natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The concept of an 'authority' has been given a large scope in the case law of the ECJ.
"Viranomaisen" käsite on ymmärretty laajasti Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä.
It can be defined as a body, whatever its legal form and regardless of the extent (national, regional or local) of its powers, which has been made responsible, pursuant to a measure adopted by the State, for providing a public service under the control of the State, and it has for that purpose special powers beyond those which result from the normal rules applicable in relations between individuals (case C-188/89 Foster and others ν British Gas).
Viranomainen voidaan määritellä elimeksi, joka oikeudellisesta muodostaan riippumatta on valtion toimenpiteen nojalla ja valtion valvonnan alaisuudessa velvollinen tarjoamaan yleisen edun mukaisia palveluja ja jolla tästä syystä on sellaisia erityisiä toimivaltuuksia, jotka poikkeavat niistä oikeuksista, jotka johtuvat yksityisten välisiin suhteisiin sovellettavista oikeussäännöistä (asia C-188/89 Foster ym. vastaan British Gas).
For example, privatised utility companies may be required to carry out some tasks or duties (such as preparing long-term plans for ensuring water resources) which in non-privatised regimes would be carried out by public authorities.
Esimerkiksi yksityistettyjä yleishyödyllisiä laitoksia voidaan vaatia suorittamaan tiettyjä tehtäviä tai velvollisuuksia (kuten pitkän aikavälin suunnitelmien laatiminen vesivarojen varmistamiseksi), jotka eiyksityistetyissä järjestelmissä kuuluisivat julkisille viranomaisille.
In respect of those functions they would be treated as authorities for the purposes of the Directive.
Näiden toimintojen osalta ne rinnastetaan direktiiviä sovellettaessa viranomaisiin.
In other respects (such as providing consultancy services overseas) they would not be considered to be authorities in the sense of the Directive.
Muiden toimintojen osalta (kuten neuvontapalvelujen tarjoaminen ulkomaille) niiden ei katsota olevan direktiivissä tarkoitettuja viranomaisia.
Plans and programmes which private bodies draw up for their own purposes (i.e. when not acting as authorities as described above, nor as agents of authorities, and when not preparing them for adoption by authorities) are not subject to the Directive.
Yksityisten elinten (silloin kun ne eivät toimi edellä mainitussa tarkoituksessa viranomaisena tai viranomaisten edustajana ja kun ne eivät laadi niitä viranomaisten hyväksyttäväksi) omiin tarkoituksiinsa laatimat suunnitelmat ja ohjelmat eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan.
Preparation of a plan or programme covers a process which lasts right through to its adoption.
Suunnitelman tai ohjelman valmistelu kattaa koko prosessin aina sen
Another important qualification for a plan or programme to be subject to the Directive is that it must be required by legislative, regulatory or administrative provisions.
Toinen merkittävä edellytys sille, että suunnitelma tai ohjelma kuuluu direktiivin soveltamisalaan, on se, että niiden täytyy olla sellaisia, joita lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset edellyttävät.
If these conditions are not met, the Directive does not apply.
Jos nämä edellytykset eivät täyty, direktiiviä ei sovelleta.
Such voluntary plans and programmes usually arise because legislation is expressed in permissive terms,11 or because an authority decides to prepare a plan on an activity which is unregulated.
Tällaiset vapaaehtoiset suunnitelmat tai ohjelmat ovat yleensä seurausta siitä, että lainsäädännössä on käytetty sallivaa ilmaisua, tai siitä, että viranomainen päättää laatia suunnitelman toiminnasta, jota ei ole säännelty.
On the other hand, if an authority is not required to draw up a plan unless certain preconditions are met, it would probably be subject to the Directive once those preconditions had been met (and the other requirements of Articles 2 and 3 had been fulfilled).
Toisaalta, jos viranomaisen ei täydy laatia suunnitelmaa, jos tietyt edellytykset eivät täyty, siihen todennäköisesti aletaan soveltaa direktiiviä sitten, kun kyseiset edellytykset (ja muut 2 ja 3 artiklan vaatimukset) täyttyvät.
