natgillin/translations-raw huggingface dataset:
But it does so without flattening out thedifferences between its Member States and its regions:instead, it seeks to preserve the diversity of their cultures andtheir traditions.
Nyt se toimii foorumina, jolla määritellään yhteiset lähtökohdat kestävälle kalastukselle sekä tukivarojen jakamiselle EU:n ja sen jäsenvaltioiden valitsemien tavoitteiden edistämiseksi.
The Common Fisheries Policy therefore does not represent a fixed body of rules.
Yhteinen kalastuspolitiikka ei siten ole mikään jäykkä sääntökokoelma.
It is rather a work in progress that hasto adapt to changing biological and political circumstances.All major decisions in this context are taken by Member States’ governments in Council after consultation with the Members of the European Parliament.
Pikemminkin sitä voidaan kuvailla jatkuvana sääntelyhankkeena, jota on mukautettava kulloinkin vallitseviin biologisiin ja poliittisiin olosuhteisiin. Neuvostossa kokoontuvat jäsenvaltioiden hallitukset tekevät kaikki YKP:tä koskevat tärkeät päätökset vasta Euroopan parlamentin jäseniä kuultuaan.
Every measure proposed is based on substantial input from independent expertsand stakeholders’ representatives.
Riippumattomat asiantuntijat ja sidosryhmien edustajat ovat antaneet merkittävän panoksensa jokaiseen ehdotettuun toimenpiteeseen.
The same is true of the Common Fisheries Policy.
Näin on myös yhteisessä kalastuspolitiikassa.
The EUfishing industry is one of the most varied in the world.
EU:n kalastusala on yksi maailman monipuolisimmista.
The European fleet ranges from the factory trawler fishing for Arctic cod in a force nine gale to the 30-foot longliner catchingsardines in calm waters a few miles from the Adriatic coast,and the purse seiner chasing tuna through the tropical heat ofthe Indian Ocean.
Euroopan laivastoon kuuluu hyvin erilaisia aluksia jäämerenseitiä yhdeksän boforin myrskyssä kalastavista uivista jalostamoista aina tyynillä vesillä muutaman meripeninkulman päässä Adrianmeren rannikosta sardiineja kalastaviin 30 jalan siima-aluksiin tai Intian valtameren trooppisessa helteessä tonnikaloja pyytäviin kurenuotta-aluksiin.
The Common Fisheries Policy has to getthe measure of a sector which extends from the private recreational fisherman at one extreme, to multi-million-euro listedcompanies at the other, and which covers the entire marketchain, from the point of capture, through landing, transport,processing and distribution, to final sale.
Yhteisen kalastuspolitiikan avulla on kyettävä hallinnoimaan alaa, jonka toista ääripäätä edustavat virkistyskalastajat ja toista monen miljoonan euron pörssiyhtiöt ja joka kattaa koko markkinointiketjun pyyntipaikalta maihinpurkamisen, kuljetuksen, jalostuksen ja jakelun kautta aina myyntitiskille asti.
I believe that we have every reason to preserve this diversity aswe move into the 21st century.
Meillä on luullakseni täysi syy säilyttää tämä moninaisuus siirtyessämme 2000-luvulle.
Fishing is not only an economicactivity, it is also a way of life.
Kalastus ei ole pelkästään taloudellista toimintaa, vaan myös kokonainen elämäntapa.
Closely tied to the unique characteristics of different marine ecosystems, it is central to theidentity and prosperity of many coastal communities.
Se on kiinteästi sidoksissa kunkin merialueen ekosysteemien erityispiirteisiin ja keskeinen tekijä monien rannikkoyhteisöjen identiteetille ja vauraudelle.
When I was appointed European Commissioner for Fisheriesin 2004, the Common Fisheries Policy was in a state ofoptimistic turmoil.
Kun minut vuonna 2004 nimitettiin Euroopan komissioon vastaamaan kalastusasioista, yhteinen kalastuspolitiikka oli optimistisen sekasorron vallassa.
A major reform had been undertaken in2002,and many of its consequences were still being workedthrough.
Vuonna 2002 oli tehty merkittävä uudistus, ja monia sen seurauksista oli edelleen läpikäymättä.
Since then, I have had the satisfaction of guiding torealisation a number of initiatives which I believe will make European fisheries more sustainable in the future than theyhave been in the recent past.
