natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Notwithstanding the very serious diffi cul-ties it encountered, European steel continued to modernise.
Vakavista ongelmista huolimatta Euroopan terästeollisuus on kehittynyt jatkuvasti yhä nykyaikaisemmaksi.
After a sharp fall in the early 1990s, investment pick up again strongly after 1995.
Investointien määrä laski huomattavasti 1990-luvun alussa, mutta vuodesta 1995 lähtien investointeja on jälleen lisätty.
ECSC aid to investment contributed to that modernisation.
EHTY:n tuki investoinneille edisti osaltaan terästeollisuuden nykyaikaistumista.
Over the 50 years of existence of the Treaty, loans from all sources totalled EUR 24 491.9 million (at 2002 prices).
EHTY:n perustamissopimuksen 50 voimassaolovuoden aikana annettujen lainojen yhteenlaskettu määrä oli 24 491,9 miljoonaa euroa (tiedot vuodelta 2002).
Over 90 % of the loans were granted from borrowed funds and 9.7 % from own resources.
Näihin lainoihin käytetyistä varoista yli 90 prosenttia saatiin lainaamalla ja 9,7 prosenttia oli peräisin EHTY:nomista varoista.
Over 66 % of loans were granted under Article 54; some 30 % under Article 56, 2.6 % for workers’ housing and 1.5 % for other purposes.
Lainoista yli 66 prosenttia myönnettiin perustamissopimuksen 54 artiklan nojalla, lähes 30 prosenttia 56 artiklan nojalla, 2,6 prosenttia myönnettiin sosiaaliseen asuntotuotantoon ja 1,5 prosenttia oli muita lainoja.
Fifty years of European coal and steel
EHTY:n myöntämien lainojen osuus hiili- ja teräsalan investointeihin ja kyseisten alojen rakenneuudistukseen oli määrällisesti laskettuna vähäinen.
The discussions on the future of the ECSC resources started at the beginning of the 1990s.
EHTY:n varojen tulevaisuutta ruvettiin pohtimaan 1990-luvun alkupuolella.
The Amsterdam Council decided that the amounts yielded by the reserves, estimated at EUR 1.6 billion, would be used to finance research, although some Member States hoped to recover the assets.
Amsterdamissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto päätti, että 1,6 miljardin euron suuruiseksi arvioitujen varojen tuotto käytettäisiin tutkimuksen rahoittamiseen. Eräät jäsenvaltiot halusivat kuitenkin saada maksamansa varat takaisin.
Accordingly, the revenue generated of EUR 45 million a year (27.2 % for coal, 72.8 % for steel) is devoted to research in these two fields. fields.
Näin ollen ainoastaan hallinnoinnista saadut tulot, jotka olivat 45 miljoonaa euroa vuodessa (hiiliteollisuuden osuus 27,2 prosenttia ja terästeollisuuden 72,8 prosenttia), päätettiin käyttää hiili- ja terästutkimukseen.
The Joan Colom i Naval report was adopted by Parliament on 15 November 1996.
Euroopan parlamentti hyväksyi Joan Colom I Navalin esittämän raportin 15. marraskuuta 1996.
It provided for the incorporation of the ECSC into the Community budget.
Raportissa esitetään EHTY:n varojen ottamista osaksi yhteisön talousarviota.
In 1997, the Commission put forward an overall approach to the matter, which was endorsed by the Council in 1998 and 1999.
Komissio esitti näkemyksenä asiasta vuonna 1997, ja neuvosto hyväksyi komission esityksen vuosina 1998 ja 1999.
The revenue generated by the management of the ECSC assets would constitute ‘assigned’ revenue for the general budget.
EHTY:n varojen hallinnoinnista saatavien tulojen oli tarkoitus olla yleisessä talousarviossa käyttötarkoitukseensa sidottuja tuloja.
The EC would replace the ECSC.
Euroopan yhteisö nimettiin EHTY:n seuraajaksi.
This financial history of the ECSC is rather unusual.
EHTY:n rahoitustoiminnan historia on hämmästyttävä.
The way in which the institution, and then the departments responsible for implementing the Treaty, managed the borrowing and lending operations so efficiently that they set up a lasting asset is remarkable and it was due to the competence of the officials in charge of these matters.
Alun perin EHTY itse ja myöhemmin perustamissopimuksen valvonnasta vastaavat yksiköt onnistuivat lainanotto- ja lainanantojärjestelmää taitavasti hyödyntämällä luomaan yhteisölle kestävän pääoman.
It set a precedent which certainly served as an example to the European Investment Bank (EIB), now a major player on the world financial markets.
