natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Names that enhance the value of the fish are sometimes misused.
Arvoa lisääviä nimityksiä käytetään näin ollen joskus väärin.
‘Sole’ for example, is used for both Atlantic sole and tropical sole; yellowfin tunny with red flesh is often sold as ‘bluefin tuna’at a much lower price than that of genuine Mediterranean bluefin tuna.
Esimerkkejä: mainintaa ”kielikampela”käytetään sekä Atlantin kielikampelasta että trooppisesta kielikampelasta; punalihaista keltaevätonnikalaa myydään usein nimityksellä ”tonnikala”aivan erilaiseen kauppahintaan kuin Välimeren tonnikalaa.
To keep consumers from being cheated on what they are buying, the Commission is considering the option of requiring both the scientific name of the species and the commercial name.
Jotta kuluttajaa ei enää voida pettää sen suhteen, mitä hän ostaa, komissio suunnittelee muun muassa lajin tieteellisen nimen yhdistämistä sen kauppanimeen.
Labels will also become longer.
Etiketti myös pitenee.
A fourth type of information, namely whether the product is fresh or was previously frozen, will have to be provided to consumers from 1 January 2011.
Kuluttajille on nimittäin 1. tammikuuta 2011 alkaen annettava neljäs tieto, joka kertoo kalan käsittelytavan eli sen, onko se tuore vai sulatettu.
This information has become mandatory since the adoption, in November 2009, of the regulation establishing a Community control system for ensuring compliance with the rules of the common fisheries policy (CFP).
Tämä tieto tuli itse asiassa pakolliseksi sen jälkeen, kun marraskuussa 2009 annettiin asetus yhteisön valvontajärjestelmästä yhteisen kalastuspolitiikan (YKP) sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi.
Apart from this latter point, the process is still in the analysis stage at present.
Tätä viimeistä seikkaa lukuun ottamatta prosessi on tällä hetkellä harkintavaiheessa.
The Commission is collecting proposals from the different stakeholders.
Komissio kokoaa asianomaisten osapuolten erilaisia ehdotuksia.
These debates are obviously fundamental for improving the image of European fishery products in terms of food safety, quality and conformity with rules on sound fisheries management.
Nämä keskustelut ovat tietenkin olennaisia, jotta eurooppalaiset kalastustuotteet voivat parantaa imagoaan elintarviketurvallisuuden, laadun ja hyvän kalastuksenhoidon sääntöjen noudattamisen osalta.
Everyone knows that fish is excellent for the health and that some are more healthful than others, but suitable labelling of fishery and aquaculture products will do a lot to help (re)gain consumer confidence.
Vaikka kaikki tietävät, että kala on erinomaisen terveellistä ja että jotkin lajit ovat sitä aivan erityisesti, niin kalastus- ja vesiviljelytuotteiden hyvät etiketit antavat lisäksi mahdollisuuden ansaita tai palauttaa kuluttajien luottamus.
Third point: information on fishing zones is hard for consumers to understand.
Kolmas seikka: Kalastusalueita koskeva tieto on nykyään kuluttajille vaikeasti ymmärrettävää.
It is based on 12 catch zones defined by the United Nations Food and Agriculture Organisation (FAO): Northeast Atlantic, Northwest Atlantic, Baltic Sea, Western Central Atlantic, etc.
Se perustuu Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) määrittämiin 12 pyyntialueeseen: Koillis-Atlantti, Luoteis-Atlantti, Itämeri, Läntinen Keski-Atlantti jne.
These zones are so vast that they lack clarity.
Nämä alueet vaikuttavat aivan liian suurilta ja samalla hankalilta lukea.
The Commission wishes to propose the use of zones that are more meaningful to consumers, but this process entails certain difficulties.
Komissio haluaa ehdottaa aluejakoa, joka sanoisi kuluttajille enemmän.
Names that are very regional, for instance, may not prove possible.
Tässä toimintamallissa piilee kuitenkin ongelmia.
Using the term ‘Gulf of Riga cod’could be perplexing to Spanish or Portuguese consumers, whereas it would be perfectly clear to those living in Germany or Poland.