Sittemmin minulla on ollut ilo olla mukana toteuttamassa monia sellaisia aloitteita, jotka tulevaisuudessa tekevät EU:n kalastuksesta paljon kestävämpää kuin se on ollut lähimenneisyydessä.
Today, we have more stocks thatare managed under longterm plans.
Yhä useampia kantoja hoidetaan nyt pitkän aikavälin suunnitelmilla.
We also have clearerbiological targets for sustainability.
Kestävyyden saavuttamiseksi on myös asetettu aiempaa selkeämmät biologiset tavoitearvot.
And, above all, we haveinvolved stakeholders more closely than ever before in thepolicy-making process.
Ja ennen kaikkea sidosryhmät on otettu mukaan päätöksentekoon kiinteämmin kuin koskaan aikaisemmin.
Nevertheless, despite these advances, the majority of commercial fish stocks in EU waters continue to give cause forconcern.
Näistä edistysaskelista huolimatta suurin osa EU:n kaupallisesti hyödynnetyistä kalakannoista on edelleen huolestuttavassa tilassa.
In 2007, independent fisheries scientists assessed thecondition of 33 of Europe’s most important commercial fishstocks, and concluded that 29 (some 88% of them) were overfished.
Riippumattomat tutkijat arvioivat vuonna 2007 Euroopan 33 tärkeimmän kaupallisen kalakannan kunnon ja totesivat, että niistä 29 (noin 88 prosenttia) on
Yet that prosperity now faces many challenges.
Tähän vaurauteen kohdistuu kuitenkin nyt monia uhkia.
While fish andfish products are today more widely consumed across Europethan ever before, the new techniques and commercial structures which have made it possible to meet that growth indemand have also led to a massive increase in fishing pressurein European waters.
Vaikka EU:ssa kulutetaan nykyisin enemmän kalaa ja kalatuotteita kuin koskaan aikaisemmin, uusi tekniikka ja kaupalliset rakenteet, joiden avulla tähän kysynnän kasvuun pystyttiin vastaamaan, ovat samalla johtaneet pyyntipaineen valtavaan lisääntymiseen Euroopan vesillä.
As a result, many fish stocks are overexploited, and the ecosystems of which they are an integralpart are under threat.
Monia kalakantoja riistokalastetaan, ja ekosysteemit, joiden erottamaton osa ne ovat, ovat joutuneet uhanalaisiksi.
21st century reported by the FAO, where the global average is 25% of stocksbeing overfished.
Jos vertailun vuoksi tarkastellaan tilannetta EU:n ulkopuolella, FAO:n mukaan koko maailman kannoista keskimäärin 25 prosenttia on liikakalastettuja.
Yet, despite these warning signs, decisions oncatch levels remain dominated by shortterm thinking,and thecatching capacity of the European fleet remains more thantwice what is needed to harvest our own fish stocks sustainably.
Saaliiden hupeneminen, kasvavat kustannukset ja se, että alukset joutuvat kalastamaan yhä kauempana ja yhä pidempään vain saadakseen yhä vähemmän ja usein yhä alempiarvoisempaa saalista, ovat johtaneet siihen, että monet alukset toimivat tappiollisesti tai lähellä sitä.
loops and virtuous circles to be explored here.
Tässä yhteydessä tutkittavanamme on monia lupaavia palautesilmukoita ja kasvukierteitä.
But we need tokeep an open mind when we engage with this more joined-upapproach to policy making.
Meidän on kuitenkin pidettävä mielemme avoimina sitoutuessamme tähän aiempaa kattavampaan lähestymistapaan politiikan muotoilussa.
We also need to be aware of thenew obligations which come with it, and which will impact onour fisheries sector.
Lisäksi meidän on oltava tietoisia sen mukanaan tuomista uusista velvollisuuksista, joilla on omat vaikutuksensa kalastusalaan.
I believe that fisheries have a positive roleto play in realising the goals of the Marine Strategy Framework Directive, which obliges Member States to ensure thegood environmental status of the seas under their jurisdictionby 2021.
Uskon, että kalastus vaikuttaa myönteisesti meristrategiadirektiivin tavoitteiden toteuttamiseen; direktiivissähän jäsenvaltiot velvoitetaan varmistamaan ympäristön hyvä tila lainkäyttövaltaansa kuuluvilla merialueilla vuoteen 2021 mennessä.