Menestys perustui yhteisöjen virkamiesten asiantuntemukseen ja loi mallin, joka on varmasti osaltaan inspiroinut Euroopan investointipankkia, yhtä maailman rahoitusmarkkinoiden suurimmista toimijoista.
Chapter 4 Social aspects of the ECSC — half archaic, half modern
Luku 4 EHTY:n sosiaalinen toiminta
Social aspects of the ECSC — half archaic, half modern
EHTY:n sosiaalinen toiminta
The desire to give a social dimension to the unification of Europe was widely shared and is provided for extensively in the Treaty of Paris (Articles 2 and 3), which recommends an upward harmonisation: the Community has the task of contributing to the ‘growth of employment and a rising standard of living in the Member States’.
Euroopan yhdentymisen sosiaalisesta ulottuvuudesta vallitsi laaja yhteisymmärrys. Sosiaalinen aspekti mainitaan selvästi myös Pariisin sopimuksessa (2 ja 3 artikla), jossa suositellaan yhdenmukaistamista ylöspäin: yhteisön tehtävänä oli edistää ”työllisyyden kasvua ja elintason nousua jäsenvaltioissa”.
It must: ‘promote improved working conditions and an improved standard of living for the workers in each of the industries for which it is responsible, so as to make possible their harmonisation while the improvement is being maintained’.
Lisäksi yhteisön toimielimet ”edistävät työntekijöiden elin- ja työolojen kohentamista kullakin teollisuudenalalla, josta ne ovat vastuussa, mahdollistaakseen olojen yhtenäistämisen niitä kohennettaessa”.
To assist it in drawing up a social policy, the High Authority had a novel partner, the Consultative Committee, and it also consulted other bodies such as the International Labour Office on certain matters.
Korkea viranomainen nimitti neuvoa-antavan komitean hoitamaan sosiaalipolitiikkaa ja kysyi lisäksi useissa asioissa eri järjestöjen, kuten Kansainvälisen työjärjestön, mielipidettä.
It had to implement several Treaty articles in performing these tasks: for information on the social situation (Article 46), research into working conditions and safety (Article 55) and the free movement of workers (Article 69).
Edellä mainittujen tehtävien hoitamiseksi korkean viranomaisen oli pantava täytäntöön useita perustamissopimuksen artikloja: 46 artikla, joka koskee tietoja sosiaalisista oloista, 55 artikla, joka liittyy työoloja ja työturvallisuutta koskevaan tutkimukseen, ja 69 artikla, joka koskee työntekijöiden vapaata liikkumista.
The main provisions concerned the social consequences of opening up the common market and of technological progress: where they led to job losses, the High Authority was required
Suurin haaste liittyi yhteismarkkinoiden avautumisen ja teknologisen edistyksen sosiaalisiin seurauksiin. Sikäli kuin nämä johtivat työpaikkojen
Fifty years of European coal and steel to contribute to conversion and to the redeployment of workers.
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön viisi vuosikymmentä vähenemiseen, korkean viranomaisen oli edistettävä rakenneuudistusta ja työntekijöiden sopeuttamista.
The ambitions were high but the arrangements were relatively complex.
Tavoitteet olivat korkealla, mutta kyseiset määräykset olivat melko monimutkaiset.
In addition, certain questions had contradictory aspects: living conditions were to be improved but wage levels were the sole responsibility of the Member States.
Esimerkiksi yhteisön toiminnan yhtenä tavoitteena oli elinolojen parantaminen, mutta palkkakehitys oli yksinomaan jäsenvaltioiden vastuulla.
Many responsibilities and actions were shared between the ECSC and the Member States.
Vastuun ja käytännön toimien jakaminen jäsenvaltioiden kanssa oli tärkeää.
For example, the States were required to pay the same contribution as the Community foreverything relating to the redeployment of workers (Article 56).
Valtioiden oli esimerkiksi osallistuttava työntekijöitä koskeviin mukauttamistoimenpiteisiin vähintään yhteisön antaman avustuksen suuruisella rahoitusosuudella (56 artikla).
The task was made even more difficult by the fact that the social environment in the coal industry was very different from that in the steel industry.
Tehtävää vaikeutti lisäksi se, että sosiaalinen tilanne hiili- ja terästeollisuudessa oli hyvin erilainen.
It also differed from one country to another, increasingly so with each enlargement.
Tilanne myös vaihteli maasta toiseen, mikä vain korostui EHTY:n laajentuessa.
At the end of the 1950s, coal was one of the most labour-intensive industries in Europe.
