natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Chapter 2 Limitations and successes of the common market for coal and steel
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön viisi vuosikymmentä
There would have been greater price stability and it is likely that consumers would have benefited’ (32). These ministerial forecasts and employers’ interpretations were completely wrong.
Hinnat olisivat olleet vakaammat, ja luultavasti kuluttajatkin olisivat hyötyneet.” (33) Nämä ministeriön ennusteet ja terästuottajien päätelmät olivat täysin virheellisiä.
Contrary to whatoffi cials and the industry claim, the common market was a ‘win–win’ situation for the major producers, even if it benefited the BLEU even more in the medium term than all the others.
Toisin kuin virkamiehet ja teollisuuden edustajat väittivät, yhteismarkkinat hyödyttivät kaikkia suurtuottajia, vaikka keskipitkällä aikavälillä Belgian ja Luxemburgin tuottajat hyötyivätkin niistä eniten.
Tariffs for third countries were left to the discretion of each country, unlike the EEC which laid down a common external tariff.
Kolmansien maiden tuotteista perittävät tullit jäivät kunkin jäsenvaltion oman harkinnan varaan toisin kuin ETY:ssä, joka toteutti yhteisen tullitariffin.
In 1952, there were major price differences in ECSC steel products.
EHTY-maiden terästulleissa oli suuria eroja vielä vuonna 1952.
The more developed a product, the higher the price, as the countries wished to retain the added value of the processing.
Korkeimmat tullit koskivat pisimmälle jalostettuja tuotteita, koska maat halusivat pitää jalostuksesta saatavan lisäarvon itsellään.
They varied according to the steel specialisation of the country concerned (see table below).
Tullien suuruus riippui kunkin maan terästeollisuuden erikoisaloista (katso seuraava taulukko).
ECSC customs tariffs on steel at 1 May 1953
EHTY:n terästullit 1.5.1953
FRG
Ranska
Crude and semi-finished steel
Raakateräs ja välituotteet
Source: Dirk Spierenburg, Raymond Poidevin, ibid., p. 376.
Lähde: Spierenburg, D., ja Poidevin, R., mainittu teos, s. 376
Although the Netherlands and Italy exported little, at least in the early days of the Treaty where Italy was concerned, the other four countries were world export champions: in 1965, Germany exported 9 546 million tonnes of steel products, the BLEU 9 516 million and France 6 657 million.
Alankomaiden ja ainakin alkuaikoina myös Italian vienti oli vähäistä, kun taas EHTY:n neljä muuta jäsenvaltiota olivat maailman suurimpia teräksenviejiä. Vuonna 1965 Saksan liittotasavalta vei 9,546 miljoonaa tonnia, UEBL 9,516 miljoonaa tonnia ja Ranska 6,657 miljoonaa tonnia terästuotteita.
The United Kingdom lagged behind in this area (3.9 million tonnes).
Yhdistynyt kuningaskunta oli niistä kaukana jäljessä (3,9 miljoonaa tonnia).
In the circumstances, a common customs tariff was not welcome.
Näissä oloissa ei haluttu yhteistä tullitariffia. a.
) Report for the CSSF, unsigned, ‘La sidérurgie française — Évolution, forces, faiblesses, perspectives’, not published, private archives, 1977, two volumes, 394 typewritten pages, p. 2.
) CSSF:lle laadittu julkaisematon raportti (tekijä ei ole tiedossa): ”La sidérurgie française. Evolution, Forces, Faiblesses, Perspectives”, yksityisarkisto, 1977, kaksi osaa, 394 konekirjoitusliuskaa, s. 2.
Relations with the United Kingdom were very important to the ECSC.
Suhteet Yhdistyneeseen kuningaskuntaan olivat EHTY:lle erityisen tärkeät.
It had been hoped that the UK would take part right from the start of the project, being a major coal and steel producer.
Sen liittymistä yhteisöön toivottiin alusta lähtien.
The United Kingdom alone mined as much coal as the entire Community.
Maa oli Euroopan mittakaavassa suuri hiilen- ja teräksentuottaja: sen kaivoksissa louhittiin yhtä paljon hiiltä kuin koko yhteisössä yhteensä.
Discussions took place in two stages.
Jäsenyysneuvottelut käytiin kahdessa vaiheessa.
The first concerned the association agreement that was in force in September 1955.
Ensimmäinen koski assosiaatiosopimusta, joka tuli voimaan syyskuussa 1955.
