natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2)The decision of 21 April 1970(1) introduced the system of ownresourcesfor the general budget with effect from 1971.
2)Huhtikuun 21. päivänä 1970 tehtiin päätös(1), jonka perusteellayleisen talousarvion osalta otettiin käyttöön vuodesta 1971 alkaen omien varojen järjestelmä.
Own resources are:
Omia varoja ovat
—customs duties, which, in a gradual process lasting from 1971 to1975, were transferred to the Community;
– tullimaksut, joita alettiin periä Euroopan yhteisössä asteittainvuodesta 1971 vuoteen 1975
—agricultural levies, which have been paid in full to the Communitysince 1971;
– maatalousmaksut, joita Euroopan yhteisö on perinyt kokonaisuudessaan vuodesta 1971 alkaen
—VAT revenue (initially limited to a 1% rate): the Community VATarrangements were applied gradually as progress was made inharmonising the VAT base (sixth directive in 1977 and ninth directive in 1979).
– alv-tulot (alkuperäinen maksun enimmäismäärä 1 prosentti):Euroopan yhteisön alv-tuloja alettiin kantaa sitä mukaa, kun alv:nmääräytymisperustetta saatiin yhdenmukaistettua (vuoden 1977kuudes direktiivi ja vuoden 1979 yhdeksäs direktiivi).
The decision of 21 April 1970 has been applied in full since 1980.
Huhtikuun 21. päivänä 1970 tehdyn päätöksen säännöksiä alettiinsoveltaa täysimääräisesti vuodesta 1980 lähtien.
The Member States paid transitional and declining contributions to balancethe general budget until 1979.
Yleisen talousarvionrahoituksen tasapaino varmistettiin vuoteen 1979 saakka väliaikaisillaja asteittain alenevilla jäsenvaltioiden rahoitusosuuksilla.
The early achievements were:
Ensimmäiset merkittävät vaiheet olivat aikajärjestyksessä seuraavat:
—the creation of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF) in April 1962;
Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) perustaminen vuonna 1962
—the research policy, initially based on the Euratom Treaty (and therefore confined at the outset to the nuclear field), but since extendedto many other fields;
– tutkimuspolitiikka, joka perustui alun perin Euratomin perustamissopimukseen (ja rajoittui sen vuoksi alkuvaiheessa ydinenergiaasioihin), mutta jota on sittemmin asteittain laajennettu monillemuille aloille
—the reform of the European Social Fund (ESF), set up by the Treatyof Rome, in 1971;
Rooman sopimuksella perustetun Euroopan sosiaalirahaston (ESR)vahvistaminen vuonna 1971
18EUROPEAN UNION PUBLIC FINANCE
EUROOPAN UNIONIN TOIMINNAN RAHOITUS
4.Search for a balance between the institutions
Toimielinten keskinäisen tasapainonetsiminen
4.1.General budget
4.1Yleinen talousarvio
1)Under the 1957 Treaties of Rome:EEC and Euratom budget decisions were the exclusive prerogative of the Council, the sole budgetaryauthority.
1)Rooman sopimusten(1957)nojalla toimivalta ETY:n ja Euratomintalousarvioita koskevien päätösten osalta oli ainoastaan neuvostolla,joka oli ainoa budjettivallan käyttäjä.
In practice, the institutions were responsible for the variousstages of the budgetary procedure as follows:
Käytännössä talousarviomenettelyn eri vaiheet jakautuivat toimivallan osalta seuraavasti:
—establishment of the preliminary draft budget:Commission;
– alustavan talousarvioesityksen laatiminen: komissio
—adoption of budget:Council, after consulting Parliament;
– talousarvion vahvistaminen: neuvosto parlamenttia kuultuaan
—implementation of budget:Commission;
– talousarvion toteuttaminen: komissio
— discharge: Council.
– vastuuvapaus: neuvosto.
Budget control was exercised by an autonomous body: the Audit Board.
Valvontavalta puolestaan uskottiin itsenäiselle elimelle: tilintarkastuslautakunnalle.
2)The 1970 Luxembourg Treatymade the following changes to budgetary decision-making powers:
2)Vuoden 1970Luxemburgin sopimuksellatehtiin talousarviota koskevaan päätösvaltaan seuraavat muutokset:
—introduction of the distinction between compulsory expenditure andnon-compulsory expenditure;
Pakollisten menojen ja eipakollisten menojen välillä tehtiin ero.