Ei esimerkiksi ole varmaa, onko mahdollista valita kovin alueellisia nimityksiä. ”Riian lahden turskan”mainitseminen saattaisi todella hämmentää espanjalaista tai portugalilaista kuluttajaa, vaikka tällainen merkintä olisi täysin selkeä Saksassa tai Puolassa asuvalle kalanystävälle.
The objective seems useful, but putting it into practice will require further analysis.
Vaikka suunta vaikuttaa hyvältä, toteuttamistapaa on siis vielä kypsyteltävä.
Where does the fish on my plate come from?
Mistä lautasellani oleva kala tulee?
With an effective traceability system, control authorities know, almost in real time, which operators handle the lots of fish after catch.
Hyvä jäljitettävyys antaa viranomaisille mahdollisuuden tietää lähes reaaliajassa, minkä toimijoiden kautta kalaerät pyynnin jälkeen kulkevat.
Tracing a product back up the supply chain all the way to the vessel’s deck is possible thanks to traceability rules for fishery and aquaculture products.
Ketjun seuraaminen aluksen kannelle asti; se on mahdollista kalastus- ja vesiviljelytuotteiden jäljitettävyys-sääntöjen ansiosta.
These identify every operator, from the retailer to the fishing vessel.
Niiden avulla voi tunnistaa jokaisen toimijan kaupasta kalastusalukseen saakka.
Originally put in place for control purposes, traceability also helps consumers to know what they are buying and to be sure that they are paying a fair price.
Jäljitettävyys otettiin alun perin käyttöön valvontatarkoituksessa, mutta se on myös kuluttajalle keino tietää, mitä ostaa, ja varmistaa maksavansa oikean hinnan.
Before their first sale, fish, molluscs and crustaceans must be divided into lots of the same species, generally presented in crates graded according to the requirements of the PO or the auction centre to which the vessel delivers its products.
Ennen ensimmäistä myyntiä kalat, simpukat ja äyriäiset on jaettava samasta lajista koostuviin eriin. Nämä pannaan yleensä laatikoihin, jotka on mitoitettu tuottajaorganisaation tai sen huutokauppakeskuksen, jossa aluksen saalis myydään, vaatimusten mukaisesti.
This sorting operation often takes place on the vessel, before reaching the port, so that the fish can be weighed by lots.
Usein tämä lajittelu tapahtuu jo aluksella, ennen satamaan saapumista, jotta punnitus tapahtuu erä kerrallaan.
In the logical next step in the traceability process, the lot is the basic unit that will be traced throughout the fish marketing chain.
Jäljitettävyysprosessin logiikan mukaan erä on perusyksikkö, jota seurataan kalan koko markkinointiketjun varrella.
Since 1 January 2010, the implementation of new rules on fisheries control has further strengthened product traceability.
Kalastuksenvalvonnan uusien sääntöjen täytäntöönpano 1. tammikuuta 2010 alkaen on entisestään vahvistanut tuotteiden jäljitettävyyttä.
Let’s look at how the system works, from sea to plate.
Katsotaanpa, miten järjestelmä toimii mereltä lautaselle.
It is often during the weighing that information on the fishery products is placed on the lot, generally in the form of a barcode or electronic chip.
Tiedot kalastustuotteista kiinnitetään erään usein punnituksen yhteydessä, yleensä viivakoodien tai mikrosirun muodossa.
This information will accompany the product up to the retail sale.
Nämä tiedot pysyvät tuotteessa vähittäismyyntiin saakka.
Apart from the lot identification u gu st 2010 I I A
Tämä viimeinen tieto on vuoden 2010 asetuksen tuoma
When the fish is hauled aboard the vessel, the master must submit a catch declaration to the control authorities without delay.
Kun kala on nostettu laivaan, kapteenin on viipymättä tehtävä saalisilmoitus valvontaviranomaiselleen.
For each species, the declaration mentions the estimated quantity, date and zone of catch, gears used and the vessel’s home port, and the start and end dates of its season.
Siinä hän ilmoittaa tarkasti jokaisen lajin osalta arvioidun määrän, päivämäärän ja pyyntialueen, käytetyt pyydykset sekä kotisatamansa ja kalastuskautensa alkamis- ja loppumispäivät.
