natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In 1980, only 50 % of steelmaking capacity was being used, a course for total disaster.
Yhteisön sisäinen hintasota, jota kävivät erityisesti Brescian alueen terästuottajat, jatkui siitä huolimatta.
Prices continued to fall, financial results were horrendous.
Vuonna 1977 komissio ehdotti yrityksille vapaaehtoisia tuotteiden ja markkinoiden sääntelytoimia.
Each German steel company was losing DEM 1 million a day; British Steel was losing GBP 16 on each tonne of steel produced.
Investointitukia myönnettiin vain silloin, kun yritys suostui vastineeksi poistamaan käytöstä vanhentunutta tuotantokapasiteettia.
Romano Prodi, President of the Institute for Industrial Reconstruction (IRI), announced a drastic reduction of Finsider’s activities in 1982.
Jäsenvaltioilta ruvettiin perimään erityistä maksua, jonka tuotolla täydennettiin EHTY:n toimintaa alueellisen ja sosiaalisen rakennemuutoksen tukemiseksi.
‘During the winter of 1983/84, the European steel industry was in a parlous state: not a single country, not a single firm (private or public) was spared; losses were disastrous and debts colossal; any new mill was virtually destined for the scrapheap or closure, and all the others were underused, the steel areas becoming devastated, ignored areas’ (60).
Suunnitelman tulokset jäivät vähäisiksi, sillä jäsenvaltiot yrittivät jarruttaa investointitukien vähentämistä.
From the standpoint of the Commission, the chief difficulty was the surplus production capacity for certain products.
Toinen öljykriisi pahensi tilannetta teräsmarkkinoilla.
It decided to try and reduce capacity and declared a state of manifest crisis in October 1980 (Article 58), ‘In the event of a decline in demand, if the Commission considers that the Community is confronted with a period of manifest crisis and that the means of action provided for in Article 57 [indirect means of action: cooperation with governments, intervention in regard to prices] are not sufficient to deal with this, it shall establish a system of production quotas’.
Vuonna 1980 terästeollisuuden keskimääräinen käyttöaste oli ennätysmäisen alhainen eli 50 prosenttia.
What was to become the Davignon Plan, named after Commissioner Étienne Davignon, took a three-pronged approach.
Hinnat jatkoivat laskuaan, ja yritysten taloudelliset tulokset romahtivat.
An internal part focused on compulsory production and delivery quotas enabling firms’ market shares to be frozen, thus eliminating the advantages of an aggressive pricing policy.
Saksan terästeollisuuden tappiot olivat miljoona Saksan markkaa päivässä yritystä kohden, kun taas British Steel menetti arviolta 16 puntaa tuotettua terästonnia kohden.
All the steel firms enjoyed this protection.
Tappiot olivat suunnattomat ja samoin velat.
The second part allowed State aid for steel but guided the industry towards a rational reduction in production capacities.
Uusia tehtaita myytiin pilkkahintaan tai ne suljettiin.
Lastly, there was an external part which limited imports from third countries.
Muut tehtaat taas pyörivät vajaakäytöllä.
This was supplemented by direct social aid (61).
Terästeollisuuden sijaintipaikkakunnat puolestaan olivat autioitumassa.” (61)
Originally to last until 31 December 1985, the Davignon Plan was extended to
Komission suurin haaste oli miettiä, mitä tehdä eräiden tuotteiden liialliselle tuotantokapasiteetille.
Surplus hot-rolling capacity had been estimated at 50 million tonnes in 1982.
Vuonna 1982 kuumavalssaamojen ylikapasiteetin arvioitiin olevan 50 miljoonaa tonnia.
By the end of 1985, 32 million tonnes had been shut down.
Vuoden 1985 lopussa ylikapasiteettia oli saatu vähennettyä 32 miljoonaa tonnia.
The mills were now operating at 70 % and fi nan-cial costs were once again bearable, of the order of 4–5 %.
Teollisuuslaitosten käyttöaste nousi 70 prosenttiin, ja rahoituskulut olivat jälleen siedettävää 4–5 prosentin luokkaa.
Results in 1988–89 improved enough to allow controls to be lifted.
Yritysten tulokset paranivat vuosina 1988–1989 niin paljon, että Davignonin suunnitelman soveltaminen voitiin lopettaa.
However, the Italian public group, Finsider, was still in difficulty.
Italian valtion omistuksessa oleva Finsider ei kuitenkaan onnistunut pääsemään jaloilleen.