But the Council of Association made slow progress as the British had no wish to lower their taxes on steel imports and the High Authority failed to secure any guarantees on coal supplies to the continent.
Assosiaationeuvoston työ edistyi kuitenkin hitaasti, koska britit eivät halunneet alentaa teräksen tuontitulleja ja koska korkea viranomainen ei saanut heiltä takuita hiilitoimituksista Manner-Eurooppaan.
Negotiations received fresh impetus when the talks started at the request of the UK on its accession to the common market in February 1962.
Neuvottelut saivat uutta puhtia helmikuussa 1962, kun Yhdistynyt kuningaskunta ehdotti neuvottelujen aloittamista liittymisestään yhteismarkkinoihin.
There were difficulties ahead as the entire UK market was controlled by two bodies, the National Coal Board and the Iron and Steel Board.
Neuvotteluista odotettiin alusta lähtien vaikeita, koska brittimarkkinat olivat kokonaan kahden organisaation (National Coal Board ja Iron and Steel Board) valvonnassa.
However, they were interrupted by the French veto in 1963.
Neuvottelut kuitenkin lopahtivat Ranskan käytettyä veto-oikeuttaan vuonna 1963.
When they resumed 10 years later, the customs context was very different.
Kun ne käynnistyivät uudelleen kymmenen vuotta myöhemmin, tullitilanne oli muuttunut täysin.
The ECSC also represented the Member States in the GATT tariff negotiations.
EHTY:n tehtävänä oli edustaa jäsenvaltioita GATT-tullineuvot-teluissa.
This presented certain difficulties to start with as the governments, while theoretically in favour of a common delegation, also wished to retain control or at least a presence.
Tämä aiheutti alkuaikoina hankaluuksia, koska vaikka hallitukset kannattivat periaatteessa ajatusta yhteisestä valtuuskunnasta, ne halusivat myös säilyttää mahdollisuuden valvoa sen toimintaa tai ainakin olla siinä mukana.
The first Community nevertheless managed to play its part before being replaced by the European Communities.
Hiili- ja teräsyhteisö oli kuitenkin onnistunut vakiinnuttamaan asemansa neuvotteluissa, kunnes sen tehtävät siirtyivät Euroopan yhteisöille.
The general trend was for Community customs tariffs to fall.
Jäsenvaltioiden tullit olivat yleensä laskusuunnassa.
This led to difficult discussions as the changes to the national tariffs had an impact on the common market.
Tämä vaikeutti neuvotteluja, koska kansallisten tariffi en muutokset vaikuttavat yhteismarkkinoihin.
When foreign products penetrate more easily, it is necessarily to the detriment of Community products.
Jos yhteisön alueelle päästetään helpommin tavaroita yhteisön ulkopuolelta, yhteisön omat tuotteet kärsivät väistämättä.
The above table of tariffs shows the contrast between the low level of protection in the Benelux countries and the stronger protection afforded the other partners.
Edellä esitetty tullitaulukko osoittaa, että Benelux-mailla oli pienet ja muilla jäsenvaltioilla huomattavasti suuremmat tullit.
Article 15 of the Convention on the Transitional Provisions of the Paris Treaty allows the Benelux countries a certain freedom during the transitional period and pending an agreement with the United Kingdom.
Pariisin sopimuksen siirtymämääräyksistä tehdyn yleissopimuksen 15 artiklassa myönnetään Benelux-maille jonkin verran vapauksia siirtymäkauden ajaksi ja siihen asti, kunnes Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa päästään sopimukseen.
However, its tariffs were raised in order to limit disparities between the Six.
Benelux-maat korottivat tullejaan pienentääkseen jäsenvaltioiden välisiä eroja.
The general and unavoidable objective was indeed the ‘harmonisation of tariffs’, and Germany was increasingly in favour of reducing the steel tariffs. The ‘harmonised’ tariff was set at 9 % in 1964.
Yleistavoitteena oli kuitenkin väistämättä tullien yhdenmukaistaminen, ja Saksan liittotasavalta suhtautui yhä suopeammin terästullien supistamiseen.
In 1967, it fell from 9 % to 5.74 %.
Vuonna
45 steel no longer had any real protection, especially as regards products with a high added value.
Kennedyn kierroksen neuvottelut johtivat kuitenkin välittömästi uuteen alennukseen, ja vuonna 1967 tariffi laski 5,74 prosenttiin.
With the exception of the times of crisis, discussed below, this trend grew until the expiry of the Treaty.
