loppupuolella muita aloja enemmän tukea.
To take 1990 as an example: ECU 39 million was allocated to 97 coal research projects, i.e. ECU 400 000 per project; ECU 41 million was granted to 115 steel research projects, or ECU 357 000 per project; and ECU 15 million to 68 ‘social research’ projects, or ECU 220 000 per project.
Esimerkkinä voidaan mainita vuoden 1990 tilanne: 97 hiilitutkimukseen myönnettiin 39 miljoonaa ecua (400 000 ecua hanketta kohti), 115 terästutkimukseen myönnettiin 41 miljoonaa ecua (357 000 ecua hanketta kohti) ja sosiaalialan 68 tutkimushankkeeseen myönnettiin 15 miljoonaa ecua (220 000 ecua hanketta kohti).
Research aid, current value (Article 55)
Tutkimustuet nykyarvona ilmaistuna (55 artikla)
(in EUR millions)
(miljoonaa euroa)
This series was produced using tables from the ‘Out-turn of the ECSC operating budget’.
Luvut perustuvat EHTY:n toimintabudjetin täytäntöönpanoa koskeviin taulukoihin.
Compared with the fifth framework programme of research and technological development (1999–2002) with a budget of EUR 15 billion, ECSC research expenditure in the same period amounts to EUR 313 million or 2 %.
Tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen viidennen puiteohjelman (1998–2002) talousarvio oli 15 miljardia euroa. EHTY:n tutkimusmenot olivat samalla ajanjaksolla 313 miljoonaa euroa eli kaksi prosenttia puiteohjelman budjetista.
In its first 10 years, the Community allocated 37 million u.a. to research, of which 9 million u.a. to coal, 15 million u.a. to steel and 13 million u.a. to hygiene and safety in both industries as well as to experimental research into housing.
Ensimmäisten kymmenen vuoden aikana yhteisö myönsi tutkimukseen 37 miljoonaa laskentayksikköä, joista yhdeksän hiilitutkimukseen, 15 terästutkimukseen ja 13 kummankin alan työterveys- ja työturvallisuustutkimuksiin sekä asuntoja koskeviin kokeellisiin tutkimuksiin.
The merger of the Communities resulted in a cut in ECSC research financing as stated in the first Communities report in 1968: ‘The flow of applications for research
Yhteisöjen sulautuminen vähensi EHTY:n tutkimustoiminnan rahoitusta, kuten vuonna 1968 julkaistusta ensimmäisestä Euroopan yhteisöjen yleiskertomuksesta ilmenee: ”Tutkimustukea koskevien hakemusten määrä on moninkertaistunut hetkellä, jolloin yhteisön on yhä suuremmassa määrin tuettava työvoiman sopeuttamista ja autettava yrityksiä ja alueita selviytymään rakennemuutoksesta.
) See also R. Tomellini, ‘Steel technical research within the ECSC: an overview’, in R. Ranieri and E. Gibellieri (eds), The steel industry in the new millennium,— Vol.
Lisäksi tutkimustoiminnan suunta ja tutkimustoimet on määritettävä tarkemmin ja toimintaa tehostettava, koska käytettävissä olevat varat ovat pienentyneet.
2: Institutions, privatisation and social dimensions, IOM Communications Ltd, London, 1998, pp. 297–310.
Pääpaino onkin siirtynyt tutkimustoimintaan kannustamisesta tuettavien hankkeiden valikointiin.”
The stress is shifting away from the provision of incentives to the need for selection.’
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön viisi vuosikymmentä
Clearly, research was a very modest item in the ECSC’s budget but, apart from its cost, what were the qualitative contributions made by the research?
EHTY:n menoista tutkimustuet muodostivat vain pienen osan, mutta taloudellisen puolen lisäksi on syytä tarkastella tutkimustoiminnasta saatua laadullista hyötyä.
Unexpected results of coal research
Hiilitutkimuksen odottamattomat tulokset
With hindsight, it can be seen that coal technology was faced with three generations of problems.