In 1987, it was the only European group unable to survive without aid.
Vuonna 1987 se oli ainoa eurooppalainen yritys, joka ei selviytynyt ilman valtion rahoitustukea.
It became the Ilva group in 1989 after being relieved of its debts.
Vuonna 1989 yritys pääsi eroon veloistaan ja sai nimen Ilva.
In 1992, there was a fall in demand and in prices (by 20 %) and 1993 proved to be the worst year for world industry since the Second World War.
Kysyntä ja hinnat laskivat jälleen vuonna 1992 (20 prosenttia).
The Commission launched a new restructuring plan in the autumn of 1993 with a budget of ECU 6.7 billion (62).
Vuosi 1993 oli maailman teollisuudelle synkin sitten toisen maailmansodan.
In the case of Usinor, Francis Mer, the Chairman, announced that Europe was the group’s ‘domestic market’.
Komissio käynnisti syksyllä 1993 uuden rakenneuudistussuunnitelman, jonka budjetti oli 6,7 miljardia ecua.
Fifty years of European coal and steel tonnes.
1950luvulla julkisten ja yksityisten hiili- ja teräsyritysten rinnakkaiselossa ei nähty ongelmia.
Italy made a particularly large effort, the active cooperation of the government having been necessary to reach the target.
Yksityistäminen koski luonnollisesti ainoastaan terästeollisuutta, sillä hiilikaivosten yksityistämistä ei suunniteltu muualla kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
This result, and improved demand, led to a higher plant utilisation rate and strengthened balance sheets.
Usinorin pääjohtaja Francis Mer ilmoitti yrityksen kotimarkkinoiksi Euroopan.
From 1996, the situation stabilised, which released new dynamics.
Vuodesta 1996 lähtien terästeollisuuden tilanne alkoi vakiintua, ja uutta kasvupotentiaalia vapautui.
Joint action by the Community and the Member States enabled manufacturers to adopt strategies that resulted in the renaissance of European steel.
Yhteisön ja jäsenvaltioiden yhteistyön ansiosta yritykset pystyivät laatimaan strategioita, jotka nostivat Euroopan terästeollisuuden uuteen kukoistukseen.
Steelmakers explored different paths.
Yritysten valitsemat keinot vaihtelivat.
Some adopted a policy of diversification, so much so that steel became a minority component of their assets; this was true of the large German groups.
Sen sijaan esimerkiksi ranskalaisen Usinorin ja italialaisten Rivan ja Lucchinin strategiana oli erikoistuminen, joka koski sekä tuotteita että menetelmiä.
Others increased their specialisation in different products and processes; this was the case of Usinor in France, Riva and Lucchini in Italy and also Arbed, which strengthened its specialisation in long products.
Samanlaisen strategian valitsi myös Arbed, joka vahvisti pitkien tuotteiden erikoisosaamistaan.
This period saw the end of nationalism in the steel industry.
Luku 2 Hiilen ja teräksen yhteismarkkinoiden saavutukset ja rajat
All the old reasons that had tied the national steel industries to a nation and to a territory had undergone radical change.
Vanhat perustelut terästeollisuuden kansalliselle ja alueelliselle sidonnaisuudelle eivät enää pitäneet paikkaansa.
On the one hand, European steel companies were becoming global: Arbed located in Brazil, British Steel in the United States and the Netherlands, Usinor in Thailand, Belgium and the former GDR.
Eurooppalaiset teräsyritykset alkoivat toimia maailmalaajuisesti: Arbed Brasiliassa, British Steel Yhdysvalloissa ja Alankomaissa sekä Usinor Thaimaassa, Belgiassa ja entisessä Saksan demokraattisessa tasavallassa.
It is true that the international expansion was not always successful: in 1983 Arbed ‘pulled out of the Saar wasps’ nest’ (63), while Usinor became involved in a cooperative venture with Saarstahl, which went bankrupt in 1993.
Esimerkiksi Arbed oli lopettanut toimintansa ”ongelmallisella Saarlandin alueella” (64) jo vuonna 1983. Usinor puolestaan ajautui yhteistyöhön Saarsthalin kanssa, joka meni konkurssiin vuonna 1993.
In any event, European steel had evolved from interpenetration to internationalisation, and was experiencing an unprecedented wave of mergers.