It is of course open to Member States, in respect of their own national systems, to go further than the minimum requirements of the Directive should they so desire.
Jäsenvaltiot voivat tietysti halutessaan soveltaa kansallisten järjestelmiensä puitteissa direktiivin vähimmäisvaatimuksia tiukempia vaatimuksia.
Administrative provisions are formal requirements for ensuring that action is taken which are not normally made using the same procedures as would be needed for new laws and which do not necessarily have the full force of law.
Hallinnolliset määräykset ovat tiettyjen toimien toteuttamisen varmistavia muodollisia vaatimuksia, joita ei yleensä hyväksytä samoin menettelyin, kuin mitä tarvitaan uusien lakien yhteydessä ja joilla ei välttämättä ole täyttä lainvoimaa.
Some provisions of 'soft law' might count under this heading.
Jotkin "soft law'n" säännökset kuuluvat tähän luokkaan.
Extent of formalities in its preparation and capacity to be enforced may be used as indications to determine whether a particular provision is an 'administrative provision' in the sense of the Directive.
Valmistelun muodollisuus ja toimeenpanokeinot tarjoavat viitteitä määriteltäessä, onko jokin tietty säännös direktiivissä tarkoitettu "hallinnollinen määräys".
Administrative provisions are by definition not necessarily binding, but for the Directive to apply, plans and programmes prepared or adopted under them must be required by them, as is the case with legislative or regulatory provisions.
Hallinnolliset määräykset eivät määritelmänsä mukaan ole aina sitovia, mutta direktiiviä voidaan soveltaa, jos laadittavat tai hyväksyttävät suunnitelmat ja ohjelmat ovat sellaisia, joita määräykset edellyttävät, aivan kuten lakien ja asetustenkin kohdalla.
Article 3 sets out the scope of application of the Directive and is fundamental to its operation.
Direktiivin 3 artiklassa määritellään direktiivin soveltamisala, ja se on ratkaiseva tärkeä direktiivin toiminnan kannalta.
It begins by expressing the requirement for an environmental assessment of certain plans and programmes which are likely to have significant environmental effects (paragraph 1).
Siinä todetaan aluksi, että ympäristöarviointi on tehtävä kaikista suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia (1 kohta).
It then defines classes of plans and programmes which require assessment, either automatically (paragraph 2) or on the basis of a determination by Member States (paragraphs 3 and 4).
Sen jälkeen määritellään ne suunnitelmat ja ohjelmat, joista arviointi on laadittava, joko kaikissa tapauksissa (2 kohta) tai jos jäsenvaltiot määrittelevät, että niillä on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia (3 ja 4 kohta). Direktiivin n
Paragraph 5 specifies how that determination (so-called 'screening') should be made.
5 kohdassa kerrotaan, miten tämä määrittely (niin sanottu "seulonta") on tehtävä.
Paragraphs 6 and 7 deal with transparency aspects of the determination under paragraph 5, and paragraphs 8 and 9 list certain plans and programmes exempted from the scope of the Directive.
Direktiivin 3 artiklan 6 ja 7 kohdassa käsitellään 5 kohdassa tarkoitetun määrittelyn avoimuutta koskevia näkökohtia, ja 8 ja 9 kohdassa luetellaan joitakin suunnitelmia ja ohjelmia, jotka eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan.
The point in time from which these provisions apply is defined in Article 13(3) of the Directive.
Näiden säännösten soveltamisen aloittamisen ajankohta määritellään direktiivin 13 artiklan 3 kohdassa.
An environmental assessment, in accordance with Articles 4 to 9, shall be carried out for plans and programmes referred to in paragraphs 2 to 4 which are likely to have significant environmental effects.
Jäljempänä 4—9 artiklan mukainen ympäristöarviointi on tehtävä 24 kohdassa tarkoitetuista suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia.
.Article 3(1) is the starting point for the more detailed provisions which follow in the remainder of the Article.