Hiiliteknologian ongelmat voidaan jakaa aikajärjestyksessä kolmeen ryhmään.
The first concerns the competitiveness of coal, the second its uses and the third its non-polluting future.
Ensimmäiset liittyivät hiilen kilpailukykyyn, toiset sen käyttöön ja kolmannet sen tulevaisuuteen saasteettomana vaihtoehtona.
The first coal research concerned the study of land, firedamp and mechanisation.
Ensimmäiset hiilitutkimukset liittyivät maaperään, kaivoskaasuihin ja koneistamiseen.
One of the major challenges of the technological development of mines was the general introduction of mechanisation.
Louhinnan yleistyvä koneistuminen oli kaivostekniikan kehityksen suurimpia haasteita.
As the 1967 General Report states, the search was on to make coal competitive: ‘In the mining techniques sector, basic research was continued on the calculation and control of strata pressure and outbursts of firedamp, mastery of which is essential if full mechanisation and automation of workings and really efficient exploitation of the deposits are to be achieved. … A whole series of research and development projects was devoted to preparing the changeover, particularly difficult in coalmines, from fully mechanised to automated winning.
Tämä siirtyminen on erityisen vaikeaa kivihiilikaivoksissa. Tutkimusten tavoitteena oli toisaalta toteuttaa kaivoskäytävissä suoritettavien toimintojen eli kivihiilen louhinnan ja sen ulosviennin kauko-ohjaus ja -valvonta ja toisaalta kehittää ja testata kaivoskäytävässä käytettävää tukea, joka toimisi kauko-ohjauksella tai etenisi automaattisesti pitenevän kaivoskäytävän mukana Länsi-Euroopan tektonisten olosuhteiden mukaisesti.” (86) Louhinnan koneistaminen ja toimintojen kauko-ohjaus toteutettiin 1970-luvulla.
They related, firstly, to telemonitoring and remote control of operations at the face, i.e. cutting, loading and haulage, and secondly, to the development and testing of remote-controlled, or alternatively self-advancing, face supports suited to the tectonic conditions in continental Europe’ (85).
Louhinnan tekninen kehitys, joka osui samaan aikaan useiden kaivosten sulkemisen kanssa, nosti eurooppalaisten kaivosmiesten keskimääräisen tuotoksen 485 kilogrammasta (vuonna 1981) 704 kilogrammaan (vuonna 2000) päivässä.
The main objectives of mechanising and
Hiilen käyttö loppui vähitellen ensin kotitalouksissa ja sitten teollisuudessa.
) First General Report on the Activities of the Communities in 1967, Luxembourg, February 1968, p. 321.
) Ensimmäinen yleiskertomus Euroopan yhteisöjen toiminnasta 1967, Luxemburg, helmikuu 1968, s. 321.
Fifty years of European coal and steel remote-controlling operations were achieved in the 1970s.
Luku 5 Huonosti tunnettu tutkimus- ja innovointituki
First, domestic coal was no longer used, then the industrial jobs disappeared.
107 ei tarvittu terästeollisuudessa, käytettiin sähkön tuotantoon.
A great deal of study had been devoted to increasing the efficiency of coal and using it rationally.
Hiilen hyödyntämistä lämmön tuotantoon ja hiilen järkevää käyttöä on tutkittu jo pitkään.
Gradually, from the 1960s, coal was used more and more to generate electricity and research turned in this direction.
1960-luvulta lähtien hiiltä alettiin hyödyntää yhä enemmän sähkön tuotantoon, ja myös hiilitutkimus kehittyi samaan suuntaan.
Without going into the details, suffice it to say that the programme was actively pursued until the expiry of the Treaty.
Mainitsematta yksityiskohtia voidaan todeta, että ohjelmia jatkettiin aktiivisesti aina perustamissopimuksen voimassaolon päättymiseen.