Euroopan terästeollisuus oli siis siirtynyt vastavuoroisesta markkinoille pääsystä kansainvälistymiseen. Lisäksi terästeollisuudessa muodostettiin ennennäkemätön määrä yrityskeskittymiä.
The picture changed so much that a comparison of European steel production structures between 1965 and 2002 is striking (see the charts below).
Seuraava Euroopan terästuotannon rakenteita koskeva vertailu kuvastaa hätkähdyttävästi terästeollisuudessa tapahtuneita mullistuksia (katso seuraavat kaaviot).
Major steel firms in 1965 and in 2002 n u l l
Suuret teräsytiöt vuonna 1965 ja 2002 n u l l
In 1965, the national base of each steel group was easily identi-fi stable, but this was no longer the case by 2002, as most of the groups that survived the crises had become multinationals.
Sen sijaan vuonna 2002 tämä oli jo huomattavasti vaikeampaa, sillä useimmat terästeollisuuden kriisistä selvinneet yhtiöt olivat muuttuneet monikansallisiksi.
No world rankings are available for 1965, but European steelworks were at the time lagging far behind the US and Japanese groups.
Vuodelta 1965 ei ole olemassa tarkkoja tietoja yritysten maailmanlaajuisesta suuruusjärjestyksestä, mutta voidaan kuitenkin todeta, että eurooppalaiset yritykset olivat kaukana amerikkalaisten ja japanilaisten yritysten perässä.
In 2002, the world leader, Arcelor, was European and the largest US firm was in 11th place. Chinese steel firms were gaining ground.
Sen sijaan vuonna 2002 maailman suurin teräksentuottaja oli eurooppalainen Arcelor, ja ensimmäinen amerikkalainen yritys löytyi vasta sijalta yksitoista.
In 1965, 16 European firms each produced over 2 million tonnes, with aggregate output totalling 65 million tonnes.
Myös kiinalaisten yritysten sijoitukset maailmanmarkkinatilastoissa ovat parantuneet jatkuvasti.
Fifty years of European coal and steel
Vuonna 2002 vastaavia yrityksiä oli seitsemän, ja niiden yhteenlaskettu tuotanto oli 106 miljoonaa tonnia.
The performances of the new European steel industry in terms of productivity — which are the causes and consequences of these changes — are impressive.
Uuden eurooppalaisen terästeollisuuden tuottavuuden kehitys, joka oli mainittujen muutosten taustalla, on ollut vaikuttava.
In 1952, a US steelworker produced about 136 tonnes of steel a year, whereas a French worker produced some 64 tonnes.
Vuonna 1952 amerikkalainen terästyöntekijä tuotti vuodessa noin 136 tonnia terästä, kun ranskalainen työntekijä tuotti vain 64 tonnia.
In 1974, the USA was still well in the lead, with 258 tonnes against 128.
Vielä vuonna 1974 vastaavat luvut olivat 258 tonnia ja 128 tonnia.
With some 600 tonnes per worker in 2002, apparent productivity in the Europe of 15 was level with Japan and higher than that of the USA.
Vuonna 2002 EU:n 15 jäsenvaltion terästyöntekijöiden keskimääräinen vuosituotanto oli noussut 600 tonniin, joka vastasi Japanin tuotantolukua mutta joka oli suurempi kuin Yhdysvaltain tuotantoluku.
European steel was saved, restructured and its productivity had caught up remarkably well.
Euroopan terästeollisuus oli pelastettu, se oli käynyt läpi rakenneuudistuksen ja kuronut kiinni erot tuottavuudessa ällistyttävällä tavalla.
The policy implemented by the European Commission using the legal instruments deriving from the Treaty of Paris had been the main tool in the renewal of continental steel.
Politiikka, jota Euroopan komissio pani täytäntöön Pariisin sopimukseen perustuvien oikeudellisten välineiden avulla, vaikutti ratkaisevasti Euroopan terästeollisuuden elpymiseen.
It was backed by the strategies of the steel companies and assisted by national policies.
Komission toimintaa täydensivät yritysten omat strategiat sekä jäsenvaltioiden toimenpiteet.
In this respect it can be said that Europe saved the steel industry.
Voidaan sanoa, että yhteisö pelasti terästeollisuuden.
The word is not too strong as the crisis was so serious that the disappearance of this age-old industry was a distinct possibility and had indeed been envisaged.
Tämä ei ole liian vahva ilmaus, sillä kriisi oli niin laaja, että perinteikäs teollisuudenala olisi muuten voinut kadota kokonaan.