And the benefits will not be all one way, either: thehealthier our seas, the more resilient our fish stocks should be,and so the more profitable our fishing industry.
Eivätkä tästä saatavat edut suinkaan ole yksisuuntaisia: mitä terveempi meri on, sitä kestävämpiä ovat kalakannat – ja sitä kannattavammaksi kalastustoiminta muuttuu.
This is bad news for the fish and for marine biodiversity. It isalso bad news for fishers, and for all the associated industrieswhich depend upon the wild capture sector.
Vesiviljelyn edistäminen on tietenkin tärkeä vaihtoehto, jota on syytä tukea täysipainoisesti asianmukaisilla sääntely-, tiedotus- ja markkinatoimilla sekä myöntämällä siihen kohdennettua rahoitustukea.
Shrinking catches,rising costs and the need to travel further and fish longer to catchfewer and often less valuable fish mean that, in some sectors ofthe industry, many boats now operate at, or close to, a loss.
On tietenkin pelkästään myönteistä, että vesiviljelyn merkitys sekä EU:ssa että muualla maailmassa on kasvanut, mutta se ei vielä pitkään aikaan – tai ehkä ei koskaan – kykene täyttämään nykyistä tarjontavajetta.
Promoting aquaculture is certainly an important alternative,which deserves our full support through appropriate regulatory measures, awareness-building and market measures, aswell as with the help of targeted financial support.
Ennen kaikkea tuleva yhteisen kalastuspolitiikan uudistus, jota nyt olemme valmistelemassa, vaatii aktiivista osallistumista kaikilta niiltä, joiden elämään sen tulokset vaikuttavat.
I welcomethe increasingly important role that aquaculture is playing inthe EU and beyond, but it will be a long time, if ever, until itcould make up the shortfall in supply.
Kalastuksenhoito pohjautuu alueellisella, kansallisella ja EU:n tasolla yhä enemmän alhaalta ylös suuntautuvaan tietämykseen ja neuvontaan.
The review process we havelaunched will likewise require not only extensive consultationwith stakeholders, but also broadbased public support, if itis to produce a fisheries management framework which iscapable of putting the common good before narrower nationaland/or sectoral interests.
Käynnistämämme tarkasteluprosessi edellyttää myös paitsi sidosryhmien laajaa kuulemista myös laajapohjaista julkista tukea, mikäli sen tuloksena aiotaan luoda kalastuksenhoitojärjestelmä, jossa yhteinen hyvä asetetaan kapea-alai-sempien kansallisten ja/tai alakohtaisten etujen edelle.
In view of the poor situation of many fish stocks it is bothjustified and understandable that many people are callingfor a decisive change in the way fisheries are managed, bothat Member State and at European level.
Monien kalakantojen huono tila huomioon ottaen on sekä oikeutettua että ymmärrettävää, että monet ihmiset ovat alkaneet vaatia ratkaisevaa muutosta kalavarojen hoidossa sekä jäsenvaltioiden että EU:n tasolla.
Against this background, I hope that this brochure will servea double purpose.
Edellä esitettyä taustaa vasten tämä opas täyttää toivottavasti ainakin kaksi tarkoitusta.
On the one hand, it spells out and explainswhere we are today on the road to sustainable fisheries in Europe, and how the management framework of the Common Fisheries Policy functions at present.
Ensinnäkin siinä selitetään ja kuvaillaan juurta jaksain, mihin asti olemme tähän mennessä päässeet kestävän kalastuksen edistämisessä EU:ssa ja miten yhteisen kalastuspolitiikan nykyinen hallinnointijärjestelmä toimii.
But on the other hand, italso presents an open and frank account of the problems westill face, and the distance that still remains to be travelled.
Toiseksi siinä myös tarkastellaan avoimesti ja rehellisesti, mitä ongelmia on vielä ratkaisematta ja miten paljon työtä on vielä tehtävänä.
I would warmly invite you to join us in defining the path thatwe will take in the future.
Kutsunkin teitä kaikkia mukaan suunnittelemaan YKP:n tulevia linjauksia.
For whether you work in the sector,campaign for its reform, or simply eat the wonderful andnourishing produce which it provides – your contribution andsupport will be vital in defining the future of the Common Fisheries Policy.
