natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This was particularly evident in May 1948 at the Hague Conference organised by the European Movement, which resulted in particular in the creation of the Council of Europe in 1949.
Tämä kävi ilmi erityisen selvästi Eurooppa-liikkeen toukokuussa 1948 järjestämässä Haagin konferenssissa, joka johti muun muassa Euroopan neuvoston perustamiseen vuonna 1949.
The situation was recognised by Jean Monnet.
Jean Monnet ymmärsi tilanteen luonteen.
This man, with an exceptional international career before him, was, at the time, commissaire général au plan (chief adviser to the French government), a body attached to the French Prime Minister’s office in 1946; he implemented France’s first modernisation and amenities plan.
Tämä harvinaisen näyttävän kansainvälisen uran tehnyt vaikuttaja oli tuolloin Ranskan
Fifty years of European coal and steel
Hänen johdollaan valmistui Ranskan ensimmäinen nykyaikaistamis- ja varustautumissuunnitelma.
Whilst it is true that Jean Monnet produced a number of bold concepts in his lifetime, including his 1943 vision of ‘a European metallurgy State’, the project he was hatching in 1949 was a new departure in his European voyage.
Monnet kaavaili vuodesta 1949 lähtien uudenlaista eurooppalaista yhteistyötä, vaikka hän tiesi jo silloin, että brittejä ei saataisi siihen mukaan. Monnet esitti monia yltiöpäisiä ajatuksia elämänsä aikana, kuten sen, kun hän vuonna 1943 kehitteli visiota ”raskaan metalliteollisuuden eurooppalaisesta valtiosta”.
He sought the support of Robert Schuman and, with a small team, he drafted the Declaration which the Minister presented.
Hän sai suunnitelmalleen ulkoministeri Robert Schumanin tuen ja laati pienen avustajajoukon kanssa Schumanin julistuksena tunnetun puheen.
The proposal matched the spirit of the times and it was discussed in the press and debated throughout western Europe.
Ehdotus oli ajan hengen mukainen, sillä vastaavanlaisia ajatuksia oli jo kehitelty lehdistössä ja keskusteluissa Länsi-Euroopassa.
Jean Monnet knew that the Schuman proposal met the concerns and the earlier proposals of Chancellor Konrad Adenauer, who had been informed about the Declaration in advance.
Monnet tiesi, että Schumanin ehdotus vastasi Saksan liittokanslerin Konrad Adenauerin jo esittämiä ajatuksia, ja Adenauerille kerrottiinkin etukäteen julistuksen sisällöstä.
It met those concerns so well, in fact, that on 11 May the Frankfurter Allgemeine Zeitung ran the headline ‘Germany had already put forward the proposal’.
Ehdotus sopi Saksan kuvioihin niin hyvin, että Frankfurter Allgemeine Zeitung laittoi 11. toukokuuta puhetta koskevan selostuksensa otsikoksi ”Saksan jo esittämä ehdotus”.
The Chancellor, who was endeavouring to rebuild the democratic legitimacy and international presence of his country, was undoubtedly pleased at the prospect of sharing a new dynamic with France.
Adenauer, joka pyrki palauttamaan maansa demokraattisen legitiimiyden ja aseman kansainvälisessä politiikassa, ei voinut olla muuta kuin tyytyväinen mahdollisuudesta uudenlaiseen dynaamiseen yhteistyöhön Ranskan kanssa.
He was particularly interested in two of the objectives.
Hän kiinnitti kuitenkin erityistä huomiota kahteen ratkaisemattomaan kysymykseen.
The reintegration of the Saar into the Federal Republic would remain a major issue until 1955 and was the subject of an exchange of letters when the Treaty of Paris was signed.
Saarlandin palauttaminen Saksalle oli näistä keskeinen vuoteen 1955 asti.
In signing the Treaty, the Chancellor did not recognise the status of the Saar.
Asiasta käytiin kirjeenvaihtoa Pariisin sopimuksen allekirjoittamisen yhteydessä.
Nor did the German government wish to dismantle the steel and coal cartels and it would interpret the Treaty differently from France on this point.
Saksan hallitus oli myöskin eri mieltä Ranskan kanssa teräs- ja hiilikartellien purkamisen tarpeellisuudesta, ja tältä osin Saksassa tulkittiinkin sopimusta eri tavalla kuin Ranskassa.