‘The ECSC Treaty is defunct. However, at a time when there is criticism of certain negative effects of globalisation, it would be wise for the sake of healthy regulation in a competitive market economy, to give thought to ensuring that some of the basic principles inherited from the ECSC Treaty are respected’ (65).
(65) Hyvät kokemukset ovat myös herättäneet toiveita siitä, että EHTY:n mallia voitaisiin soveltaa uudelleen. ”EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolo päättyy.
) Emilio Gabaglio, General-Secretary of the European Trade Union Confederation, in Fifty years of the European Coal and Steel Community, 34 different perspectives (http://europa.eu.int/ecsc/publications/book.pdf), 2002.
Aikana, jolloin globalisaation epäkohtia kritisoidaan, olisi kuitenkin järkevä pyrkiä huolehtimaan eräiden EHTY:n perustamissopimuksen perusperiaatteiden noudattamisesta kilpailukykyisen markkinatalouden säätelemiseksi järkevällä tavalla.” (66)
) Yves-Thibaud de Silguy, Director-General of Suez, former Member of the European Commission, in Fifty years of the European Coal and Steel Community, 34 different perspectives (http://europa.eu.int/ecsc/publications/book.pdf), 2002.
) Yves-Thibault de Silguy, Suez-yhtiön pääjohtaja ja entinen Euroopan komission jäsen, teoksessa Cinquante ans de Communauté européenne du charbon et de l’acier, trente-quatre témoignages (http://europa.eu.int/ecsc/publications/book.pdf), 2002.
Chapter 3 A healthy budget and an effective financial policy
Luku 3 Tasapainoinen talousarvio ja tehokas finanssipolitiikka finanssipolitiikka
A healthy budget and an effective financial policy
Tasapainoinen talousarvio ja tehokas finanssipolitiikka finanssipolitiikka
The financial history of the ECSC is not well known (66).
EHTY:n rahoitustoiminnan historiaa ei juuri tunneta.
It is true that the budget of the first Community might seem small compared with the budgets of the Member States or those of the European Union.
(67) EHTY:n talousarvio saattaa näyttää vaatimattomalta jäsenvaltioiden talousarvioihin tai Euroopan unionin budjetteihin verrattuna.
In 1962, the ECSC budget accounted for 13 % of the EEC budget, in 1989 it accounted for 0.5 % of the budget of the Communities and, in 2002, 0.1 % of the European Union budget.
EHTY:n vuoden 1962 talousarvio oli 13 prosenttia ETY:n talousarviosta. Vuonna 1989 se oli 0,5 prosenttia yhteisöjen talousarviosta ja vuonna 2002 enää 0,1 prosenttia Euroopan unionin talousarviosta
Fifty years of European coal and steel
Laskentayksiköt ja eurooppalaiset valuutat: menetelmät
Units of account and European currencies: methodology dollar.
Kaikki tässä esitettävät talousarvio- ja rahoitustiedot perustuvat EHTY:n rahoituskertomuksiin.
The unit of account became the European unit of account, a ‘currency basket’, in 1975.
Vuonna 1975 laskentayksiköksi tuli Euroopan laskentayksikkö (ELY), joka oli luonteeltaan valuuttakori.
From 1981 to the end of 1998, amounts were expressed in ECU and from 1 January 1999 in euros.
Vuosia 1981–1998 koskevat tiedot on ilmaistu ecuina, ja tammikuun 1. päivästä 1999 lähtien tiedot ovat euroina.
The chart below shows the fluctuations of the European currency against the dollar.
Seuraava taulukko havainnollistaa yhteiseurooppalaisen valuutan muutoksia suhteessa dollariin.
From the unit of account to the euro, expressed in US dollars
Laskentayksiköstä euroon (määrät Yhdysvaltain dollareina)
The data in this paper are expressed at current prices, i.e. the prices of the year in question.
1 9 5 3 1 9 5 5 1 9 5 7 1 9 5 9 1 9 6 1 1 9 6 3 1 9 6 5 1 9 6 7 1 9 6 9 1 9 7 1 1 9 7 3 1 9 7 5 1 9 7 7 1 9 7 9 1 9 8 1 1 9 8 3 1 9 8 5 1 9 8 7 1 9 8 9 1 9 9 1 1 9 9 3 1 9 9 5 1 9 9 7 1 9 9 9 2 0 0 1 maiden inflaatioiden ja valuuttojen pariteettien erojen takia.