Direktiivin 3 artiklan 1 kohta tarjoaa lähtökohdan artiklan muissa kohdissa annettaville yksityiskohtaisemmille säännöksille.
The assessment to be carried out must be in accordance with Articles 4 to 9, and the plans and programmes to be assessed are specified in paragraphs 2 to 4.
Arviointi on tehtävä 4­9 artiklan mukaisesti, ja ne suunnitelmat ja ohjelmat, joista arviointi on tehtävä, on määritelty 3 artiklan 2—4 kohdassa.
The relationship between paragraph 1 and paragraphs 2 to 4 is clarified by Recital 10.
Direktiivin 3 artiklan 1 kohdan ja 2-A kohdan välinen suhde on täsmennetty johdanto­osan 10 kappaleessa.
It is important to note that the plans and programmes defined in paragraph 2 should as a rule be made subject to systematic environmental assessment.
On tärkeää huomata, että 2 kohdassa määritellyistä suunnitelmista ja ohjelmista on pääsääntöisesti tehtävä järjestelmällinen ympäristöarviointi.
Except in the cases provided for in paragraph 3, there is no discretion for Member States to determine whether the plans and programmes covered by paragraph 2 are in fact likely to have significant environmental effects: the Directive deems them to have such effects.
Lukuun ottamatta 3 kohdassa tarkoitettuja tapauksia, jäsenvaltioilla ei ole harkintavaltaa määriteltäessä, onko 2 kohdan alaan kuuluvilla suunnitelmilla ja ohjelmilla todellisuudessa todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia: direktiivissä todetaan, että niillä on tällaisia ympäristövaikutuksia. Sitä vastoin jäsenvaltioiden on määriteltävä, millä
By contrast, Member States must determine whether plans and programmes not referred to in paragraph 2, which set the framework for future development consent of projects, are likely to have significant environmental effects and therefore, in accordance with paragraph 1, require environmental assessment.
2 kohdan alaan kuulumattomilla suunnitelmilla ia ohjelmilla, joissa vahvistetaan puitteet tulevien hankkeiden lupa­ tai hyväksymispäätöksille, on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, joiden vuoksi niistä on 1 kohdan nojalla tehtävä ympäristöarviointi.
(a) which are prepared for agriculture, forestry, fisheries, energy, industry, transport, waste management, water management, telecommunications, tourism, town and country planning or land use and which set the framework for future development consent of projects listed in Annexes I and II to Directive 85/337/EEC, or
Jollei 3 kohdasta muuta johdu, ympäristöarviointi on tehtävä kaikista suunnitelmista ja ohjelmista, a) joita valmistellaan maa-, metsä- ja kalataloutta, energiaa, teollisuutta, liikennettä, jätehuoltoa, vesitaloutta, televiestintää, matkailua, kaavoitusta tai maankäyttöä varten ja joissa vahvistetaan puitteet direktiivin 85/337/ΕΤΥ liitteessä I ja II lueteltujen tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksille, tai
(b) which, in view of the likely effect on sites, have been determined to require an assessment pursuant to Article 6 or 7 of Directive 92/43/EEC.
(b) joiden on katsottu edellyttävän direktiivin 92/43/ΕΊΎ 6 tai 7 artiklan mukaista arviointia sen todennäköisen vaikutuksen johdosta, joka niillä on mainituissa artikloissa tarkoitetuilla alueilla.
Paragraph 2 defines two classes of plans and programmes which are deemed likely to have significant environmental effects.
Direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa määritellään kaksi suunnitelmien ja ohjelmien luokkaa, joilla katsotaan olevan todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia.
For a plan or programme to fall within the scope of paragraph 2(a), both conditions described there must have been fulfilled; the plan or programme must have been prepared for one or more of the sectors (agriculture, forestry, fisheries, etc) and it must set the framework for future development consent of projects listed in the EIA Directive.