If lots are transhipped to another vessel, the masters of the fishing vessel and of the transport vessel must both submit a transhipment declaration to their control authorities: these identify the vessel, give a detailed description of the goods and indicate their destination.
Jos erät laivataan toiseen alukseen, kalastusaluksen kapteenin ja kuljetusaluksen kapteenin on kummankin tehtävä valvontaviranomaiselleen jälleenlaivausilmoitus; alusten tunnistetietojen ja kauppatavaran yksityiskohtaisen kuvauksen lisäksi siinä mainitaan määräpaikka.
At the wharf
Laiturilla
Upon landing, catches must as a rule be weighed on scales approved by the control authorities.
Saalista purettaessa se on periaatteessa punnittava valvontaviranomaisen hyväksymillä vaaoilla.
It is generally the auction centre where the fish will be sold that is responsible for the
Yleensä punnituksen tarkkuudesta on vastuussa huutokauppakeskus, jossa saaliit myydään.
The new control scheme imposes the electronic logbook (electronic reporting system, ERS) for all vessels more than 12 m in length, with a daily declaration during fishing trips (before arrival in port for catches taken the last day out).
Uusi valvontajärjestelmä edellyttää sähköisen kalastuspäiväkirjan (ERS) käyttämistä kaikissa vähintään 12-metrisissä aluksissa ja päivittäistä ilmoitusta kalastusmatkojen aikana (ennen satamaan saapumista matkan viimeisen päivän saaliiden osalta).
This provision is being phased into place.
Tämä määräys tulee voimaan asteittain.
It is currently mandatory for vessels over 24 m in length.
Se on tällä hetkellä pakollinen vähintään 24-metrisille aluksille.
In 2011, it will apply to all vessels over 15 m in length.
Vuonna 2011 se koskee kaikkia vähintään 15-metrisiä aluksia.
In 2012, it will be the rule for vessels 12 m or more in length.
Vuonna 2012 järjestelmä on pakollinen 12 metrin pituudesta alkaen.
For vessels up to 11.99 m, the paper logbook will remain in use and catches must be declared every two days.
11,99 metriin saakka kalastuspäiväkirja on edelleen paperiversiona ja saaliista on tehtävä ilmoitus joka toinen päivä.
It is important for the subsequent conservation of the fish and lets consumers make a distinction between fresh fish and once-frozen fish.
Se on tärkeä kalan myöhemmän säilytysmuodon kannalta, samoin kuin sen, että kuluttaja voi tehdä eron tuoreen ja sulatetun kalan välillä.
Not all fish, molluscs and crustaceans must necessarily go through the classic supply chain.
Kaikkien kalojen, simpukoiden ja äyriäisten ei välttämättä tarvitse kulkea perinteistä ketjua pitkin.
An ordinary consumer can always buy fish informally at the wharf, directly from the fisherman.
Tavallisella kuluttajalla on aina mahdollisuus ostaa kalaa epämuodollisesti laiturilta, suoraan kalastajalta.
This type of sale must nevertheless be authorised by the state and not result in income of more than EUR 50 a day for the fisherman.
Tällä myyntimuodolla on kuitenkin oltava valtion lupa, eikä kalastaja saa ansaita sillä 50:tä euroa enempää päivässä.
By the same token, sales notes are not required for purchases of quantities of less than 30 kg for private consumption.
Alle 30 kg:n painoisista, yksityiskäyttöön tarkoitetuista ostoksista ei kuitenkaan tarvitse tehdä myynti-ilmoitusta.
On the basis of the weighing, the vessel master completes a landing declaration that describes the species landed, their exact quantity and the port of landing.
Punnituksen perusteella kapteeni tekee purkamisilmoituksensa, jossa kuvaillaan puretut lajit, niiden täsmällinen määrä ja purkamissatama.
Generally, the auction centre, PO or fishermen’s association takes delivery of the goods and stores them until the sale begins.
Yleensä tavarat vastaanottaa huutokauppakeskus, tuottajaorganisaatio tai kalastajayhdistys, joka varastoi ne myynnin avaamista odotettaessa.
The body receiving the goods must submit a take-over declaration.
Vastaanottavan elimen on tehtävä haltuunottoilmoitus.
In addition to the information contained in the previous declarations, the description of the goods and the place of storage must be detailed.