Why choose coal and steel as the foundation on which to build economic integration rather than other sectors such as energy and transport?
Miksi juuri hiili ja teräs valittiin talouden yhdentymisen käynnistäjiksi eikä esimerkiksi energia tai liikenne?
The authors of the Declaration had indeed considered several options.
Julistuksen laatijat olivat pohtineet erilaisia vaihtoehtoja.
Their eventual choice was taken primarily for symbolic and political reasons.
Heidän valintansa oli ennen kaikkea symbolinen ja poliittinen.
In those days, coal was the main form of energy, the basis of all activities. Most trains were steam powered.
Noihin aikoihin hiili oli tärkein energialähde ja siten taloudellisen toiminnan perusta.
Steel was regarded as the foundation of a country’s power.
Junissa oli vielä enimmäkseen höyryveturit.
The tonnage a country produced was an indicator of its position in the hierarchy of nations.
Terästä taas pidettiin maiden voiman mittana: sen tuotantoluvut vaikuttivat maiden väliseen hierarkiaan.
It must be remembered that Europe was a major power in these industries.
On syytä muistaa, että Eurooppa oli tuolloin näiden teollisuudenalojen suurvalta.
9 whether real or imagined, with the ‘200 families’ who were said to dominate political life between the two wars.
Nämä komiteat liittyivät tai ainakin niiden kuviteltiin liittyvän niin sanottuun ”200 perheeseen”, joiden katsottiin hallinneen sotienvälisen ajan politiikkaa.
In Germany and elsewhere, the power of the groups (Konzern), the close integration of the coal and steel cartels and their collusion with the Nazi regime were all nasty memories.
Saksassa ja muualla suurten yrityskonsernien mahtiasema, teräs- ja hiilikartellien pitkälle edennyt integroituminen sekä niiden yhteistoiminta natsihallinnon kanssa koettiin kansalliseksi häpeätahraksi.
By placing the two industries under the European banner, the public was being reassured that the future of Europe was a peaceful one.
Asettamalla nämä teollisuudenalat yhteisön valvontaan pyrittiin samalla vakuuttamaan kansalaiset Euroopan tulevaisuuden rauhanomaisesta luonteesta.
Last, although very far from least in the sequence of events, there were the short-term constraints.
Merkittävä osa tapahtumaketjussa oli myös päivänpoliittisilla näkökohdilla.
There was a very severe shortage of coal, which had to be imported at very high prices from the USA.
EHTY:n alueella oli ankara pula hiilestä, jota oli pakko tuoda erittäin kalliiseen hintaan Yhdysvalloista.
There was huge demand for steel to meet the needs of a continent that was being rebuilt.
Kokonaisen maanosan jälleenrakentamiseen vaadittiin valtavat määrät terästä.
However, the experts believed as early as 1949 that the huge ‘steel famine’ would soon end, since immediate needs could be met.
Asiantuntijat arvioivat kuitenkin jo vuonna 1949, että suuri teräspula korjaantuisi nopeasti, sillä välittömät tarpeet pystyttiin jo täyttämään.
Rumours abounded: the European steel bosses started gearing up for a return to the pre-war steel cartels.
Siksi Schumanin suunnitelman tavoitteena oli pitää markkinavoimat poliittisten vallanpitäjien hallinnassa.
The Schuman Plan was therefore designed to give the political authorities the upper hand over economic forces.
Loppujen lopuksi sekä asiantuntijat että huhujen levittäjät olivat väärässä.
The experts and the rumours were wrong: far from collapsing, the European steel market recovered strongly in the summer of 1950.
Euroopan teräsmarkkinat eivät suinkaan romahtaneet, vaan ne vahvistuivat huomattavasti kesän 1950 aikana.
But it had been largely unpredictable since it was one of the indirect consequences of the Korean War: US orders were stimulating the world metalworking market.
Tämä johtui tosin pitkälti ennalta arvaamattomasta tekijästä eli Korean sodan välillisestä vaikutuksesta.
This economic revival would eventually lead European companies into the era of mass consumption.
Yhdysvaltain tilaukset antoivat piristysruiskeen metalliteollisuuden maailmanmarkkinoille.
The motor vehicle market would absorb undreamt of quantities of steel. The rumours were wrong as well.
Suhdanteiden elpymiseen vaikutti pian myös kulutusyhteiskunnan nousu Euroopassa.