Sillä olittepa alalla työskenteleviä ammattilaisia, sen uudistusta ajavia toimijoita tai kuluttajia, jotka nauttivat alalla tuotetuista herkullisista ja ravitsevista antimista, teidän kaikkien tuki ja panos on tarpeen yhteisen kalastuspolitiikan tulevaisuuden muovaamisessa.
In 2008 the European Commission announced its intentionto launch a new root-and-branch review of the Common Fisheries Policy.
Euroopan komissio ilmoitti vuonna 2008 aikovansa aloittaa yhteisen kalastuspolitiikan perinpohjaisen uudelleentarkastelun.
The Green Paper, which is currently beingprepared for publication later in 2009, will trigger a radicaland wide-ranging debate with our stakeholders and citizenson how Europe’s fisheries can best be managed to ensurethe maximum return to society over the long run.
Parhaillaan laadittavalla vihreällä kirjalla, joka on määrä julkaista vuoden 2009 loppupuolella, on tarkoitus käynnistää sidosryhmien ja kansalaisten kanssa merkittävä ja laajaalainen keskustelu siitä, kuinka EU:n kalavaroja pitäisi hallinnoida niin, että yhteiskunta saisi niistä pitkällä aikavälillä suurimman mahdollisen tuoton.
The 2002reform gave the Common Fisheries Policy a new fundamentalorientation towards sustainability, but it did not foresee andpre-empt all the obstacles that lay in the way of achieving thisgoal, both at the economic and the institutional level.
Vuoden 2002 uudistus merkitsi yhteisessä kalastuspolitiikassa suunnanmuutosta kohti kestävää kalastusta, mutta siinä ei osattu ennakoida eikä ehkäistä kaikkia tämän päämäärän tiellä olevia taloudellisia tai institutionaalisia esteitä.
If wewant to remove these obstacles, and create the conditions fora genuinely viable and sustainable EU fishing industry, thenwe need to be prepared to question every aspect of the way thecurrent system operates.
Jos haluamme voittaa nämä esteet ja luoda EU:ssa edellytykset todella elinkelpoiselle ja kestävälle kalastustoiminnalle, meidän on oltava valmiita kyseenalaistamaan kaikki nykyisen järjestelmän toimintaan liittyvät näkökohdat.
We will also have to recognise that the fishing industry can nolonger be viewed in isolation from the wider maritimeseascape, in which it is one actor among many.
Meidän on myös tiedostettava, ettei kalastustoimintaa voida enää tarkastella erillään laajemmasta meriympäristöstä, jossa se on vain yksi toimija muiden joukossa. Tulevassa
How we manage our fisheries
EU:n kalavarojen hoito
The Common Fisheries Policy was formallycreated in 1983, but its origins date back
Yhteinen kalastuspolitiikka (YKP) käynnistettiin virallisesti vuonna 1983, mutta
1 suggests, to prevent repeated argumentsover how quotas should be allocated, andto provide fishers with an environmentwhich is stable relative to the overall stateof the stock in question.
Nimensä mukaisesti suhteellisen vakauden periaatteen tarkoituksena on ehkäistä toistuvat erimielisyydet kiintiöiden jakamisesta sekä turvata kalastajille toimintaympäristö, jossa kyseisten kantojen yleistila pysyy vakaana.
One of the oldest elements of the CFPis the principle of ‘relative stability’.
Yksi YKP:n vanhimmista säännöistä on suhteellisen vakauden periaate.
Thequestion of how to divide fishing opportunities up into national quotas wassparked by the setting of the first catchlimits affecting EU fleets by the North East Atlantic Fisheries Commission (NEAFC)in 1975.
Kysymys kalastusmahdollisuuksien jakamisesta kansallisiksi kiintiöiksi tuli esille Koillis-Atlantin kalastuskomission (NEAFC) vahvistettua ensimmäiset EU:n laivastoon vaikuttavat pyyntirajoitukset vuonna 1975.
Following the Hague Declarationof 1976, Council defined the system of relative stability in 1980.
Annettuaan Haagin päätöslauselman vuonna 1976 neuvosto määritteli vuonna 1980 suhteellisen vakauden järjestelmän.
The key criteriaused were catches during the referenceperiod (1973-78), preferences for certainfleets in Scotland and Ireland (and Greenland, which was then still a member of the European Community), and compensation for losses in third country waters.