In 1979, for example, 37 projects were financed, of which 20 concerned mining technology and 17 coal efficiency (coking).
Esimerkiksi vuonna 1979 rahoitettiin 37:ää tutkimushanketta, joista 20 koski kaivotekniikkaa ja 17 hiilen jalostusta (koksaus).
In addition, there were ‘demonstration projects’ concerning alternative energies: underground gasification of coal, liquefaction, etc.
Lisäksi rahoitettiin vaihtoehtoisia energiamuotoja koskevia demonstraatiohankkeita, joiden aiheena oli esimerkiksi hiilen maanalainen kaasuuntuminen ja nesteytyminen.
At the same time, research on ‘clean’ coal use aimed at radically cutting carbon dioxide or similar emissions was leaping ahead.
Samanaikaisesti tutkimukset, joissa käsiteltiin hiilen puhdasta käyttöä ja hiilidioksidipäästöjen tai muiden vastaavien päästöjen huomattavaa vähentämistä, edistyivät huomattavasti.
Real results were achieved, but it was extremely difficult to put them to good use during the ongoing coal recession.
Vaikka tutkimuksista saatiin konkreettisia tuloksia, niitä oli vaikea hyödyntää seuranneen hiilialan laskusuhdanteen valossa.
How could technical progress be discussed with miners and even the general public?
Kuinka kaivosmiehille tai edes suurelle yleisölle voidaan puhua kaivostoiminnan teknisistä edistysaskelista?
Yet technological progress in safety and mining yield, energy efficiency and clean burning was remarkable.
Tutkimusten ansiosta kaivosten turvallisuutta ja tuottavuutta, hiilen energiatehokkuutta sekä palamisen puhtautta pystyttiin kuitenkin parantamaan huomattavasti.
So good, in fact, that the technical staff of the Commission regarded the know-how of the European coal mining industry as the best in the world.
Edistys oli niin mittavaa, että komission tekniset asiantuntijat jopa katsoivat eurooppalaisen hiilialan tuntemuksen olevan maailmanlaajuisestikin huippuluokkaa.
The situation was rather paradoxical, as mine closures were continuing at the same time as processes which represented significant advances towards cleaner coal technologies were being implemented, for example the pressurised fluidised bed combined cycle (PFBC) and the integrated gasification combined cycle (IGCC).
Tilanne oli paradoksaalinen, sillä samanaikaisesti kun kaivoksia suljettiin, kehitettiin menetelmiä, jotka merkitsivät suurta kehitysaskelta kohti puhdasta hiiliteknologiaa. Esimerkkinä voidaan mainita paineistettu leijukerrospolttotekniikka (pressurised fluidised bed combined cycle, PFBC) ja kaasutuskombitekniikka (integrated gasification combined cycle, IGCC).
The PFBC process involves passing a continuous stream of pressurised combustion air into the combustor heated to 850 °C. This creates turbulence in a bed of inert particles and ash which behaves like a fluid.
PFBC-menetelmässä paineistettu ilmavirta johdetaan polttokammioon, jonka lämpötila on 850 ºC. Ilmavirtaus synnyttää turbulenssia liikkumattomista hiukkasista ja tuhkasta koostuvassa kerroksessa, joka käyttäytyy nesteen tavoin.
Coal is added to this fluidised bed, together with a calcium-based sulphur sorbent such as limestone, and is burnt.
Hiili johdetaan sisään leijukerrokseen ja poltetaan yhdessä rikkisulfidiin perustuvan kalsiumpitoisen absorbentin, kuten kalkin, kanssa.
About 80 % of the electricity generated by this combustion is obtained by water circulating in tubes
Noin 80 prosenttia palamisesta syntyvästä sähköenergiasta siirtyy veteen, joka virtaa perinteistä höyryturbiinia ruokkivissa putkissa.
Chapter 5 A little-known aid to research and innovation
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön viisi vuosikymmentä
The exhaust gases are cleaned and expanded through a gas turbine to generate additional electricity, the whole process producing a thermal efficiency of about 44 %.