The good international relations of the steelmakers were a myth.
Autoteollisuus nieli käsittämättömät määrät terästä.
The inter-war cartels had in fact never worked very well and, at the start of the 1950s, industrialists were still far from any agreement.
Myös teräsmagnaattien huhuttu yhteisymmärrys osoittautui kuvitelluksi.
There were still some immediate problems to be solved. Boosted by US support, German steel was recovering rapidly.
Sotienvälisen ajan kartelli ei koskaan ollut toiminut kunnolla, ja 1950-luvun alussa alan edustajat olivat vielä kaukana sovusta.
London which would authorise Germany to exceed the authorised production ceiling.
Saksan terästeollisuus elpyi pikavauhtia Yhdysvaltain tuen avulla.
The future of the International Authority of the Ruhr, which controlled output in this vital region, was considered.
Samaan aikaan pohdittiin elintärkeän Ruhrin alueen kansainvälisen valvontakomission tulevaisuutta.
Its duties were eventually transferred to the ECSC.
Ruhrin tuotannon valvonta siirrettiinkin loppujen lopuksi EHTY:lle.
The Schuman Declaration also stemmed from these calculations.
Nämä ja useat muut näkökohdat olivat Schumanin julistuksen taustalla.
And it included a number of others. Some believed that the creation of a ‘pool’, as it was then called, would allow France to obtain the Ruhr coke on which it depended at a far better price.
Joissakin piireissä ajateltiin, että ”poolin” luominen (kuten siihen aikaan sanottiin) johtaisi siihen, että Ranskan teollisuus saisi käyttöönsä tarvitsemaansa Ruhrin koksia aiempaa paljon edullisemmin.
French car manufacturers, especially Renault, claimed that the common market would allow them to obtain better-quality German sheet steel for their factories at lower prices.
Ranskalaiset autonvalmistajat ja erityisesti Renault’n johto arvioivat saavansa yhteismarkkinoiden ansiosta tehtaidensa käyttöön hyvälaatuisia saksalaisia teräslevyjä aiempaa halvemmalla.
The calculations of all parties tended to converge and this was certainly one of the keys to success.
Näiden laskelmien kohtaaminen oli varmaankin yksi hiili- ja teräsyhteisön menestyksen salaisuuksista.
Jean Monnet said on several occasions that the economic dimension was not the key aspect of the project: ‘Our Community is not an association of coal and steel producers, it is the start of Europe’ (1). This view favours the political explanation for the Schuman Plan.
Monnet vakuutti toistuvasti, että talous ei ollut hankkeen tärkein peruste: ”Yhteisömme ei ole hiilen ja teräksentuottajien yhdistys, vaan Euroopan alku.” (2) Tämä näkemys korosti Schumanin suunnitelman poliittista sisältöä.
A contrasting opinion is that of a former European Commissioner who emphasises the economic dimension of the plan, ‘The great merit of the ECSC is that it did not seek to unite Europeans around a cultural edifice, which would have been difficult to nourish, or around a political construct — the failure of the SDN was still fresh in people’s minds at the time, or around a military edifice, the fiasco of the CED having subsequently validated the coal/steel project’ (2).
Sitä vastaan voidaan asettaa Euroopan komission entisen jäsenen kommentti, jossa painotetaan hankkeen taloudellista merkitystä: ”EHTY:n suurin ansio oli se, ettei se pyrkinyt yhdistämään eurooppalaisia kulttuurirakennelman (jonka sisältöä olisi ollut vaikea vaalia), poliittisen rakennelman (Kansainliiton epäonnistuminen oli tuohon aikaan vielä tuoreena muistissa) tai sotilaallisen rakennelman ympärille (hiili- ja
) Jean Monnet, Mémoires, Fayard, Paris, republished 1988, p. 576.
) Monnet, J., Mémoires, Pariisi, Fayard, uusintapainos 1988, s. 576.
Chapter 1 History of the Treaty of Paris
Johdanto Euroopan hiili- ja teräsyhteisön viisi vuosikymmentä
History of the Treaty of Paris
) Nykyajan näkökulmasta
The Treaty of Paris differs from those that contributed later to the history of European construction.
Schumanin suunnitelman onnistuminen ja Pariisin sopimuksen nopea hyväksyminen näyttävät perustuneen siihen, että poliittiset ja taloudelliset tavoitteet yhtyivät otollisella hetkellä.