1950-luvun lopussa hiiliteollisuus oli Euroopan työvoimavaltaisimpia teollisuudenaloja.
There were over a million miners, chiefly men.
Euroopassa oli yli miljoona enimmäkseen miespuolista kaivostyöläistä.
The proportion of miners to total employees in industry was not uniform in the member countries.
Heidän suhteellinen osuutensa kaikista teollisuustyöntekijöistä vaihteli jäsenvaltioittain.
In 1960, they accounted for 8.6 % of employees in Belgian industry, whereas in Italy the figure was only 0.1 %.
Vuonna 1960 kaivostyöläisten osuus kaikista Belgian teollisuustyöntekijöistä oli 8,6 prosenttia, kun Italiassa vastaava luku oli 0,1 prosenttia.
The proportion was comparable in Germany (4.8 % of employees), in the Netherlands (3.9 %) and in France (3.7 %).
Saksan liittotasavallassa kaivostyöläisten osuus oli 4,8 prosenttia kaikista teollisuustyöntekijöistä, Alankomaissa 3,9 prosenttia ja Ranskassa 3,7 prosenttia.
The average age was tending to rise.
Kaivostyöläisten keski-ikä nousi jatkuvasti.
The immigration tradition was wearing out, with Community migrants accounting for only 6 %, chiefly Italians, whereas non-Community immigrants also accounted for 6 % of mineworkers, a large proportion of them being Polish in the 1950s (23 000 in France out of 31 000 in the entire Community).
Maahanmuuttajien perinteisesti suuriosuus kaivostyöläisistä puolestaan laski vähitellen.
Underground miners were generally better paid than other workers: they had the highest wages in Germany, Belgium and the Netherlands, but came only third among industrial workers in France.
Muista jäsenvaltioista kotoisin olevien kaivosmiesten osuus kaikista kaivostyöläisistä oli vuonna 1960 enää kuusi prosenttia, ja suurin osan heistä oli italialaisia.
The social scene in the steel industry was very different in the 1950s and 1960s.
Sen sijaan yhteisön ulkopuolelta kotoisin olevista kaivostyöläisistä, joiden osuus kaikista hiilialan työntekijöistä oli samoin kuusi prosenttia, suurin osa oli 1950luvulla tulleita puolalaisia (Ranskassa oli 23 000 ja koko yhteisössä 31 000 puolalaista kaivostyöläistä).
In 1960, there were half as many steelworkers as there were miners (484 000), or 2.2 % of the total working population.
Maanalaisissa kaivoksissa työskentelevien kaivostyöläisten palkat olivat yleensä muiden työntekijöiden palkkoja korkeammat.
They accounted for less than 1 % in Italy and the Netherlands, about 2.5 % in France and in Germany, nearly 5 % in Belgium and over 46 % in Luxembourg, which stood out owing to the unique position of steel in relation to general domestic industry.
Esimerkiksi Belgiassa, Saksan liittotasavallassa ja Alankomaissa he olivat parhaiten palkattuja teollisuustyöntekijöitä, kun taas Ranskassa kaivosmiesten palkat olivat vasta kolmannella sijalla kaikkien teollisuustyöntekijöiden palkkavertailussa.
It accounted for 85 % of industrial activity in the Grand Duchy.
Terästyöläisten sosiaaliset olosuhteet poikkesivat kaivostyöläisten oloista 1950- ja 1960-luvuilla.
There were of course a large number of immigrants in the European steel industry: 7 % Community nationals, once again mainly Italians, and 4.5 % from other countries, mainly Algerians in France.
Vuonna 1960 terästeollisuuden työntekijöiden määrä oli vain puolet hiiliteollisuuden työntekijämäärästä
By the time the Treaty expired, the situation had changed radically!
EHTY:n perustamissopimuksen voimassaoloajan päättyessä tilanne oli hyvin erilainen.
The number of coal workers had fallen from over a million in 1995 to 75 000 in 2000, steelworkers from 570 000 to 190 000 (see the graph below).
Hiiliteollisuuden työntekijöiden määrä oli laskenut yli miljoonasta työntekijästä (vuonna 1955) 75 000 työntekijään (vuonna 2000). Terästeollisuudessa vastaavat luvut olivat 570 000 ja 190 000 (katso seuraava kaavio).
Coal and steel workforce (EU-15), 1952–2002
Työvoima Euroopan hiili- ja terästeollisuudessa vuosina 1952–2002
(number of workers)
(tuhatta työntekijää kohti)
After 1974, however, the fall in jobs was parallel in the two industries, the difference being that it was caused by productivity gains in the steel industry and by closures in the mining industry.