—budgetary discharge given by joint Council/Parliament decision.
Talousarvion vahvistamisvalta myönnettiin Euroopan parlamentille,joka ei kuitenkaan saanut päätösvaltaa (”viimeistä sanaa”) ei-pakol-lisista menoista.
In this new legal set-up, Parliament has thelast word on noncompulsory expenditure, can reject the budget andacts alone in granting discharge;
Talousarviota koskeva vastuuvapaus myönnettiin neuvoston japarlamentin yhteisellä päätöksellä.
THE DEVELOPMENT OF AN ORIGINAL FINANCIAL SYSTEM (1953–75)19
ALKUPERÄISEN RAHOITUSJÄRJESTELMÄN MUODOSTUMINEN (1953–1975)19
—budget control is exercised by the Court of Auditors set up by the Treaty of Brussels.
Talousarvion valvontavalta on osoitettu Brysselin sopimuksellaperustetulle tilintarkastustuomioistuimelle.
4.2.ECSC budget
4.2EHTY:n talousarvio
1)The 1951 Treaty of Parisprovides that decision-making powers onbudgetary matters are all exercised by the High Authority and anauditor is appointed for the purposes of budget control.
1)Vuoden 1951 Pariisin sopimuksessamäärätään, että päätösvaltatalousarviota koskevissa asioissa on ainoastaan korkealla viranomaisellaja valvontavalta tilintarkastajalla.
2)The 1975 Treaty of Brusselsassigns budget control powers to the Court of Auditors.
2)Vuoden 1975 Brysselin sopimuksellatalousarvion valvontavaltaannettiin tilintarkastustuomioistuimelle.
The crisis in the Community’sfinances (1975–88)
EY:n rahoituskriisi(1975–1988)
The legal, political and institutional balance in the Community’s financial arrangements established in the mid-1970s was gradually upset overthe next 10 years.
EY:n rahoitusjärjestelmän oikeudellinen, poliittinen ja institutionaalinentasapaino sellaisena, kuin se oli toteutunut 1970luvun puolivälissä,hävisi vähitellen seuraavan vuosikymmenen kuluessa.
Relations became increasingly strained during this period and the situation gradually degenerated into open conflict.
Ajanjaksoa leimasivat yhä voimakkaammat jännitteet, jotka vähitellenaiheuttivat kriisitilanteen.
As a result, the operationof the budgetary decision-making process became extremely difficultbetween 1980 and 1988 and the series of incidents was unending:numerous actions or counter-actions before the Court of Justice broughtby the Council, the Commission or some Member States; delays in theadoption of the budget; rejection of the budget by Parliament; application of makeshift solutions, such as advances or special contributions, inorder to finance expenditure.
Kriisin vuoksi talousarviota koskevaa päätösmenettelyä oli erittäin vaikea toteuttaa vuosina 1980–1988. Tilannettakuvastivat monet vaikeudet: neuvosto, komissio ja eräät jäsenvaltiotveivät joko yhdessä tai erikseen lukuisia riita-asioita Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen; talousarvion hyväksymisessä oli viivästymisiä;talousarvioita hylättiin parlamentissa; turvauduttiin hätäratkaisuihin,kuten ennakkoihin ja erityisiin rahoitusosuuksiin, jotta menojen rahoittaminen oli mahdollista.
The budgets for 1980, 1985, 1986 and1988 were not adopted until the financial year was well under way, sothat the provisionaltwelfths arrangements had to be applied for periodsof five to six months.
Vuosien 1980, 1985, 1986 ja 1988 talousarviotvoitiin hyväksyä vasta kyseisten varainhoitovuosien alkamisen jälkeen,ja tällöin jouduttiin soveltamaan väliaikaisten kahdestoistaosien järjestelmää viisi–kuusi kuukautta.
There were three reasons for this state of affairs:
Tilanteen taustalla oli kolmentyyppisiä vaikeuksia:
—a climate of conflict in relations between the institutions;
– toimielinten väliset ristiriidat
—the question of budget imbalances;
– budjettiaseman epätasapainon ongelma
—the growing inadequacy of resources to cover the Community’sneeds.
– varat eivät enää riitä EY:n tarpeisiin.