Tämä suuntaus voimistui jatkuvasti EHTY:n perustamissopimuksen päättymiseen asti, jollei kriisikausia oteta lukuun (katso jäljempänä).
It must be said that the general EEC policy of reducing protection was associated with economic factors, notably the historic reduction in shipping costs.
Euroopan talousyhteisön yleinen politiikka tähtäsi tullimuurien madaltamiseen.
This did not, however, result in a tidal wave of steel products from third countries.
Tätä tavoitetta edistivät myös taloudelliset tekijät ja erityisesti merirahdin ennennäkemätön halpeneminen.
The rise in products from new producers, especially Japan, was initially indirect.
Aluksi uusista tuottajamaista, kuten Japanista, tulevien tuotteiden vaikutus oli epäsuora.
The steel industries of the Six had lost distant markets in the 1960s.
EHTY:n kuuden alkuperäisen jäsenvaltion teräsyritykset menettivät kaukomarkkinoitaan 1960-luvulla.
Or to be more precise, European exports were stable on most markets, but had failed to develop with the growth of consumer countries, which bought from Japan what they did not produce themselves.
Tarkemmin sanoen EHTY:n vienti useimmille markkinoille pysyi vakaana eikä kasvanut samaa tahtia kuin kulutus niissä maissa, jotka ostivat terästä Japanista tai tuottivat sitä itse.
It is worth noting, however, the remarkable and lasting success of European steel on the east coast of the United States.
On kuitenkin syytä todeta, että eurooppalaisille terästuotteille oli pitkään huomattavaa kysyntää Yhdysvaltain itärannikolla.
In 1965, the BLEU sold 1 847 million tonnes (four times more than in 1950), Germany sold 1.3 million and France nearly 1 million tonnes.
Vuonna 1965 Belgian ja Luxemburgin tulliliiton vienti sinne oli 1,847 miljoonaa tonnia (nelinkertaisesti vuoteen 1950 verrattuna), Saksan liittotasavalta vei 1,3 miljoonaa tonnia ja Ranskakin melkein miljoona tonnia.
It was only much later, in the 1980s and 1990s, that non-Com-munity products, especially those from eastern Europe, gained direct access to the market, sometimes by dumping.
Yhteisön ulkopuolisista maista (erityisesti Itä-Euroopasta) peräisin olevia terästuotteita alkoi tulla suuria määriä suoraan yhteismarkkinoille vasta paljon myöhemmin, 1980- ja 1990-luvuilla, monessa tapauksessa polkumyynnin tuloksena.
Steel trade (EU-15)
Terästuotteiden kauppa (EU-15)
Intra-Community trade
EHTY:n sisäinen kauppa
Exports to third countries
Vienti EHTY:n ulkopuolelle
Imports to third countries
Tuonti EHTY:n ulkopuolelta
Each country has a different statistical background, its assessments relying on different approaches and definitions.
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön viisi vuosikymmentä
This leaves the question of the Treaty’s management of the two successive coal and steel crises.
Vielä on syytä tarkastella, miten perustamissopimuksen avulla hoidettiin ensin hiili- ja sitten terästeollisuuden kriisi.
The decline of European coal
Yhteisön hiiliteollisuuden alamäki
In 1956, when the Community was producing 249 million tonnes of coal, the predominant feature was still one of shortages.
Vuonna 1956 yhteisö tuotti 249 miljoonaa tonnia hiiltä. Keskeisin ongelma oli vielä tuolloin hiilivaje.
The situation on the energy market was such that the idea of declaring a ‘state of shortage’ was considered, although quickly abandoned.
Tilanne energiamarkkinoilla oli niin huono, että kaavailtiin jopa ”hätätilan” julistamista. Tämä hanke kuitenkin unohtui pian.
From then on, demand fell and production started a lengthy decline: from 248 million tonnes in 1957 to 246 million tonnes in 1958 (34) and 240 million tonnes in 1960.
Seuraavina vuosina kysyntä heikkeni ja tuotanto kääntyi pitkäaikaiseen laskuun: 248 miljoonaa tonnia vuonna 1957, 246 miljoonaa tonnia vuonna 1958 (35) ja 240 miljoonaa tonnia vuonna 1960.
The European coal industry had enjoyed only five or six years of prosperity.
Yhteisön hiiliala sai kokea vain viisi tai kuusi vaurauden vuotta.
The High Authority relied at first on Article 57 and called for stocks to be set up. Producers’ protests
Korkea viranomainen aloitti suosittamalla perustamissopimuksen 57 artiklan nojalla varastojen kartuttamista.