Terästeollisuudessa työpaikkojen väheneminen johtui tuottavuuden paranemisesta ja hiiliteollisuudessa kaivosten sulkemisesta.
Until the 1974 crisis, the coal and steel workforces followed a scissors curve.
Sen sijaan vuodesta 1974 lähtien työpaikkoja poistui samaan tahtiin
Sources: Eurostat and IISI.
Lähteet: Eurostat ja IISI
Between its first meeting on 26 January 1953 and the Merger Treaty, the Committee held 117 meetings, most in Luxembourg but some in different capitals.
Neuvoa-antava komitea kokoontui 26. tammikuuta 1953 pidetyn ensimmäisen istuntonsa ja sulautumissopimuksen voimaantulon välisenä aikana 117 kertaa.
Its composition remained unchanged until the first enlargement (see the table below).
Neuvoa-antavan komitean kokoonpano pysyi samana ensimmäiseen laajentumiseen saakka (katso seuraava taulukko).
Allocation of seats on the ECSC Consultative Committee
EHTY:n neuvoa-antavan komitean paikkojen jakautuminen
Consumers and traders
Yhteensä/maa
Total by country
Käyttäjät ja kauppiaat
Total by group
Yhteensä/ryhmä
As a result of the enlargements, the Committee grew to 84 members in 1981 and 108 members thereafter.
Laajentumisten myötä komitean jäsenmäärä kasvoi ensin 84 jäseneen vuonna 1981 ja myöhemmin 108 jäseneen.
Initially, the workers were represented by the unions which, it will be remembered, had lent their support to the Schuman Plan (72).
Alun perin työntekijöitä edustivat ammattiliitot, jotka olivat tukeneet Schumanin suunnitelmaa. (73) Tuottajia edustivat ammattialajärjestöt.
The producers were represented by the trade associations, e.g. Jacques Ferry for the Chambre syndicale de la sidérurgie française or Pierre Van der Rest for the Groupement des hauts fourneaux belges.
Esimerkkinä voidaan mainita Ranskan terästeollisuuden Chambre syndicale de la sidérurgie française -järjestöä edustanut Jacques Ferry ja belgialaisten sulattamojen Groupement des hauts fourneaux belges -järjestöä edustanut Pierre Van der Rest.
Many participants, especially the workers, were experiencing their first international meetings.
Useat osanottajat, erityisesti useimmat työntekijät, olivat ensimmäistä kertaa mukana kansainvälisessä toiminnassa.
The Committee documents show how lively the discussions were, especially at the start of the period.
Komitean asiakirjoista käy ilmi, että kokouksissa käytiin kiivaita väittelyjä erityisesti komitean toiminnan alkuvaiheessa.
Opposing positions fell into three separate configurations.
Kiistoissa erottui kolme selvää vastaparia.
The first, and perhaps most obvious, divided the workers’ representatives from the producers.
Kuten arvata saattaa, keskenään kiistelivät ensinnäkin työntekijöiden ja tuottajien edustajat.
A Belgian worker declared ‘If the common market has benefited the producers, the workers have gained nothing’ (73). Swords were crossed on the
Italialainen työntekijä vastasi tähän: ”Jos komitealla ei ole valtuuksia ottaa kantaa työolojen yhdenmukaistamiseen, miksi komiteassa sitten on työntekijöiden edustajia?”
) The French trade union members belonged to Force ouvrière and the Confédération française des travailleurs chrétiens.
Vaatimalla uusia asuntoja neuvoa-antava komitea yritti saada kaivostyöntekijät puolelleen. Toisaalta asuntojen rakentamisen tarkoituksena oli ”tuottavuuden parantaminen”.
) All the discussions of the Consultative Committee are quoted in: Thierry Baldan, Naissance du dialogue social en Europe? Étude du comité consultatif de la Communauté européenne du charbon et de l’acier, master’s degree in contemporary history of the University of Provence (Aix Marseille I) supervised by Philippe Mioche, 1999.
) Kaikki jäljempänä mainitut neuvoa-antavan komitean keskustelut esitetään teoksessa Baldan, T., Naissance du dialogue social en Europe? Etude du comité consultatif de la communauté européenne du charbon et de l’acier, nykyajan historian alaan kuuluva tutkielma, laadittu Philippe Miochen johdolla, Provencen yliopisto (Aix-Marseille I), 1999.
Housing had to be built with the aim of ‘increasing productivity’.