Sen mukaisesti jakoperusteissa otettiin huomioon viitekauden (1973–1978) saaliit, tietyille Skotlannin ja Irlannin (sekä Grönlannin, joka vielä tuolloin oli Euroopan yhteisön jäsen) laivastonosille myönnettävät etuoikeudet sekä kolmansien maiden vesillä aiheutuneiden kalastusmahdollisuuksien menetysten korvaaminen.
Relative stability was first applied in practicewith the adoption of the CFP in 1983.
Ensimmäisen kerran suhteellisen vakauden periaatetta sovellettiin käytännössä silloin, kun YKP tuli voimaan vuonna 1983.
to the early 1970s, when fisheries were originally part of the Common Agricultural Policy.Ministers’ main concern in those early dayswas to avoid conflict between nations, atatime when many countries around theworld were extending their territorial waters,until they finally created Exclusive Economic Zones (EEZs) extending 200 nautical milesfrom their baseline. If the nations of the European Union had simply followed thispath without some form of coordination,the consequences could have been bothchaotic and disastrous.
todellisuudessa se sai alkunsa jo 1970-luvun alussa, jolloin kalastusta säänneltiin vielä osana yhteistä maatalouspolitiikkaa. Alkuaikoina kalastusministerien tärkeimpänä huolenaiheena oli välttää valtioiden välisiä konflikteja, kun monet maat eri puolilla maailmaa laajensivat aluevesiään ja perustivat lopulta 200 meripeninkulmaan ulottuvat talousvyöhykkeet.
Nevertheless, EU Fisheries Ministers have constantly upheldthe principle of relative stability as thebasis of quota allocation under the CFP,and the allocation key has been adaptedover the years to accommodate the rightsof new Member States.
Jos Euroopan unionin valtiot olisivat yksinkertaisesti seuranneet niiden esimerkkiä eikä minkäänlaisia koordinointitoimia olisi toteutettu, seuraukset olisivat olleet sekä kaoottiset että tuhoisat.
focused on promoting the longterm sustainability of the European fishing industry. A firststep towards this goal was taken in 2002,when the European Union undertook a majorreform of the Common Fisheries Policy.
Euroopan kalastustoiminta oli jo siihen aikaan varsin ”kansainvälistä”, sillä monet laivastot olivat tottuneet kalastamaan kaukana kotoa.
The industry has changed, too. The amountof capital deployed throughout the sectorhas multiplied many times, while technological advances have radically increased thepower of fishers to catch and market fish.
Sen mukaan kullekin kannalle vahvistetaan suurimmat sallitut saaliit (TACit), jotka jaetaan EU:n jäsenvaltioiden kesken niiden aikaisempiin pyyntituloksiin pohjautuvalla kiinteällä jakoperusteella.
Instead our focus is onthe alarming decline of stocks in Europeanwaters, which is dragging the capture sectordown with it. Clearly something needs to bedone to reverse this trend: more than everbefore, we need a European fishing industrythat is both sustainable and profitable.
Kuten mihin tahansa toimenpiteeseen, jolla yritetään hallinnoida monitahoista ja monesta eri osatekijästä riippuvaa tilannetta melko yksinkertaisella sekä helposti ymmärrettävällä ja sovellettavalla toimintamallilla, myös suhteellisen vakauden periaatteeseen liittyy hyviä ja huonoja puolia.
Add in a fleetwhich has the capacity to catch far in excess ofthe sustainable yield of our seas, and controlsystems in which the penalties for ignoringthe rules are often so small they can be treatedas ‘normal’ operating costs, and you havearecipe for overfishing.
Sen katsotaan yleisesti edistävän lyhyen aikavälin päätöksentekoa ja painottavan kansallisia kiintiöosuuksia pitkän aikavälin yhteisten etujen kustannuksella.
Nevertheless, EU fisheries continue to becharacterized by shortterm decision-makingand short-sighted behaviour.
Jotkut arvostelijoista jopa väittävät, ettei EU:n sitoutuminen yhtenäismarkkinoiden luomiseen sovi yhteen sen kanssa.
2 commonly known as the ‘Basic Regulation’.Since its adoption in 2002, Council Regulation(EC) No 2371/2002 on the conservation andsustainable exploitation of fisheries resourcesunder the Common Fisheries Policyhas provided the main legal basis for all subsequentfisheries legislation at EU level.