47 about third-country imports, especially into Italy and the Netherlands, remained unanswered.
Erityisesti Italiassa ja Alankomaissa tuottajat protestoivat turhaan yhteisön ulkopuolista tuontia vastaan.
It was in Belgium that the situation was soon to become the most critical, as its yields had for a long time been the lowest in the Community (see the graph below).
Tilanne muuttui nopeasti erityisen kriittiseksi Belgiassa, jossa kaivostoiminnan tuottavuus oli pitkään ollut yhteisön heikointa (katso kaavio).
Yield per underground worker in hard-coal mines
Hiilikaivosten tuottavuus työntekijää kohden
(kg per worker)
(kiloina tehtävää kohti)
ECSC average
EHTY:n keskiarvo
In retrospect, it will now be clear to everyone that the Community in 1959 was indeed in the first stage of a structural crisis in the coal industry. ... It can
) Informations statistiques, nro 1 ja 2, tammi–huhtikuu 1959, EHTY:n korkea viranomainen.
Faced with the ‘planned demise’ of the coal industry, a member of the Consultative Committee ironically suggested at the meet- ing in December 1965 that ‘the word coal be deleted from ECSC’ (36
Luku 2 Hiilen ja teräksen yhteismarkkinoiden saavutukset ja rajat
They were essentially concerned about the social troubles that could arise.
Vuonna 1959 Belgian markkinat päätettiin suojata tuonnilta vuoteen 1963 asti.
The testimony of the French Industry Minister, Jean-Marcel Jeanneney is a good example: ‘When the question of declaring a manifest crisis arose . . .
Marcinellessa vuonna 1956 sattuneen suuronnettomuuden jälkeen aloitettua vanhentuneiden kaivosten sulkemista nopeutettiin.
I suggested that an overall ceiling be set for Charbonnages de France so that Lorraine, which was profitable, could still be developed and Cen-tre-Midi reduced.
Korkea viranomainen arvioi monien tarkkailijoiden tavoin, että Belgiassa oli vain suhdannekriisi, vaikka tosiasiassa kyse oli orastavasta rakenteellisesta kriisistä.
The ECSC legal experts explained to me that this idea was contrary to the Treaty, that quotas had to be set for each coalfield. I rejected the declaration of manifest crisis!
Tilanteen vakavuuden selvittyä kaksi vuotta myöhemmin korkea viranomainen ehdotti ilmeisen kriisitilan julistamista, mutta toukokuussa 1959 ministerineuvosto kieltäytyi tekemästä tällaista päätöstä.
It was on this occasion that I made the following comment to the ECSC High Authority which caused quite a stir at the time.
Tämä merkitsi vakavaa iskua korkealle viranomaiselle ja käännekohtaa Euroopan hiilialan historiassa.
) ECSC High Authority, ECSC 1952–1962 — Résultats, limites, perspectives, ECSC, Luxembourg, 1963, p. XV.
) EHTY:n korkea viranomainen, CECA 1952–1962. Résultats, Limites, Perspectives, Luxemburg, EHTY, 1963, s. XV.
) ECSC Decision No 3/65 of 17 February 1965.
) EHTY:n päätös nro 3/65, 17.2.1965.
) Commission Decision No 3632/93/ECSC: there was a ‘transitional period’ between 1994 and July 2002 in which State aid was authorised.
) Päätös N:o 3632/93/EHTY. Tuolloin alkoi vuodesta 1994 heinäkuuhun 2002 kestänyt ”siirtymäkausi”, jonka aikana valtiontuet vielä sallittiin.
The Commission encouraged the use of coal in power plants (42), and fairly significant cant results were obtained in this field (43
53 pyrki edistämään hiilen käyttöä lämpövoimaloissa (43), ja tulokset olivatkin lupaavia.
Total coal production (EU-15)
Hiilen yhteenlaskettu tuotanto (EU-15)
UK production is very rapid.
Maan tuotanto on vähentynyt siitä lähtien nopeasti.
By 2002, there are only four producers in the EU: Germany, the United Kingdom, Spain and France (the last French mines closed down in 2004).
15 jäsenvaltion unionissa oli vuonna 2002 enää neljä hiilentuottajaa: Saksa, Espanja, Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta (viimeiset ranskalaiset hiilikaivokset suljettiin vuonna 2004).
This concerns hard coal only and not lignite.
Kaaviossa esitetään pelkästään kivihiilen tuotanto ilman ruskohiiltä.