Because of differences in rates of inflation and in parities between the currencies, constant values cannot be given.
Tässä esitetyt tiedot ilmaistaan nykyarvona eli asianomaisen vuoden hintoina. Kiinteitä arvoja on mahdoton ilmoittaa
If it is borne in mind that the Union budget is approximately equivalent to that of Denmark at the end of the century, it puts the sums involved into perspective.
Kun muistetaan, että Euroopan unionin talousarvio vastaa suurin piirtein Tanskan talousarviota 1990-luvun lopulla, saadaan jokin käsitys mainittujen summien suuruusluokasta.
The following graph shows that the ECSC’s financial policy, although modest, nonetheless played an important role for the firms concerned by the Treaty and that this policy was on the whole an example of rigour and effectiveness.
Vaikka EHTY:n talousarvio oli vaatimaton (katso seuraava kaavio), yhteisön rahoituspolitiikalla oli kuitenkin tärkeä merkitys niille yrityksille, joita perustamissopimus koski. Lisäksi EHTY:n varainhoito oli esimerkillisen kurinalaista ja tehokasta.
Chapter 3 A healthy budget and an effective financial policy
EHTY:n ja EY:n/EU:n menot
Novel sources of revenue
Alkuperäiset tulot
ECSC income came from three sources.
EHTY:n tulot olivat peräisin kolmesta lähteestä.
The Community was authorised to impose a levy on the value of coal and steel production.
Yhteisöllä oli lupa periä maksua, joka perustui hiilen ja teräksen tuotannon arvoon.
To this was added the net balance of its annual financial transactions, plus various budget resources such as cancelled commitments and any fines.
Sen lisäksi tulot käsittivät yhteisön vuotuisten rahoitustoimien nettosaldon ja useita sekalaisia talousarviovaroja, kuten toteutumattomien sitoumusten tai mahdollisten sakkojen peruutukset.
Expenditure was divided into five separate chapters: administrative expenditure (relatively low), aid for redeployment, for conversion and for research, and a miscellaneous chapter.
Menot koostuivat viidestä ryhmästä: hallintomenot, jotka eivät olleet kovin suuret, mukautustuki, tuki tuotantosuunnan muuttamiseen, tutkimustuki ja sekalaiset menot.
All this made up the ECSC operating budget.
Nämä kaikki yhdessä muodostivat EHTY:n toimintatalousarvion.
The levy was the first — and, to date, the only — direct European tax.
Tuotantomaksu oli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa eurooppalainen suora vero.
The amount of the initial levy was the subject of much discussion. It was set at a maximum of 1 % of the value of firms’ steel output.
Maksun suuruudesta käytyjen keskustelujen tuloksena maksuksi määrättiin alun perin enintään prosentti yritysten tuotannon arvosta.
The Council of Ministers wanted it to stay well below the 1 % authorised, but Jean Monnet quickly succeeded in getting it fixed at 0.9 %. The ECSC was subsequently forced to accept gradual reductions which were partly offset by a slight increase when the Communities merged.
Ministerineuvosto toivoi, että maksu jäisi reippaasti alle sallitun enimmäisprosentin, mutta Jean Monnet onnistui pian vakiinnuttamaan maksun 0,9 prosenttiin.
The case of a tax that starts at a high rate and is then reduced and in 1998 finally disappears may seem surprising but it can be explained.
Myöhemmin EHTY:n oli hyväksyttävä maksun asteittainen aleneminen, jota kompensoi osittain yhteisöjen sulautumishetkellä toteutettu maksun hienoinen
Fifty years of European coal and steel a fund that would allow the ECSC to provide a guarantee for its borrowing operations.
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön viisi vuosikymmentä nostaminen.
The High Authority opened bank accounts in the Member States into which firms could pay this first ‘European tax’ direct.
Maksun asteittainen pieneneminen ja poistuminen kokonaan vuonna 1998 saattaa vaikuttaa yllättävältä, mutta sille löytyy selitys.
The system started in January 1953.
Järjestelmä käynnistyi tammikuussa 1953.
Although the levy did not represent significant amounts for the firms, there was fierce discussion whenever a change in the levy rate was proposed.
Vaikka maksu ei ollut yrityksille kovin suuri rasite, maksun suuruuden kehityksestä käytiin myöhemmin tiukkoja keskusteluja.