22EUROPEAN UNION PUBLIC FINANCE
EUROOPAN UNIONIN TOIMINNAN RAHOITUS
1.The climate of conflict in relations betweenthe institutions
Toimielinten väliset ristiriidat
The institutional arrangements for power-sharing between the Counciland Parliament established from 1975 onwards proved difficult toimplement, for two main reasons: first, some of the criteria applied werenot defined in enough detail, were open to different interpretations orwere difficult to adapt to changing developments in the Communitybudget; second, no specific procedures were laid down for resolving anyconflicts that might arise by applying conciliation mechanisms orimposing solutions in the absence of agreement.
Vuonna 1975 käyttöön otettu toimielinmenettely, jolla neuvoston japarlamentin toimivalta jaettiin uudelleen, osoittautui vaikeaksi soveltaalähinnä kahdesta syystä: 1) osaa noudatettavista kriteereistä ei ollutmääritelty riittävän täsmällisesti, niitä voitiin tulkita eri tavoilla ja niitäoli vaikea mukauttaa unionin talousarviossa tapahtuviin muutoksiin, 2)ei ollut olemassa erityisjärjestelyjä ristiriitojen ratkaisemiseksi esimerkiksi sovittelumenettelyjen avulla tai päätöksillä, joita tehtäisiin automaattisesti, jos yksimielisyyttä ei saavuteta.
Moreover, the added legitimacy and influence enjoyed by Parliamentfollowing the direct elections in June 1979 (Act signed in Brussels in September 1976) placed a constant strain on its relations with the Council in budgetary matters.
Euroopan parlamentin legitimiteetti ja vaikutusvalta kasvoivat kesäkuussa 1979 pidettyjen yleisten vaalien (Brysselissä syyskuussa 1976annettu säädös) jälkeen, ja tämä aiheutti ylimääräisen poliittisen jännitteen neuvoston ja parlamentin välille.
Nevertheless, the institutions concerned did establish a dialogue to try toovercome these difficulties, leading among other things to ‘the joint declaration of the European Parliament, the Council and the Commission of 30June 1982 on various measures toimprove the budgetary procedure’(1).But these attempts, which prefigured the interinstitutional agreement concluded in 1988(2), proved to be somewhat makeshift.
Asianomaiset toimielimet aloittivat ristiriitojen ratkaisemiseksi vuoropuhelun, jonka yhteydessä annettiin 30. kesäkuuta 1982 Euroopan parlamentin neuvoston ja komission yhteinen julistus erilaisista toimenpi- teistä talousarviomenettelyn parantamiseksi(1). Nämä pyrkimykset,jotka johtivat vuonna 1988 toimielinten väliseen sopimukseen(2), osoit- tautuivat kuitenkin vielä melko heikoiksi.
1.1.The distinction between compulsory and non-compulsoryexpenditure
1.1Pakollisten menojen ja eipakollisten menojen väliseneron merkitys
Compulsory expenditure is defined in Article 272(4) of the EC Treaty as‘expenditure necessarily resulting from this Treaty or from acts adoptedin accordance therewith’, other expenditure being considered bycontrast as non-compulsory.
EY:n perustamissopimuksen 272 artiklan 4 kohdan mukaan pakollisetmenot ovat perustamissopimuksesta tai sen nojalla annetuista säädöksistä johtuvia pakollisia menoja. Muut menot ovat siten ei-pakollisiamenoja.
Such a distinction, which is in fact used ina number of national budget systems, can be useful when drawing up abudget in order to assess whether, in the light of the legislation, differentcategories of expenditure are more or less indispensable or, on thecontrary, discretionary.
Tämä ero, joka on itse asiassa sisällytetty moniin kansallisiin talousarviomenettelyihin, on hyödyllinen talousarviota laadittaessa, kunarvioidaan, onko jokin menoluokka lainsäädännön kannalta välttämätön vai harkinnanvarainen.
1.See Chapter 3.
1.(2)Katso 3 luku.
In terms of the Community budget, the problem is that, while technicaland vaguely defined, this criterion has major institutional implications,since it determines on the one hand the breakdown of budgetary responsibilities between the Council and Parliament and on the other the basicframework for Parliament’s own budgetary powers.
EY:N RAHOITUSKRIISI (1975–1988)23 vaikutuksia, koska sen avulla määritetään budjettivallan jakautuminenneuvoston ja parlamentin kesken sekä parlamentin budjettivallanperusta.