The Italian, Belgian and Dutch coal industries disappear early on.
Belgian, Italian ja Alankomaiden hiilikaivokset suljettiin jo varhain.
The contribution from the UK is considerable.
Yhdistyneen kuningaskunnan liittyminen yhteisöön toi merkittävän lisän kokonaistuotantoon.
The sharp fall in 1984 corresponds to the miners’ strike. The reduction in
Tuotannon äkillinen supistuminen vuonna 1984 johtui brittiläisten kaivostyöläisten
The same measures were attempted during the second oil crisis after the Iran/Iraq war.
Samaa yritettiin myös Irakin ja Iranin sotaa seuranneen toisen öljykriisin aikana.
On 10 February 1982, the Commission presented a communication to the Council on the role of coal in a
Komissio antoi 10. helmikuuta 1982 tiedonannon neuvostolle hiilen merkityksestä yhteisön energiastrategialle. (45
Community energy strategy (44) which was aimed at encouraging investment in the use of coal in industry (45).
) Sen avulla pyrittiin edistämään investointeja eri hiililaatujen käyttöön teollisuudessa. (46
A second recommendation suggested replacing oil with hard fuels ‘in public buildings (administrative buildings, barracks, schools, etc.) and in suitable district heat- ing systems’ (46).
) Sen jälkeen annettiin toinen suositus, jossa eh- dotettiin polttoöljyn korvaamista kiinteillä polttoaineilla julkisissa rakennuksissa (hallintorakennukset, kasarmit, koulut jne.) ja kauko- lämpöverkoissa.
The recommendations had only a limited effect, as was shown in a report published in 1988 (47).
(47) Suositusten vaikutus jäi vähäiseksi, kuten vuonna 1988 julkaistusta selvityksestä ilmenee. (48)
At the start of the 1980s, European coal seemed once again to be able to compete with oil.
On syytä huomata, että 1980-luvun alussa yhteisön hiili näytti jälleen olevan kilpailukykyistä öljyyn nähden.
This was something that had not been seen for a long time and it raised great hopes in Germany and France.
Koska tällaista ei ollut tapahtunut enää aikoihin, uusi tilanne herätti suuria toiveita Saksassa ja Ranskassa.
In France, major investments were made as part of the ‘great coal revival’, for instance in the Provence basin in Gardanne.
Muun muassa Provencen kaivosalueella Gardannessa tehtiin hiiliteollisuuden elpymisen innostamana huomattavia investointeja.
But the upturn was short-lived.
Noususuhdanne jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi.
The mid-1980s were marked by the huge political and social crisis in the coal industry in the United Kingdom, followed by the oil counter-shock. Once again, petroleum products were cheaper than solid fuel.
1980-luvun puoliväliä leimasi Yhdistyneen kuningaskunnan hiiliteollisuuden suuri poliittinen ja yhteiskunnallinen kriisi, jonka jälkeen öljykriisi päättyi, minkä seurauksena öljytuotteiden hinnat laskivat taas kiinteitä polttoaineita edullisemmalle tasolle.
The feeling of an unavoidable decline set in. ‘Owing to geological constraints and mining-related production costs, coal produced in the Member States cannot compete with imports from third countries.
Tunne alan vääjäämättömästä rappiosta alkoi vallata alaa. ”Ottaen huomioon maantieteelliset rajoitukset ja hyödyntämiseen liittyvät tuotantokustannukset jäsenvaltioissa louhittava kivihiili ei pysty kilpailemaan kolmansista maista tuotavan kivihiilen kanssa.
In spite of a major restructuring, modernisation and rationalisation process designed to increase competitiveness, the bulk of Community coal production remains uncompetitive vis-à-vis imports from third countries’ (48).
Jäsenvaltioiden kivihiiliteollisuuden merkittävistä, kilpailukykyisyyden kasvuun tähtäävistä rakenneuudistus-, nykyaikaistamis- ja järkeistämistoimista huolimatta suurin osa yhteisön kivihiilituotannosta ei pysty kilpailemaan yhteisön ulkopuolelta tuotavan kivihiilen kanssa.” (49)
Coal extraction ceased in 1975 in the Nether- lands, in 1992 in Belgium and in 1994 in Portugal.
(51) Hiilikaivostoiminta loppui Alankomaissa vuonna 1975, Belgiassa vuonna 1992 ja Portugalissa vuonna 1994, minkä jälkeen yhteisössä oli vain neljä hiilentuottajamaata.