The following chart shows that the levy was always less than 1 %.
Seuraavasta kaaviosta ilmenee, että maksu jäi aina alle prosentin.
ECSC levy rate and current revenue n u l l
Maksuprosentti ja EHTY:n juoksevat tulot n u l l
The current revenue curve reflects the impact of inflation and the enlargements.
Juoksevien tulojen kehitys kuvastaa inflaatiota ja EHTY:n laajentumisia.
This dual-scale graph has the levy rate on the left and current revenue from the levy on the right.
Kaavio käsittää kaksi eri asteikkoa. Vasemmalla on maksuprosentti, ja oikealla ovat maksusta saadut juoksevat tulot.
Source: ECSC financial reports.
Maksusta saatujen tulojen jakautuminen maittain kuvastaa tarkasti todellisia tuotantolukuja.
The distribution of levy revenue by country reflects actual output so precisely that a graph is not necessary.
Maantieteellistä jakaumaa esittävä kaavio ei ole tarpeen.
One salient feature to emerge would be that the German contribution was always the largest.
Joka tapauksessa kaaviosta kävisi ilmi, että Saksan maksuosuus on aina ollut suurin.
It fell below the 50 % mark in 1965 because of the relative rise of the Italian steel industry.
Vuonna 1965 se jäi ensimmäistä kertaa alle 50 prosentin rajan, koska Italian terästeollisuus kasvoi suhteessa enemmän.
By the time the Treaty expired, it had settled at around 35 % as a result of the enlargements, especially the arrival of the United Kingdom.
EHTY:n perustamissopimuksen voimassaolon loppuvaiheissa Saksan osuus tuotantomaksuista oli noin 35 prosenttia laajentumisten ja erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan mukaantulon johdosta.
After the UK joined in 1973 its contribution was larger than that of France.
Vuodesta 1973 lähtien Yhdistyneen kuningaskunnan rahoitusosuus ylitti Ranskan osuuden.
The reason for this is that the levy was higher on added value products than on primary products.
Luku 3 Tasapainoinen talousarvio ja tehokas finanssipolitiikka finanssipolitiikka
Chapter 3 A healthy budget and an effective financial policy
Maksuista saaduista tuloista 27,2 prosenttia oli peräisin hiilen ja 72,8 prosenttia teräksen tuotannosta.
Amount of the levy per tonne of product, in current EUA, over three years
Maksun määrä tuotantotonnia kohden ELY:inä kolmen vuoden ajalta
Steel
Harkkorauta
Finished
Maksuprosentti
Source: Financial report 1982, p. 60.
Lähde: vuoden 1982 rahoituskertomus (s. 60)
For the same overall levy rate, the income from steel was almost five times greater than that from coal.
Vaikka maksuprosentti oli sama, teräksestä saatiin lähes viisi kertaa niin paljon tuloja kuin kivihiilestä.
The ECSC budget’s second resource is the balance on its financial operations.
Toinen EHTY:n rahoituslähde oli rahoitustoimintojen nettosaldo.
It should also be borne in mind that when inflation was high during the 1970s, the real rate of interest was often negative.
1970luvun infl aa-tiotilanteessahan reaalikorko oli usein negatiivinen.
Overall, the ECSC’s financial income constitutes a far larger resource than the levy.
EHTY:n rahoitustoiminnoista saamat tulot olivat suuremmat kuin tuotantomaksuista saadut tulot.
The proportion of total revenue accounted for by the levy steadily decreased: 36 % in 1965, 27 % in 1975 and 22 % in 1997.
Tuotantomaksujen osuus kaikista tuloista myös laski jatkuvasti: vuonna 1965 se oli 36 prosenttia, vuonna 1975 enää 27 prosenttia ja vuonna 1997 vaivaiset 22 prosenttia.
This is something rather unusual for a public institution.
Tämä on epätavallista, kun on kyse julkisesta yhteisöstä.
The ECSC’s financial resources enabled it to avoid increasing the tax burden (the levy), and also to conduct a genuine financial policy and to meet expenditure that the levy alone would not have allowed.
Rahoitustoiminnoista saamiensa tulojen ansiosta EHTY:n ei tarvinnut lisätä veropainetta (korottaa tuotantomaksua), ja se pystyi silti harjoittamaan todellista finanssipolitiikkaa sekä hoitamaan menot, joita ei olisi katettu pelkästään tuotantomaksuista saaduilla tuloilla.