Edeltävissä ilmoituksissa mainittujen tietojen lisäksi siinä on ilmoitettava tarkasti tavaran kuvaus ja varastointipaikka.
Like the other declarations, the take-over declaration must be transmitted electronically and without delay, within 24 hours for entities with annual turnover of more than EUR 200 000 and within 48 hours for the others.
Kuten muidenkin ilmoitusten kohdalla, nämä on toimitettava sähköisesti ja melko nopeasti: 24 tunnin kuluessa sellaisten elinten osalta, joiden vuosittainen liikevaihto on yli 200 000 euroa, ja 48 tunnin kuluessa muiden osalta.
At the auction
Huutokauppakeskuksessa
At the shop
Kaupassa
This is where the first sale comes to an end.
Jätämme nyt ensimmäisen myyntitapahtuman.
The wholesalers and processors have bought their goods.
Kalatukkurit ja jalostajat ovat saaneet tavaransa.
They must then process and sell them to retailers (fish shops, supermarkets or restaurants) or to intermediaries (exporters, central trading groups, etc.).
Heidän on nyt käsiteltävä se ja myytävä se vähittäiskauppiaille (kalakauppiaille, valintamyymälöille, ravintoloille) tai välittäjille (viejille, keskusliikkeille…).
The lots can naturally be grouped, split or divided among different buyers as long as their origin can still be traced.
Erät voidaan tietenkin ryhmitellä uudelleen, jaotella tai jakaa useampien ostajien kesken, mutta sillä edellytyksellä, ettei tämä estä ketjun seuraamista takaisinpäin.
The information must therefore be duplicated in the same number of groupings or divisions of the lots and the sales documents must contain an express reference to the original lot.
Tiedot on tällöin kopioitava erikseen jokaista uutta erää varten, ja myyntiasiakirjoissa on selvästi viitattava alkuperäiseen erään.
This stage marks the first sale of the lots.
Tässä vaiheessa erät myydään ensimmäisen kerran.
In the traditional circuit, this happens at the auction, where each lot is put on the block and sold to the highest bidder.
Perinteisessä ketjussa tämä tapahtuu huutokauppakeskuksessa, missä jokainen erä huutokaupataan ja myydään eniten tarjoavalle.
In most cases, the first buyer is a fish wholesale trader, although retail traders, restaurant owners and processors sometimes also buy at auctions.
Yleensä tämä ensimmäinen ostaja on kalatukkuri (tukkukauppias), mutta joskus myös kalakauppiaat, ravintoloitsijat ja jalostajat ostavat huutokaupasta.
Direct sales circuits also exist.
Lisäksi on olemassa suoramyyntiketjuja.
In this case, the fish are delivered directly from the vessel’s hold to the cold storage plant of the wholesaler or processor who has reached a prior agreement with the vessel owner.
Kalat kulkevat tällöin suoraan aluksen ruumasta kalatukkurin tai jalostajan, joka on tehnyt aluksen omistajan kanssa ennakkosopimuksen, kylmävarastoon.
Whatever the type of first sale, the buyers must always be approved by the state and identified in a national list.
Vähittäismyyjällä on toinen velvoite, joka koskee kuluttajille tiedottamista.
Once the first sale has taken place, the seller issues an invoice plus a sales note that is transmitted to the control authorities.
Ensimmäisen myyntitapahtuman jälkeen myyjä laatii laskun lisäksi myynti-ilmoituksen, jonka hän toimittaa valvontaviranomaisille.
This note adds further details to the other declarations: identification of the buyer, place and date of sale, invoice references and price.
Tämä ilmoitus lisää joukon tarkennuksia muihin ilmoituksiin: ostajan tunniste, myyntipaikka- ja päivä, laskun viitteet ja hinta.
It goes without saying that the sales note and the information in the invoice must match, not only for fisheries inspectors, but also for the tax authorities…
On itsestään selvää, että myynti-ilmoituksen ja laskun sanamuotojen on vastattava toisiaan, ei ainoastaan kalastustarkastajien vaan myös veroviranomaisten takia… u u 2010 I
However, in case of verifications of compliance with CFP rules or, for instance, a sanitary problem with a product, it is now possible, based on the information that accompanies each lot, to move back up the supply chain all the way to the catch declaration.