Jotta suunnitelma tai ohjelma kuuluisi 2 kohdan a kohdan soveltamisalaan, kumpienkin edellä mainittujen edellytysten on täytyttävä; suunnitelmaa tai ohjelmaa valmistellaan yhtä tai useampaa alaa (maa-, metsä- ja kalatalous, jne.) varten ja siinä vahvistetaan puitteet YVA-direktiivin liitteessä I ja II lueteltujen tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksille.
It is not necessary to decide whether projects in Annex II to that Directive would require EIA.
Ei ole tarpeen päättää, onko direktiivin liitteessä II tarkoitetuista hankkeista tehtävä ympäristövaikutusten arviointi.
All that is necessary is that they fall under the categories listed in either Annex I or II to the EIA Directive.
Riittää, että ne kuuluvat joko YVA-direktiivin liitteessä I tai liitteessä II lueteltuihin luokkiin.
The meaning of 'set the framework for future development consent' is crucial to the interpretation of the Directive, although there is no definition in the text.
Direktiivin tulkinnan kannalta ratkaisevaa on, miten puitteet tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksille ymmärretään, vaikka teksti ei sisällä tätä koskevaa määritelmää.
The words would normally mean that the plan or programme contains criteria or conditions which guide the way the consenting authority decides an application for development consent.
Yleensä tällä tarkoitetaan, että suunnitelma tai ohjelma sisältää perusteet tai edellytykset, joiden avulla luvan myöntävä viranomainen tekee hankelupaa koskevan päätöksen.
Such criteria could place limits on the type of activity or development which is to be permitted in a given area; or they could contain conditions which must be met by the applicant if permission is to be granted; or they could be designed to preserve certain
Näillä perusteilla saatetaan rajoittaa sitä, minkälainen toiminta tai kehitys on sallittua tietyllä alueella; ne voivat myös sisältää edellytykset, jotka hakijan on täytettävä, jotta lupa voidaan myöntää; ne on myös voitu suunnitella niin, että niillä pyritään säilyttämään kyseisen alueen tietyt ominaispiirteet (eri maankäyttötarkoitusten yhdistelmä, jolla edistetään alueen elinvoimaisuutta.
The words 'sets a framework for projects and other activities' are used in Annex II with illustrations of how such a framework may be set (location, nature, size or operating conditions of projects and the allocation of resources).
Ilmaisua "vahvistetaan puitteet hankkeille tai muulle toiminnalle" käytetään liitteessä II, ja samalla esitetään esimerkkejä puitteiden vahvistamisesta (sijainnin, luonteen, koon tai toimintaedellytysten osalta tai voimavaroja kohdentamalla).
These illustrations are indicative and not exhaustive.
Nämä esimerkit ovat suuntaa-antavia, eikä luettelo ole kattava.
As Annex II states, one way of 'setting the framework' may be through the way resources are allocated but the exemptions in Article 3(8) should be borne in mind.
Kuten liitteessä II todetaan, puitteet voidaan vahvistaa voimavaroja kohdentamalla, mutta on pidettävä mielessä 3 artiklan 8 kohdassa mainitut poikkeukset.
The Directive does not define the meaning of 'resources' and in principle they may be financial or natural (or possibly even human).
Direktiivissä ei määritellä "voimavaroja", ja periaatteessa ne voivat olla taloudellisia voimavaroja tai luonnonvaroja (tai mahdollisesti jopa henkilöresursseja).
A generalised allocation of financial resources would not appear to be sufficient to 'set the framework', for example a broad allocation across an entire activity (such as the whole resource allocation for a country's housing programme).
Yleinen taloudellisten voimavarojen kohdentaminen, esimerkiksi kokonaiselle toimialalle annettava laaja rahoitus (kuten tietyn maan asunto-ohjelmalle myönnetty kokonaismääräraha) ei näytä riittävän "vahvistamaan puitteita".
It would be necessary for the resource allocation to condition in a specific, identifiable way how consent was to be granted (e.g. by setting out a future course of action (as above) or by limiting the types of solution which might be available).