It was to expire after 50 years, whereas those that followed were of unlimited duration.
3 ) Yves-Thibault de Silguy, Suez-yhtiön pääjohtaja ja entinen Euroopan komission
This pioneering Treaty defined the action that could be taken immediately whereas, in the case of the EEC, action would be far more gradual.
Luku 1 Pariisin sopimus ja sen tausta
For example, ECSC customs barriers were abolished almost immediately; hence, also, the importance of the beginning, which established how the rules operate but failed to leave much room for manoeuvre in order to adapt to change.
Niinpä esimerkiksi EHTY:n sisäiset tulliesteet poistettiin melkein välittömästi. Tämän vuoksi oli aluksi tärkeää antaa sääntöjä, jotka tosin eivät jättäneet paljon liikkumavaraa myöhemmille muutoksille.
Article 95 is virtually alone in dealing with ‘cases not provided for’ in the Treaty.
Melkeinpä ainoa viittaus ”tapauksiin, joista ei määrätä tässä sopimuksessa”, on sopimuksen 95 artiklassa.
The Treaty was both precise and moderate; it consisted of 100 articles, distinctly fewer than those that would follow in the history of European construction.
EHTY:n perustamissopimus on täsmällinen ja asiallinen. Se käsittää sata artiklaa eli huomattavasti vähemmän kuin Euroopan yhdentymistä sääntelevät myöhemmät sopimukset.
As Jacques Delors said, ‘the ECSC Treaty had everything’.
Kuten Jacques Delors asian ilmaisi: ”EHTY:n perustamissopimuksessa oli kaikki.”
The general objectives were in essence as follows: to ensure supply to the common market, to ensure that consumers enjoy comparable conditions, to ensure the establishment of the lowest prices, to encourage firms to develop their production potential, to promote improved living and working conditions for workers and to promote international trade and banish protectionism.
Se sisälsi yleiset tavoitteet, jotka voidaan tiivistää seuraavasti: huolehtia toimituksista yhteismarkkinoille, varmistaa kaikille käyttäjille samanveroiset olosuhteet, pitää hinnat mahdollisimman alhaalla, kannustaa yrityksiä kehittämään tuotantokapasiteettiaan, kohentaa työntekijöiden elin- ja työoloja, edistää kansainvälistä kauppaa sekä kieltää protektionismi.
The early optimism and the setting-up of the institutions
Alkuaikojen optimismi ja EHTY:n toimielinten luominen
The setting-up of the first Community produced its share of foreseeable controversy that occurs in any international negotiations.
Kuten kansainvälisissä neuvotteluissa on tapana käydä, EHTY:n toimielinten perustamiseen liittyi ankaria kiistoja.
There was for instance the question of the ECSC headquarters.
Hyvä esimerkki tästä oli yhteisön kotipaikka.
Liège, Saarbrücken, Strasbourg, Brussels and even Turin were considered until a compromise was reached.
Vaihtoehtoina mainittiin Liège, Saarbrücken, Strasbourg, Bryssel ja jopa Torino.
The High Authority would be in Luxembourg and the future Common Assembly in Strasbourg, which already housed the Council of Europe.
Lopuksi päädyttiin kompromissiin: korkea viranomainen päätettiin sijoittaa Luxemburgiin ja tuleva yhteinen edustajakokous Strasbourgiin, jossa Euroopan neuvosto jo toimi.
However, those discussions seem less important with the passage of time and there was also the climate of optimism and enthusiasm described by those involved.
Nämä erimielisyydet olivat kuitenkin nykyajan näkökulmasta vähäpätöisiä.
) Even if the Treaty does not labour this point: the word appears only once, in Article 9.
Tavoitteena oli varmistaa rauha talousyhteistyön avulla ja aloittaa eteneminen kohti ”yhä
Chapter 1 History of the Treaty of Paris
Luku 1 Pariisin sopimus ja sen tausta
13 considers that it will take two more years to have an army, a political author- ity and a common European currency, in that order’ (5
15 läheisempää liittoa”. (5) Hiilen ja teräksen jälkeen oli tarkoitus saada mukaan samalla menetelmällä myös muita teollisuudenaloja.
These sentiments can be explained quite simply: building something new is inspiring, especially in an international context.
Innostus on helposti ymmärrettävissä: uuden rakentaminen on aina jännittävää varsinkin kansainvälisissä yhteyksissä.