Vastedes on kuitenkin mahdollista jokaiseen erään liitettyjen tietojen perusteella seurata ketjua takaisinpäin ensimmäiseen saalisilmoitukseen saakka, jos halutaan tarkastaa YKP:n sääntöjen noudattamista tai jos jonkin tuotteen yhteydessä ilmenee esimerkiksi hygieniaan liittyvä ongelma.
This is useful for fisheries controls.
Tämä on hyödyllistä kalastuksenvalvonnan kannalta.
It is also useful for consumers, who have the possibility to learn the answer to a fundamental question:‘Where does the fish on my plate come from?’
Se on hyödyllistä myös kuluttajan kannalta, sillä hänellä on mahdollisuus saada vastaus olennaiseen kysymykseen: ”Mistä lautasellani oleva kala tulee?”
For direct sales, lots of fish are sometimes transferred directly from the vessel to a lorry that will transport them, for example, to an auction or a processing plant located outside the port, sometimes very far away.
Suoramyynnissä voi käydä niin, että kalaerät siirretään aluksesta kuorma-autoon, jonka tehtävä on esimerkiksi kuljettaa ne huutokauppakeskukseen tai jalostustehtaaseen, joskus hyvinkin kauas sataman ulkopuolelle.
In this case, the lots leave the port without a take-over declaration or sales note.
Tässä tapauksessa erät lähtevät satamasta ilman haltuunotto- ja myynti-ilmoitusta.
This scenario is authorised provided the haulier draws up a transport document.
Tämä asiakirja on laadittava ennen kuorma-auton liikkeelle lähtöä.
It must be completed before the lorry leaves the port and either transmitted immediately by electronic means to the competent control authorities or accompany the goods to their destination, where it must be transmitted to the competent control authorities within 48 hours following unloading.
Se on joko toimitettava välittömästi sähköisesti toimivaltaisille valvontaviranomaisille tai kuljetettava tavaran mukana määränpäähän saakka ja sitten toimitettava toimivaltaisille valvontaviranomaisille 48 tunnin kuluessa purkamisesta.
‘Sustainable fisheries’ certification: a label that has to be earned la g e ul
Kestävän kalastuksen sertifikaatti: arvokas merkki la g eu l
The Commission intends to ensure that labels respect FAO guidelines.
Komissio haluaa varmistua siitä, että merkit noudattavat FAO:n suuntaviivoja.
These directives impose a rigorous award procedure to keep a fisheries player from being both judge and judged in the award of the label.
Nämä ohjeet edellyttävät tiukkaa myöntämismenettelyä sen estämiseksi, että kalastuksen toimija toimii tuomarina omassa asiassaan merkkiä myönnettäessä.
To sum up:
Tiivistettynä:
European consumers are more and more concerned about the impact of fishing on fish stocks and marine ecosystems.
Eurooppalaiset kuluttajat huolehtivat yhä enemmän kalastuksen vaikutuksesta kalakantoihin ja meren ekosysteemeihin.
To address their concerns,‘sustainable fisheries’ environmental labels are multiplying and the number of certified fisheries is growing constantly.
Tähän huoleen reagoidaan; kestävän kalastuksen merkit yleistyvät, ja sertifioitujen kalastusten määrä kasvaa jatkuvasti.
Earning‘sustainable fisheries’ certification is the result of a long process that meets very strictly established and controlled rules.
Kestävän kalastuksen sertifikaatin saaminen on kuitenkin pitkä prosessi, jossa noudatetaan erittäin tiukasti laadittuja ja valvottuja sääntöjä.
• The state of stocks – The stocks concerned are not overfished; the fishery must guarantee that they will be maintained for present and future generations; in the event of a decline in biomass, measures must be taken to restore stocks to sustainable levels within a reasonable period. • The management system – The fisheries must respect legal management measures for the zone concerned. Data on the state of stocks must be collected and kept up-to-date.
• Kantojen tila – Kyseisiä kantoja ei liikakalasteta; kalastuksen on taattava kantojen säilyminen nykyisille ja tuleville sukupolville.
In the absence of scientific data, a precautionary approach must be adopted.• The impact on the ecosystem – It is imperative to evaluate constantly the fishery’s impact on the ecosystem and to be able to provide a concrete solution if a negative impact occurs.