1)The breakdown of budgetary responsibilities
1)Budjettivallan jakautuminen
Under the budgetary procedure laid down in Article 272, the Commission draws up its preliminary draft budget, which then passes back andforth between the two arms of the budgetary authority: first, the Council establishes the draft budget, which is then given two alternatereadings by each of the institutions(1).
Perustamissopimuksen 272 artiklassa määrätyn talousarviomenettelynmukaisesti komission laatimaa alustavaa talousarvioesitystä käsitelläänkummassakin budjettivaltaa käyttävässä toimielimessä.(1) Neuvosto laatii ensin talousarvioesityksen, jota sitten käsitellään vuoron peräänmolemmissa toimielimissä.
The Council has the final sayover compulsory expenditure, the amount of which is fixed at its secondreading, while Parliament has the last word on the volume of noncompulsory expenditure at its final reading of the draft budget.
Neuvostolla on lopullinen päätösvaltapakollisissa menoissa, joiden määrä vahvistetaan toisessa käsittelyssä,mutta eipakollisten menojen määrän vahvistaa lopullisesti parlamenttitalousarvioesityksen viimeisessä käsittelyssä.
The Treaty does not provide for any mechanisms to overcome disagreement between the two institutions on applying the distinction betweenthe two types of expenditure, which is nevertheless crucial for thedemarcation of their respective budgetary powers.
Perustamissopimuksen määräyksiin ei sisälly menettelyjä, joiden avullavoitaisiin ratkaista neuvoston ja parlamentin väliset kiistat menojenjaottelusta, jolla on kuitenkin ratkaiseva merkitys kyseisten toimielintenbudjettivallan rajaamisen kannalta.
2)The framework for Parliament’s budgetary powers
2)Parlamentin budjettivallan perusta
However, there are limits on Parliament’s power to set the final total ofnon-compulsory expenditure.
Parlamentin toimivalta vahvistaa lopullisesti eipakollisten menojenmäärä on rajoitettu.
Without prejudice to the constraints imposed by the volume of own resources available and the need to maintainstrict budgetary balance, Article 272(9) lays down a maximum rate of increase for such expenditure in relation to expenditure of the same type to be incurred during the current year(2).
Perustamissopimuksen 272 artiklan 9 kohdassamäärätään, että vuosittain vahvistetaan se enimmäismäärä, jolla menoavoidaan korottaa suhteessa kuluvan varainhoitovuoden samankaltaisiinmenoihin.(2) Tässä on kuitenkin otettava huomioon käytettävissäolevien omien varojen määrästä aiheutuvat rajoitteet ja se, että talousarvion on oltava tiukasti tasapainossa.
The Commission determines thismaximum rate on the basis of objective economic parameters.
Komissio vahvistaa enimmäiskorotuksen puolueettomien taloudellisten seikkojen perusteella.
There are two cases where the maximum rate of increase may be relaxed.If the rate of increase resulting from the draft budget established by the Council is over half the maximum rate, Parliament may further increase
Jos neuvoston laatiman talousarvioesityksen korotus onenemmän kuin puolet enimmäiskorotuksesta, parlamentti voi kasvattaaei-pakollisten menojen määrää enintään puolella enimmäiskorotuksesta.
For a more detailed description of the budgetary procedure, see Chapter 9.For a full analysis of the rule on maximum rates of increase, see Chapter 9.
(1)Katso talousarviomenettelyn yksityiskohtainen kuvaus 9 luvusta.(2)Katso enimmäiskorotusta koskevan säännön yksityiskohtainen kuvaus 9 luvusta.
24EUROPEAN UNION PUBLIC FINANCE the volume of noncompulsory expenditure up to half of the maximumrate.
EUROOPAN UNIONIN TOIMINNAN RAHOITUS
The maximum rate may also be exceeded by agreement between the Council and Parliament.
Neuvosto ja parlamentti voivat ylittää enimmäiskorotuksen myös yhteisestä sopimuksesta.
However, there are two potential problems withthis mechanism with regard to the exercise of budgetary powers.
Tällaisessa menettelyssä voi kuitenkin aiheutuaseuraavanlaisia budjettivallan käyttöön liittyviä vaikeuksia:
—The classification of expenditure for a given financial year determinesnot only the extent of Parliament’s power in establishing the budgetfor that year, but also the actual margin for manoeuvre enjoyed by Parliament in the next financial year or even subsequent years, since itserves as a basis for applying the maximum rate of increase.