For those, members of the High Authority or new European officials, who had a vision of the future of Europe, it was the start of a project.
Korkean viranomaisen jäsenet ja uudet virkamiehet, joilla oli visio Euroopan tulevaisuudesta, kokivat olevansa suuren yhteisen hankkeen käynnistäjiä.
The salaries and general conditions were also significant.
On syytä lisätä, että virkamiesten palkat ja muut etuudet olivat huomattavan hyvät.
It is true that, at the time, the capital of the Grand Duchy was not as yet the large international centre that it has become.
Tosin suurherttuakunnan pääkaupunki ei vielä tuolloin ollut mikään suuri kansainvälisen toiminnan keskus.
Of greater concern was the fact that the enthusiasm was generally felt only by those directly involved.
Vakavampi puute oli se, että innostus koski lähinnä vain yhteisön toiminnassa mukana olevia.
Despite the attempts of several media to cover the event, there was every indication that the inauguration of the ECSC in 1952 was not of particular concern to the general public.
Vaikka jotkin tiedotusvälineet seurasivat asiaa, kaikesta päätellen EHTY:n toiminnan aloittaminen vuonna 1952 ei herättänyt kovinkaan paljon huomiota kansalaisten keskuudessa.
Especially as the major preoccupation of Europeans at the time was the defence of Europe.
Eurooppalaisten suurin huolenaihe noihin aikoihin oli maanosan puolustus.
In any event, the institutions were set up fairly quickly, which con-fi firms the initial dynamism.
Oli miten oli, EHTY:n toimielinten toiminta pystyttiin käynnistämään varsin ripeästi, mikä vahvistaa kuvaa alkuaikojen dynaamisuudesta.
Between August 1952, when the High Authority was established, and the end of the year, the ECSC was ready to start.
Korkean viranomaisen jäsenet nimitettiin elokuussa 1952, ja EHTY oli valmis aloittamaan työnsä jo saman vuoden lopussa.
The institutional originality of the first Community was the binomial which combined a supranational body, the High Authority, with a Council of Ministers where the views of Member States were expressed.
Tämän ensimmäisen yhteisön erikoispiirre oli toimeenpanovallan jakaminen ylikansallisen korkean viranomaisen sekä jäsenvaltioiden kantoja edustavan ministerineuvoston välillä.
The ECSC is based on a classical distribution of power between the High Authority, the Common Assembly and the Court of Justice, plus the Council, to form what Jacques Delors described as the ‘institutional square’.
Näin luotiin korkean viranomaisen, yhteisen edustajakokouksen ja tuomioistuimen välisen perinteisen vallan kolmijaon sijasta rakenne, jota Jacques Delors kutsui ”institutionaaliseksi neliöksi”.
These measures underpinned much of the future Community institutions.
Samalla luotiin perusta myöhemmille toimielinjärjestelyille.
Fifty years of European coal and steel
Korkeassa viranomaisessa oli yhdeksän jäsentä.
The first nine members of the High Authority consisted of two Frenchmen, Jean Monnet, who was the first President (1952–55), and Léon Daum; two Germans, Franz Etzel, who played a very significant part at the side of Monnet, and Heinz Potthoff; two Belgians, Albert Coppé and Paul Finet; an Italian, Enzo Giacchero; a Luxembourger, Albert Wehrer; and a Dutchman, Dirk Spierenburg.
Korkean viranomaisen ensimmäisessä kokoonpanossa oli kaksi ranskalaista: viranomaisen ensimmäinen puheenjohtaja Jean Monnet (1952–1955) ja Léon Daum, kaksi saksalaista: Franz Etzel (jolla oli merkittävä rooli Monnet’n rinnalla) ja Heinz Potthoff, kaksi belgialaista: Albert Coppé ja Paul Finet, yksi italialainen: Enzo Giacchero, yksi luxemburgilainen: Albert Wehrer ja yksi hollantilainen: Dirk Spierenburg.
From the socio-occupational standpoint, this group comprises three politicians (A. Coppé, F. Etzel and E. Giacchero), two civil servants and diplomats (D. Spierenburg and A. Wehrer), two trade unionists (P. Finet and H. Potthoff), only one industrial employer (L. Daum) and the indefinable J. Monnet.