IGCC-menetelmässä kaasutettua hiiltä käytetään polttoaineena kaasuturbiinissa.
In the IGCC process, a gas turbine is driven by gasified coal, which is a particularly efficient method of generating electricity with low emission rates.
Menetelmä tuottaa tehokkaasti sähköä, ja sen päästöt ovat hyvin vähäiset.
Gasification ensures that up to 90 % of coal’s calo-rifi c capacity is used.
Kaasuuntumisen ansiosta hiilen lämpökapasiteetista voidaan hyödyntää jopa 90 prosenttia.
The process also generates additional electricity by using waste heat to produce steam to drive a second turbine.
Lisäksi menetelmä sisältää toisenkin sähköntuotantoprosessin, sillä talteen otettu hukkalämpö hyödynnetään toista turbiinia käyttävän höyryn tuotantoon.
Although it failed to save European coal, the ECSC research work contributed to the future of coal technologies in Europe.
Vaikka EHTY ei pystynyt pelastamaan eurooppalaista hiiliteollisuutta, rahoittamansa tutkimustoiminnan kautta se on vaikuttanut hiiliteknologian tulevaisuuteen Euroopassa.
Good results for steel research
Terästutkimuksen hyvät tulokset
There was extensive technological change in European steel during the lifetime of the Treaty.
Euroopan terästeollisuudessa tapahtui huomattavia teknisiä muutoksia perustamissopimuksen voimassaoloaikana.
Innovation took a huge leap forward, with the result that the steel industry in 2002 bore little resemblance to that in 1952.
Innovoinnin kehitys alalla oli niin nopeaa, että terästeollisuus vuonna 2002 ei muistuttanut juuri lainkaan samaa teollisuudenalaa 50 vuotta aiemmin.
The trends as regards processes were towards automation and continuous casting.
Menetelmien alalla yleisiä kehityssuuntauksia olivat automatisointi ja prosessien muuttuminen jatkuvatoimisiksi.
A brief description follows of the major changes that took place in integrated steelmaking.
Tässä esitellään lyhyesti yhteisön terästeollisuuden suuria muutoksia.
Blast furnaces did not become much bigger but they operated more effi -ciently.
Masuunien koko ei ole juuri muuttunut, mutta niiden teho on kasvanut huomattavasti.
Techniques for controlling temperature, pressure, etc. made for better quality-control.
Lämpötilojen ja paineiden hallintamenetelmien ansiosta tuotannon laatua pystytään nykyään hallitsemaan yhä paremmin.
The translation of technical documents from east European countries funded by the ECSC proved a highly profitable investment.
Itä-Euroopan maiden teknisten asiakirjojen käännättäminen EHTY:n varoilla osoittautui erittäin kannattavaksi sijoitukseksi.
Lastly, the contribution to producing standards based on ISO (International Standards Organisation) recommendations proved useful.
Lisäksi normien laatimisesta Kansainvälisen standardointijärjestön ISO:n suositusten mukaisesti on ollut paljon hyötyä.
In the 1990s, Sachem (a blast-furnace intelligent supervision system), which was developed with the assistance of the ECSC, combines artificial intelligence methods with the traditional know-how of blast-furnace operators.
Esimerkiksi 1990-luvulla kehitettiin EHTY:n tuella masuunien ohjaukseen tarkoitettu Sachemjärjestelmä, joka yhdistää tekoälyn masuuninhoitajien perinteiseen tietämykseen.
The steelworks landscape was completely transformed.
Terästehtaat muuttuivat täydellisesti.
Electrical steelmaking was not neglected by research and innovation.
Sähköteräs sai osansa tutkimuksista ja innovoinnista.
Examples in recent decades are the reduction in energy consumption from 630 kWh/tonne to 345 kWh/t, the major decrease in electrode consumption from 6.5 kg/t to 1.1 kg/t, the reduction in tap-to-tap times from 180 minutes to 40 minutes.