Kun menot luokitellaan tiettynä varainhoitovuonna, tällöinmääräytyy myös parlamentin toimivalta talousarvion vahvistamisessa ja sen lisäksi todellinen liikkumavara sekä kyseiseksi ettäseuraavaksi vuodeksi tai jopa sitä seuraaviksi vuosiksi, koska luokittelua käytetään perustana vahvistettaessa enimmäiskorotusta.
—The method of calculating the maximum rate of increase is notdirectly or immediately tied to changes in actual budgetary requirements arising, for example, from the introduction of new policies or,more drastically, from enlargement of the Community.
Enimmäiskorotuksen laskentamenetelmällä ei ole suoraa yhteyttämäärärahatarpeiden todellisiin muutoksiin, jotka aiheutuvat esimerkiksi uusista politiikoista tai erityisesti unionin laajentumisesta.
—There are no Treaty provisions laying down at exactly which stage ofthe budgetary procedure agreement should be reached on exceedingthe maximum rate of increase or how that agreement is to be reached.
Perustamissopimus ei sisällä määräyksiä siitä, missä vaiheessatalousarviomenettelyä enimmäiskorotuksen ylittämisestä olisi tarkkaan ottaen sovittava ja mitä menettelyjä olisi noudatettava.
3)The 1982 joint declaration
3)Vuoden 1982 yhteinen julistus
One of the aims of this declaration was to clarify the rules for applyingthe distinction between compulsory and noncompulsory expenditure.
Julistuksen tavoitteena oli muun muassa selventää sääntöjä, jotkakoskevat menojen jaottelua pakollisiin ja eipakollisiin menoihin.
It defines compulsory expenditure as such expenditure as the budgetaryauthority is obliged to enter in the budget to enable the Community tomeet its obligations, both internally and externally, under the Treatiesand acts adopted in accordance with the Treaties.
Kyseisessä julistuksessa pakolliset menot määritellään menoiksi, jotkabudjettivallan käyttäjän on otettava talousarvioon, jotta EY voisitäyttää sisäiset ja ulkoiset velvoitteensa sellaisina kuin ne johtuvatperustamissopimuksista tai niiden nojalla annetuista säädöksistä.
Annexed to the declaration was a list of all the then existing budgetlines, classified as compulsory or non-compulsory.
Julistuksessa on liitteenä luettelo kaikista silloisista budjettikohdista,joista jokaisesta on ilmoitettu, kuuluvatko ne pakollisiin vai eipakollisiin menoihin.
A new procedure (thetrialogue between the Presidents of the three institutions) was introduced to determine the classification of new budget lines or existinglines for which the legal basis had changed.
Uuden menettelyn (komission ja neuvoston puheenjohtajien ja parlamentin puhemiehen välinen vuoropuhelu) tarkoituksena olitehdä mahdolliseksi uusien ja sellaisten budjettikohtien luokittelu,joiden oikeudellista perustaa on muutettu.
The Commission proposes a classification of expenditure in its preliminary draft.
Komissio tekee ehdotuksen menojen luokittelusta alustavassa talousarvioesityksessään.
If either arm of the budgetary authority cannot agree with
Jos jompikumpi budjettivallan käyttäjistä ei olesamaa mieltä kyseisestä luokittelusta, puheenjohtajat kokoontuvat
THE CRISIS IN THE COMMUNITY’S FINANCES (1975–88)25 this classification, the Presidents hold a trialogue meeting andendeavour to resolve the matter before the draft budget is established.
EY:N RAHOITUSKRIISI (1975–1988)25 kolmisin ja pyrkivät ratkaisemaan ongelman ennen talousarvioesityksen laatimista.
In these respects, the 1982 declaration proved effective in the first fewyears following its adoption.
Edellä esitetyin osin vuoden 1982 julistus osoittautui tehokkaaksiensimmäisinä sen hyväksymisen jälkeisinä vuosina.
However, disputes over the classification ofexpenditure and the maximum-rate-of-increase mechanism resurfaced in1986, when the Community had to meet requirements arising from theaccession of Spain and Portugal.
Vuonna 1986 syntyikuitenkin menojen luokitteluun ja enimmäiskorotusta koskevaan menettelyyn liittyviä kiistoja, joihin vaikuttivat erityisesti EY:n laajentumisesta Espanjaan ja Portugaliin aiheutuvat tarpeet.
In the absence of agreement betweenthe two arms of the budgetary authority, the Council brought an actionbefore the Court of Justice, which subsequently annulled the budget forthe 1986 financial year.