Ryhmään kuului kolme poliitikkoa (Coppé, Etzel ja Giacchero), kaksi virkamiestä ja diplomaattia (Spierenburg ja Wehrer), kaksi ammattiyhdistysliikkeen edustajaa (Finet ja Potthoff), vain yksi teollisuuden edustaja (Daum) sekä Monnet, jota ei voida sijoittaa mihinkään näistä ryhmistä.
There is no need here to detail the biographies of these men or the 17 individuals appointed to the High Authority between 1952 and 1967.
Tässä yhteydessä ei ole aihetta ryhtyä käymään läpi korkean viranomaisen jäseninä vuosina 1952–1967 toimineiden 17 henkilön elämäkertatietoja.
They are relatively well-known, even if very little information was given about their achievements before or after their participation in the High Authority.
Ne tunnetaan melko hyvin, vaikka heidän toiminnastaan ennen EHTY-vuosia tai niiden jälkeen on vain vähän tietoja.
Who is aware, for example, that Frantz Etzel played an important part in drawing up the economic programme of the Christian Democrats (CDU)?
Kuinka moni tietää esimerkiksi sen, että Franz Etzel oli Saksan kristillisdemokraattisen puolueen (CDU) talousohjelman keskeisiä taustahahmoja?
) Mauve Carbonell, ‘Franz Etzel (1902–1970)’, master’s thesis, supervised by Philippe Mioche, University of Provence, 2001.
) Carbonell, M., Franz Etzel (1902–1970), Philippe Miochen johdolla laadittu tutkielma, Provencen yliopisto, 2001.
Members of the ECSC High Authority
EHTY:n korkean viranomaisen jäsenet vuosina
Period spent with ECSCHigh Authority (and function)
Toimikausi (ja tehtävät) EHTY:n korkeassa viranomaisessa
Franz Etzel (1902-1970), lawyer, soldier (1939–45), co-author of the first economic programme of the CDU, CDU Member of Bundestag, FRG Minister for Finance (1957–61), company director
Franz Etzel (1902–1970), lakimies, sotilaana II maailmansodassa 1939–1945, osallistui kristillisdemokraattisen puolueen (CDU) ensimmäisen talousohjelman laatimiseen, CDU:n liittopäiväedustaja, Saksan liittotasavallan valtiovarainministeri (1957–1961), hallintoneuvostojen jäsen
Heinz Potthoff (1904-1974), metalworker, then marketing executive, trade union activist in the Deutsche Gewerkschaftsbund, Member for North Rhine-Westphalia, company director (1962–74)
Heinz Potthoff (1904–1974), metallityöläinen, myöhemmin ylempi toimihenkilö, Deutsche Gewerkschaftsbundin ammattiyhdistysaktiivi, Nordrhein-Westfalenin osavaltion parlamentin jäsen, hallintoneuvostojen jäsen (1962–1974)
Franz Blücher (1891-1959), director of various companies, co-founder and president of the Freie Demokratische Partei (1950–52), FDP Member of the Bundestag, Federal Vice-Chancellor and several times minister in the FRG (1949–57)
Franz Blücher (1891–1959), hallintoneuvostojen jäsen, liberaalidemokraattisen puolueen (FDP) perustajajäsen ja puheenjohtaja (1950–1952), FDP:n liittopäiväedustaja, Saksan liittotasavallan varaliittokansleri ja moninkertainen ministeri (1949–1957)
Fritz Hellwig (1912-), Board Member and Director of the financial archives of the Saarbrücken Chamber of Commerce, soldier (1940–45), CDU Member of the Bundestag, Vice-President of the European Commission (1967–70)
Fritz Hellwig (1912–), Saarbrückenin kauppakamarin johtokunnan jäsen ja talousarkiston johtaja, sotilaana II maailmansodassa 1940–1945, CDU:n liittopäiväedustaja, Euroopan yhteisöjen komission varapuheenjohtaja (1967–1970)
Karl-Maria Hettlage (1902-1995), lawyer and teacher, Financial Director at Ministry of Defence Procurement (1940–45), State Secretary in Finance Ministry in the FRG (1959–62, 1967–69), company director
Karl-Maria Hettlage (1902–1995), lakimies ja opettaja, puolustusministeriön talouspäällikkö (1940–1945), valtiosihteeri Saksan liittotasavallan valtiovarainministeriössä (1959–1962; 1967–1969), hallintoneuvostojen jäsen