Voimavarojen kohdentamisen tulisi rajoittaa erityisellä ja yksilöitävissä olevalla tavalla luvan myöntämistapaa (esimerkiksi määrittelemällä tulevat toimet (kuten edellä) tai rajoittamalla käytettävissä olevia ratkaisutyyppejä).
Land use plans generally contain criteria determining what kind of development can take place in particular areas and are a typical example of plans which set the framework for future development consent.
Maankäyttösuunnitelmiin sisältyvät yleensä perusteet sen määrittelemiseksi, minkälainen kehittäminen on sallittua tietyillä alueilla, ja ne ovat tyypillisiä esimerkkejä suunnitelmista, joilla vahvistetaan puitteet tulevien kehityshankkeiden lupa- ja hyväksymismenettelyille.
An example of the latter is the Netherlands' Municipal Land Use Plans which in some cases set conditions for the granting of building permits by municipalities.
Esimerkki viimeksi mainitusta ovat Alankomaiden kunnalliset maankäyttösuunnitelmat, joissa joissakin tapauksissa asetetaan edellytykset kuntien rakennuslupien myöntämiselle.
Whether particular criteria or conditions set the framework in individual cases will be a matter of fact and degree in each case: a single constraining factor may be so significant that it has a dominant influence on future consents.
Se, vahvistavatko tietyt perusteet tai edellytykset nämä puitteet kussakin yksittäistapauksessa, riippuu niiden sisällöstä ja merkityksestä: Yksittäisellä tekijällä voi olla niin suuri merkitys, että sillä on merkittävä n
On the other hand, several rather trivial or imprecise factors may have no influence on the granting of consents.
vaikutus tuleviin lupiin. Toisaalta saattaa olla useita melko vähämerkityksiä tai epätäsmällisiä tekijöitä, jotka eivät vaikuta lupien myöntämiseen.
The phrase could include plans and programmes which, when adopted, themselves give consent for projects, provided these comply with the conditions set out in the plan or programme.
Ilmaisu kattaa suunnitelmat ja ohjelmat, joissa itsessään, kun ne hyväksytään, myönnetään lupia hankkeille, olettaen, että ne täyttävät suunnitelmassa tai ohjelmassa määritellyt edellytykset.
Such provisions exist in several Member States.
Tällaisia säännöksiä on useissa eri jäsenvaltioissa.
It could include the plans and programmes which, in some countries, set legally binding conditions with which future development consents must conform.
Ilmaisu voi kattaa suunnitelmat ja ohjelmat, jotka joissakin maissa asettavat oikeudellisesti sitovia ehtoja, joita tulevien hankelupien yhteydessä on noudatettava.
The phrase could also include sectoral plans and programmes which in broad terms identify the location of subsequent development within that sector.
Ilmaisu kattaa myös alakohtaiset suunnitelmat ja ohjelmat, joissa määritellään laajasti alan tulevan kehityksen alueet.
It would be necessary in each case to consider the extent to which future decisions on projects were conditioned by the plan or programme.
Kussakin tapauksessa on harkittava, missä määrin suunnitelma tai ohjelma vaikuttaa tuleviin hankkeita koskeviin päätöksiin.
Article 3(2) expressly refers to 'projects' listed in the EIA Directive.
Direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa viitataan erityisesti YVA­direktiivissä lueteltuihin "hankkeisiin".
There 'project' is defined as: the execution of construction works or of other installations or schemes, other interventions in the natural surroundings and landscape including those involving the extraction of mineral resources.
Kyseisessä direktiivissä "hankkeella" tarkoitetaan rakennustyön tai muun laitoksen tai suunnitelman toteuttamista, muuta luonnonympäristöön ja maisemaan kajoamista mukaan lukien maaperän luonnonvarojen hyödyntäminen.
The word 'project' should be interpreted in a way which is consistent with its use in the EIA Directive.
Sana "hanke" tulisi tulkita YVA­direktiivissä annettua määritelmää vastaavasti.
The same should hold good for the use of the word in Article 3(4), given the conceptual and linguistic similarities between the two provisions.