EU:n kalastusministerit ovat kuitenkin toistuvasti vahvistaneet suhteellisen vakauden periaatteen perustaksi kiintiöiden jakamiselle YKP:n puitteissa, ja jakoperustetta on vuosien mittaan mukautettu uusien jäsenvaltioiden kalastusoikeuksien ottamiseksi huomioon.
But this synergy between themdepends upon a virtuous circle.
luonnonvarojen jakamisessa käytettävä väline.
And in the finalanalysis, it is the people who work in the fishery who have to make that policy a reality, byadopting it fully in their daily practice.
Lainsäädäntöä tarvitaan myös kattavan säännöstön luomiseksi arkojen kalapopulaatioiden suojelua ja säilyttämistä varten.
Group 1: Access to fisheries resourcesand management of fishing activities Group 2: Aquaculture: fish, shellfish and molluscs Group 3: Markets and Trade Policy Group 4: General questions: economicsand sector analysis.
YKP ei alun perin ollut mikään ylikansalliseen sääntelyyn pyrkivä radikaali hanke, vaan yritys säilyttää Euroopan kalatalouden rakenteelle tyypillinen moninaisuus.
Ensuring that these people’s voices are heardis an integral part of the management framework of the CFP.
Ongelmat, joita YKP:n avulla yritettiin ratkaista, ovat nykyisin entistäkin ajankohtaisempia.
They may not alwaysagree with one another, but they all havearole to play in safeguarding living marineresources and building a sustainable futurefor our fishing industry.
Monet unionin laivastoista toimivat yhä kaukana kotivesiltään, mutta kuitenkin EU:n aluevesirajojen sisäpuolella.
They are organisedgeographically and/or by fishery: they areseven in number – five covering the differentmaritime areas which surround Europe, onefor the pelagic sector, whose boats rangewidely, and one for the long-distance fleetwhich fishes outside European waters.
Jos YKP:tä ei olisi, sen paikalle olisi joka tapauksessa kehitettävä jokin vastaava järjestelmä, jotta kyettäisiin hallinnoimaan monimutkaisia ja päällekkäisiä vastavuoroisia kalastusoikeuksia, joista EU:n kalastajat ovat riippuvaisia.
Each RAC bring together representatives ofthe fisheries sector with other interest groups,such as environmental organisations, consumers, sport fishers and aquaculture pro-ducers.Their role is to advise the Commissionon strategic policy decisions, drawing on thepractical experience of their members in thewaters and/or fisheries concerned.
Kun tähän yhtälöön lisätään vielä laivasto, jonka kapasiteetti ylittää selvästi mertemme kestävän enimmäistuoton, ja valvontajärjestel-mä, jossa seuraamukset sääntöjen laiminlyömisestä ovat usein niin mitättömät, että niihin saatetaan suhtautua ”normaaleina” toimintakustannuksina, on ainoana lopputuloksena liikakalastus.
Taking thelead on control position on how this major problem couldbe resolved.
Onko tämä kuitenkin liian paljon vaadittu?
CHAPTER ecological standards set at EU level, each Member State is free to choose the kind ofnational fishing industry it wants to encourage, in line with its fundamental economicchoices, its social priorities and its culturaltraditions.
EU:n toimia kalastajien etujen ja kalavarojen suojelutavoitteen yhteensovittamiseksi vaikeuttaa monin tavoin se, että nykyisin käytettävissä olevat keinot suunniteltiin alun perin hyvin erilaiseen tilanteeseen.
It is theirfisheries administrationswhich decide and carry out the detailedimplementation of every policy. And it is theirauthorities which have sole responsibilityfor control and enforcement – one of themost complicated and crucial aspects of anysuccessful fisheries management regime.
Ne tarkoitettiin ehtymättömiksi ja runsaiksi oletettujen kalavarojen jakamiseen – ei monimutkaisten tai arvaamattomasti reagoivien biologisten järjestelmien hallinnointiin puutteen ja kriisin keskellä.
Today, 255 votes are required for a qualified majority. This means that every decision taken by QMV represents the choiceof both a majority of the Member States,and more than 62% of the population ofthe EU as a whole.
YKP:n onnistumisesta kertoo ainakin se, että nyt neljännesvuosisata myöhemmin EU:ssa pidetään selvyytenä, että jäsenvaltioiden väliset kalastuskiistat sovitaan neuvottelemalla eikä sotimalla.