The Community now had only four producers. With some 1.5 % of its industrial population, the Europe of 15 now accounted for only 2 % of world output.
Alalla työskentelee enää noin 1,5 prosenttia viidentoista jäsenvaltion EU:n työväestöstä, ja EU:n hiilentuotanto on vain kaksi prosenttia koko maailman tuotannosta.
In France, the coal pact provided for the last closure in 2005, but it took place in 2004.
Ranskassa sovittiin tuotannon lopettamisesta vuonna 2005; tätä aikaistettiin vielä vuodella.
In Germany, the 1997 ‘coal compromise’ provided for a reduction from 50 million tonnes in 1997 to 26 million tonnes in 2005.
Saksassa päädyttiin vuonna 1997 kompromissiratkaisuun, jonka mukaisesti tuotantoa oli määrä supistaa 50 miljoonasta tonnista vuodessa 26 miljoonaan tonniin vuonna 2005.
Spain, like Germany, attempted to arrange a slow rundown of production in order to lessen the regional social impact, especially in Asturia.
Saksan tavoin myös Espanjassa on pyritty supistamaan tuotantoa vähitellen yhteiskunnallisten vaikutusten pehmentämiseksi kaivosalueilla, erityisesti Asturiassa.
The case of the United Kingdom was different: having rejected all forms of subsidy, the government was faced with a social crisis of exceptional proportions, marked in particular by the 1984 miners’ strike.
Yhdistynyt kuningaskunta on erikoistapaus. Siellä hallitus ei suostunut myöntämään hiilikaivoksille minkäänlaista tukea, mikä johti poikkeuksellisen laajaan yhteiskunnalliseen kriisiin ja erityisesti vuoden 1984 suurlakkoon.
The number of miners fell from 300 000 in 1976 to 11 300 in 1999.
Kaivostyöläisten määrä on romahtanut (300 000 vuonna 1976, 11 300 vuonna 1999).
British Coal was privatised in 1994.
Valtionyhtiö British Coal yksityistettiin vuonna 1994.
The mines that were not shut down, especially the open-cast mines, experienced a remarkable leap in productivity. Yield increased fivefold, rising from 500 tonnes of coal equivalent (tce) per man per year in 1985, which was about the European average, to 2 500 tce in 1999–2000.
Vielä sulkematta olevien kaivosten, erityisesti avolouhosten, tuottavuus on kasvanut peräti viisinkertaiseksi: kun vuonna 1985 brittikaivosten tuottavuus työntekijävuotta kohden oli 500 hiiliekvivalenttitonnia eli lähellä eurooppalaista keskitasoa, vuosina 1999–2000 tuottavuus oli jo 2 500 hiiliekvivalenttitonnia.
However, it is not clear whether these drastic measures can save British coal indefinitely.
Ei ole kuitenkaan varmaa, että edes jo toteutetut ankarat toimenpiteet riittävät pelastamaan brittiläisen hiilentuotannon pysyvästi.
Production costs are very close to the price of imported coal.
Pelkät tuotantokustannukset nousevat edelleen hyvin lähelle tuontihiilen hintaa.
It is at the mercy of the slightest fluctuation on the world market.
Näin brittiläinen hiilikaivostoiminta on maailmanmarkkinahintojen vähäistenkin vaihtelujen armoilla.
However, the world coal market is relatively stable, supplies being more diversified and regular than those of oil.
Tosin hiilen maailmanmarkkinat ovat melko vakaat, hiilentoimittajia on yhä enemmän, ja hiilitoimitukset ovat säännöllisempiä kuin öljytoimitukset.
) ‘Towards a European strategy for the security of energy supply’, Green Paper (COM(2000) 769 final), Brussels, 29 November 2000, annex, p. 4.
) Komission päätös N:o 3632/93/EHTY, tehty 28 päivänä joulukuuta 1993, jäsenvaltioiden kivihiiliteollisuuden hyväksi toteuttamia toimia koskevasta yhteisön järjestelmästä, EYVL L 329, 3.12.1993.
However, the accession of Poland and the Czech Republic to the European Union in 2004 makes it difficult to implement this idea.
Tšekin ja Puolan liittyminen Euroopan unioniin vuonna 2004 on kuitenkin vaikeuttanut tämän ajatuksen toteuttamista.
Poland alone accounts for the same coal output as the 15 together.
Puolan hiilentuotanto on yksinään samaa suuruusluokkaa kuin koko 15 jäsenvaltion unionin tuotanto.