Sama pätee sanan käyttöön 3 artiklan 4 kohdassa, kun otetaan huomioon näiden säännösten käsitteelliset ja kielelliset yhteneväisyydet.
Town and country planning plans and land use plans deal with the way land is to be developed or redeveloped.
Kaavoitus- ja maankäyttösuunnitelmissa käsitellään maan kehittämisen tai uudelleenkäytön tapaa.
The terms may be used in different ways by different Member States, but generally both deal with the way territory is to be used, even if one may comprise a broader concept than the other.
Termejä saatetaan käyttää eri jäsenvaltioissa eri tavalla, mutta yleisesti ottaen kummassakin käsitellään maankäyttötapaa, vaikka ne saattavat olla käsitteinä erilaajuisia.
Article 3(2)(b) refers to Articles 6 and 7 of Directive 92/43/EEC (the Habitats Directive).
Direktiivin 3 artiklan 2 kohdan b alakohdassa viitataan direktiivin 92/43/ETY (luontotyyppidirektiivin) 6 ja 7 artiklaan.
Those Articles require an 'appropriate assessment' of 'any plan or project not directly connected with or necessary to the management of a site but likely to have a significant effect thereon'.
Näiden artiklojen mukaan "kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia, mutta saattavat vaikuttaa tähän alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava asianmukaisesti".
Hence, if a plan12has been found to have significant environmental effects under Article 6(3) of Directive 92/43 on a certain site or sites, this finding triggers the application of the SEA Directive under this paragraph.
Näin ollen, jos suunnitelmalla12on todettu direktiivin 92/43/ETY 6 artiklan 3 kohdan nojalla olevan tietylle alueelle tai tietyille alueille merkittäviä ympäristövaikutuksia, siihen sovelletaan kyseisen kohdan nojalla SYA­direktiiviä.
The sites at issue are those designated as special protection areas (SPA) under Article 4 of Directive 79/409 on the conservation of wild birds and those proposed to be classified as sites of Community importance (pSCI) under Article 4 of Directive 92/43 on the conservation of natural habitats and of wild fauna and flora.13In accordance with Article 11(2), integrated assessments are possible meeting the requirements of several items of Community legislation at the same time, in order to avoid duplication of assessment procedures. On the question of avoiding duplication of assessment see paragraphs 9.13 and 9.19-9.27 below.
Kyseessä olevat alueet ovat niitä, jotka on osoitettu luonnonvaraisten lintujen suojelusta annetun direktiivin 79/409/ΕΤΎ 4 artiklassa erityissuojelualueiksi, ja ne, jotka ehdotetaan luokiteltaviksi yhteisön tärkeinä pitämiksi alueiksi luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta annetun direktiivin 92/43/ETY 4 artiklassa.13Direktiivin 11 artiklan 2 kohdan nojalla on mahdollista säätää yhteensovitetuista arvioinneista, jotka täyttävät samalla
There is a similar difficulty in deciding the meaning of 'local'.
Tulkinta edellyttää huolellista harkintaa.
The language of the Directive does not establish a clear link with local authorities but the word 'level' does imply a contrast with, for example, national or regional levels.
Direktiivin ilmaisuilla ei luoda selkeää yhteyttä paikallisviranomaisiin, mutta sanalla "taso" pyritään tekemään ero esimerkiksi kansalliseen tai alueelliseen tasoon.
The complete phrase ('small areas at local level') makes it clear that the whole of a local authority area could not be excluded (unless it were itself small).
Koko ilmaisun ("pienten alueiden käyttö paikallisella tasolla") perusteella on selvää, että paikallisviranomaisten hallintoalueita ei voida jättää huomiotta (elleivät ne ole hyvin pieniä).
In some Member States local authority areas can be very large indeed and an exemption for the whole of such an area would be a major loophole in the scope of application.
Joissakin jäsenvaltioissa paikallisviranomaisten hallintoalueet voivat olla hyvin suuria, ja kokonaisen tällaisen alueen jättäminen soveltamisalan ulkopuolelle loisi direktiiviin huomattavan porsaanreiän.