Jos biomassa romahtaa, on ryhdyttävä toimenpiteisiin kantojen elvyttämisen mahdollistamiseksi kohtuullisessa ajassa. • Hoitojärjestelmä – Kalastuksen on noudatettava kyseisen alueen lainsäädäntötoimenpiteitä.
Respect for the environment has the wind in its sails.
Tietoja kantojen tilasta on koottava ja pidettävä ajan tasalla.
As it is becoming a real sales argument nowadays, more and more producers seek to demonstrate their environmental commitment. This is the principle of ‘sustainable fisheries’ labels awarded to fisheries that go beyond legal requirements on respect for stocks and ecosystems, and wish to publicise their good practices.
Jos tieteellistä tietoa ei ole käytettävissä, on noudatettava varovaisuusperiaatetta.• Vaikutus ekosysteemiin – On ehdottoman tärkeää arvioida jatkuvasti kalastuksen vaikutusta ekosysteemiin ja vaikutuksen ollessa kielteinen pystyä reagoimaan konkreettisella ratkaisulla.
Second, the promoter chooses an accreditation body (or even several).
Ympäristön kunnioittaminen on kovasti suosiossa. Siitä on tulossa todellinen myyntiargumentti.
This body is charged with evaluating and verifying the technical and financial capacity of the certification bodies and making sure that they are independent and neutral.
Kyse on ”kestävän kalastuksen”merkeistä, joita myönnetään kalastuksille, jotka haluavat ylittää lainsäädännön velvoitteet kantojen ja ekosysteemien kunnioittamisessa sekä viestiä hyvistä käytännöistään.
Voluntary information for consumers
Kuluttajille vapaaehtoisesti annettavat tiedot
The FAO (United Nations Food and Agriculture Organisation) put out guidelines for such labels in 2005.
Näiden merkkien suuntaviivoista määräsi vuonna 2005 FAO (YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö).
Its directives detail the procedure for setting up ‘sustainable fisheries’ certification.
Ohjeissa esitetään täsmällisesti ”kestävän kalastuksen”sertifikaatin käyttöönottomenettely.
The procedure is rigorous in order to keep a fisheries player from being both judge and judged in the award of the label.
Se on tiukka menettely, jonka tarkoitus on estää kyseessä olevan kalastuksen toimijaa toimimasta tuomarina omassa asiassaan merkkiä myönnettäessä.
In other words, a company that markets frozen fish cannot create its own label and award it itself to its suppliers.
Toisin sanoen pakastetun kalan tuotemerkki ei voi luoda omaa merkkiään ja myöntää sitä itse toimittajilleen.
Three independent bodies
Kolme riippumatonta elintä
Sustainable fisheries labelling is voluntary information, meaning that it is not part of the information required on sales labels (see p. 5).
Kestävän kalastuksen merkintä on vapaaehtoinen tieto eli ei kuulu tietoihin, joiden painaminen myyntietikettiin on pakollista (ks. s. 5).
Nor should environmental labels be confused with other types of voluntary information that can be found on fishery products, such as nutritional claims (proteins, fat content or omega 3), organoleptic properties (freshness, presentation and colour), the social context of its production (fair trade), etc.
Ympäristömerkkiä ei myöskään saa sekoittaa muuntyyppisiin vapaaehtoisiin tietoihin, joita kalastustuotteissa voi nähdä, kuten ravitsemukselliseen laatuun (proteiinit, rasvaprosentti, omega-3-rasvahappo), aistinvaraisiin piirteisiin (tuoreus, tarjontamuoto, väri), tuotannon sosiaaliseen kontekstiin (reilu kauppa) jne. liittyviin viittauksiin.
How does a certification process come about?
Miten sertifiointimenettely etenee?
First, the promoter of the label must develop standards to be met by certified fisheries.
Ensin merkin promoottorin on laadittava vaatimukset, jotka sertifioitujen kalastusten on täytettävä.
It thus becomes a standards setting body.
Siitä tulee siis ohjeita antava elin.
Its specifications must respect the minimum criteria set by the FAO.
Sen määritelmien on noudatettava FAO:n vahvistamia vähimmäiskriteerejä.