Neuvosto ja parlamenttieivät kyenneet sopimaan kiistaansa, ja neuvosto vei asian Euroopanyhteisöjen tuomioistuimeen, joka kumosi kyseisen varainhoitovuodentalousarvion.
1.2.The clash between legislative power and budgetarypower
1.2Lainsäädäntövallan ja budjettivallan ristiriitaisuus
The EEC and Euratom Treaties themselves contain the seeds of thedispute between the Council and Parliament from 1975 to 1982; whilelegislative power is vested exclusively in the Council, budgetary power isshared between the Council and Parliament.
EY:n ja Euratomin perustamissopimuksissa itsessään oli ainekset ristiriitaan, joka vuosina 1975–1982 asetti neuvoston ja parlamentin vastakkain, sillä niissä annetaan lainsäädäntövalta kokonaan neuvostolle jajaetaan budjettivalta neuvoston ja parlamentin kesken.
Prior to this, when the Council — the legislative body — was the soleauthority (up to and including the 1974 budget), powers over bothfields were vested in a single institution, and so in practice no significantconflicts could arise.
Kun neuvosto lainsäätäjänä käytti yksin budjettivaltaa (vuoteen 1974,kyseisen vuoden talousarvio mukaan luettuna), lainsäädäntö- ja budjettivallan käyttö oli keskittynyt yhteen toimielimeen, mikä käytännössävähensi merkittävien ristiriitojen syntymistä.
After acquiring its budgetary powers, Parliament took the view that thebudget by itself is a sufficient legal basis for using the appropriationsentered.
Saatuaan budjettivaltaa parlamentti ryhtyi noudattamaan käytäntöä,jonka mukaan talousarvio yksinään on riittävä perusta siihen otettujenmäärärahojen toteuttamiseksi.
So from the 1975 budget onwards, Parliament inserted manynew budget lines and entered appropriations which could sometimes beused to start up new actions; the amounts increased over the years.
Varainhoitovuodesta 1975 alkaen parlamentti lisäsi lukuisia budjettikohtia ja myönsi niihin määrärahoja. Näin
26EUROPEAN UNION PUBLIC FINANCE
EUROOPAN UNIONIN TOIMINNAN RAHOITUS oli toisinaan mahdollista aloittaa uusia toimia, ja kyseisten budjettikohtien merkitys kasvoi vuosien kuluessa.
For its part, the Council developed a practice of setting maximumamounts for relevant expenditure in the legislative instruments itadopted.
Neuvosto puolestaan alkoi noudattaa käytäntöä, jonka mukaisesti sesisällytti antamiinsa säädöksiin niistä johtuvien menojen enimmäismäärät.
Parliament argued that this had the effect of encroaching on itsown budgetary powers over noncompulsory expenditure.
Parlamentti puolestaan katsoi, että kyseisellä käytännölläpuututtiin sen toimivaltaan päättää ei-pakollisista menoista.
The joint declaration of 30 June 1982 also set out to find a compromisesolution to this dispute.
Kesäkuun 30. päivänä 1982 annetun yhteisen julistuksen tavoitteena olimyös löytää kompromissi edellä esitettyyn vastakkainasetteluun.
The declaration lays down the principle that ‘in order that the fullimportance of the budget procedure may be preserved, the fixing ofmaximum amounts by regulation must be avoided’.
Julistuksessa esitettiin periaate, jonka mukaisesti ”talousarviomenettelyn täyden merkityksen säilyttämiseksi on vältettävä enimmäismäärienvahvistamista asetuksin”.
On the other hand, in this joint declaration, Parliament, the Council andthe Commission acknowledge that a legal basis separate from thebudget is required for the utilisation of appropriations for any ‘significant action’: if such appropriations are entered in the budget before aproposal for a regulation has been presented, the Commission willpresent this proposal, and the Council and Parliament will thenendeavour to adopt it, as quickly as possible.
Parlamentti, neuvosto ja komissio kuitenkin katsovat, että kutakin merkittävää EY:n toimeavarten myönnettyjen määrärahojen käyttöönottaminen edellyttää perussäädöstä. Jos tällaisia määrärahoja otetaantalousarvioon ennen asetusehdotuksen esittämistä, komissiota kehotetaan esittämään ehdotus ja neuvostoa ja parlamenttia hyväksymään semahdollisimman pian.