Esimerkkinä voidaan mainita viime vuosikymmenien lukuja: energiankulutuksen väheneminen 630 kilowattitunnista 345 kilowattituntiin terästonnia kohden, elektrodien kulutuksen jyrkkä lasku 6,5 kilogrammasta 1,1 kilogrammaan tonnia kohden ja panostusajan lyheneminen 180 minuutista 40 minuuttiin.
The use of such electrical processes spread until they accounted for 30 % of production by the end of the century.
Kyseisten sähköisten prosessien käyttö on lisääntynyt jatkuvasti, ja 1990-luvun lopulla niiden osuus oli 30 prosenttia kaikesta tuotannosta.
But even more important is the replacement of the classic steelworks.
Vieläkin tärkeämpää oli kuitenkin perinteisten terästehtaiden korvaaminen uusilla.
Old-fashioned technology like the Bessemer and especially the Thomas processes, which used
Vanhat menetelmät, kuten
Fifty years of European coal and steel to produce virtually the entire output of steel in Europe in 1952, had disappeared by 1981.
Bessemer- ja etenkin Thomas-menetelmä, joilla tuotettiin lähes kaikki teräs Manner-Euroopassa vielä vuonna 1952, poistettiin käytöstä vuonna 1981.
The various oxygen processes, including the famous Austrian LD process, came on stream in 1957 and produced over 70 % of output by the start of the 1980s.
Erilaiset happipohjaiset menetelmät, kuten itävaltalainen LD-menetelmä, otettiin käyttöön vuonna 1957.
Steel plants were then directly connected to the rolling mills by continuous casting mills that were installed on the scene very rapidly.
Niiden avulla tuotettiin 1980-luvun alkupuolelta lähtien yli 70 prosenttia kaikesta teräksestä.
Taking 1973 as base 100, the continuous casting production index reached 918 in 2000.
Jos lähtötasoksi otetaan 100 vuonna 1973, vuonna 2000 jatkuvaan valuun perustuvien tuotantoyksikköjen indeksiluku oli jo 918.
In 1981, 46 % of steelworks in the EEC used the continuous casting process; by 2000 the proportion was 97 %.
Jatkuvaan valuun siirtyneiden tehtaiden osuus kaikista ETY:n terästehtaista oli 46 prosenttia vuonna 1981 ja 97 prosenttia vuonna 2000.
The process not only saved metal by eliminating mould losses but also helped to increase productivity, to simplify manufacture (elimination of blooming) and, in particular, to improve product quality.
Jatkuvan valun menetelmä vähensi tarvittavan metallin määrää, sillä terästä ei enää jäänyt kiinni muotteihin, ja lisäksi se tehosti työn tuottavuutta, yksinkertaisti valmistusta (bloomivalssauksen loppuminen) ja erityisesti paransi tuotteiden laatua.
The ECSC provided considerable support for research on continuous casting, notably in a collaborative research programme in 1978 on automatic control in continuous casting (86).
EHTY tuki voimakkaasti jatkuvaa valua koskevia tutkimuksia erityisesti vuonna 1978 käynnistetyn erityisohjelman avulla, joka liittyi jatkuvan valun automaattiseen valvontaan. (87)
The changes, however, affected not only processes, but especially products.
Muutokset eivät koskeneet pelkästään tuotantomenetelmiä vaan jopa suuremmassa määrin myös tuotteita.
Steel products developed new capabilities and the range of possibilities grew enormously.
Terästuotteet kehittyivät, ja niiden valikoima monipuolistui.
A can made from three pieces of tinplate electrically welded together was 21 mm thick in the 1970s, but by the end of the century this was reduced by half.
Kolmesta sähköhitsatusta läkkipellin kappaleesta valmistetun laatikon paksuus oli 1970-luvulla 21 millimetriä, mutta 1990-luvun loppuun mennessä se oli ohentunut puoleen.