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön viisi vuosikymmentä
The more frequently encountered configuration was the ‘professional’ one, i.e. the alliance of steelmakers — irrespective of background and country — versus the coal sector. ‘Once again, the most profound disagreements are between the steel industry and the coal industry.’
Luokkataistelua useammin komiteassa syntyi ristiriitoja eri ammattiryhmien välille eli eri aloja ja eri maita edustavien terästyöntekijöiden ja hiiliteollisuuden työntekijöiden välille. ”Kaikkein suurimmat mielipide-erot löytyvät jälleen kerran terästeollisuuden ja hiiliteollisuuden työntekijöiden väliltä.”
As an alliance, the steel industry held an arithmetical majority.
Terästyöntekijöiden etuna oli heidän suurempi määränsä.
Lastly, the most common configurations, especially when tensions arose in the coal sector, were the groups of representatives by country — workers, producers and consumers combined.
Kaikkein suurimmat ristiriidat ilmenivät kuitenkin eri maiden edustajien – työntekijöiden, tuottajien ja kuluttajien – välillä erityisesti siinä vaiheessa, kun hiiliteollisuuden sisäiset vaikeudet alkoivat.
The Italian front was against all restrictions on coal imports into the Community as the shortage of fuel affected industrial employment as well as firms and consumers.
Italialaiset edustajat vastustivat kaikkia yrityksiä rajoittaa hiilen tuontia yhteisöön, sillä polttoainepula haittasi teollisuuden työntekijöiden lisäksi yrityksiä ja kuluttajia.
The Dutch were against the declaration of manifest crisis in the coal industry demanded by the Belgians.
Alankomaalaiset vastustivat Belgian ehdotusta julistaa hiiliteollisuus kriisitilaan.
The Netherlands regarded the possibility of importing and re-exporting coal as a national cause.
Alankomaille oli kansallisesti tärkeää saada vapaasti tuoda hiiltä maahan ja viedä sitä maasta.
The Germans were against any coal-stocking policy, which they regarded as the easy way out.
Saksalaiset puolestaan vastustivat hiilen varastointipolitiikkaa, jossa oli heidän mukaansa kyse ”lyhytnäköisestä ratkaisusta”.
The Germans and the Dutch rejected aid to Belgian miners, which they described as ‘a European unemployment benefit system’.
Saksalaiset ja alankomaalaiset torjuivat belgialaisille kaivosmiehille tarkoitetun avun, jota he kutsuivat ”eurooppalaiseksi työttömyyskorvausjärjestelmäksi”.
On the basis of these national points of view, the representatives learned the game of building alliances.
Koska kansalliset näkökohdat olivat näin erilaiset, edustajat oppivat vähitellen muodostamaan erilaisia liittoutumia.
There were also moments of unanimity, in particular after the Bois du Cazier disaster in Belgium in 1956.
Välillä asioista oltiin toki myös yksimielisiä.
This hastened the closure of the most dangerous Belgian mines and aroused strong emotions in Italy as 40 % of the victims were Italian.
Näin tapahtui erityisesti belgialaisen Bois du Cazier’n hiilikaivoksen suuronnettomuuden yhteydessä vuonna 1954.
The tragedy also resulted in the setting-up of the Mines Safety Commission.
Kyseinen tapahtuma vauhditti päätöstä sulkea vaarallisimmat belgialaiset kaivokset.
It carried out important work but the ECSC failed to secure agreement on common
Se järkytti ihmisiä voimakkaasti myös Italiassa, sillä 40 prosenttia onnettomuuden uhreista oli italialaisia.
Fifty years of European coal and steel rules in this area.
Kyseisen elimen toiminta oli merkittävää, mutta EHTY ei kuitenkaan kyennyt saamaan aikaan yhteisiä sääntöjä alalle.
Safety recommendations were, however, gradually incorporated into the laws of Member States (74
Jäsenvaltioiden lainsäädännössä alettiin kuitenkin vähitellen ottaa huomioon myös turval- lisuussuositukset.
) The Paul Finet Foundation awarded scholarships to schoolchildren and students whose fathers had been employed in ECSC industries and lost their lives as a result of an industrial accident or occupational disease.
) Lisäksi on huomattava, että Paul Finet -säätiö myönsi apurahoja sellaisille oppilaille tai opiskelijoille, joiden isä oli työskennellyt jossakin EHTY:n yrityksessä ja kuollut työtapaturman tai ammattitaudin seurauksena.
By 1977, the Foundation had granted 6 806 scholarships totalling Belgian Francs 56 million (1977 General Report, p. 148).
Vuonna 1977 säätiö oli myöntänyt kaikkiaan 6 806 apurahaa, joiden yhteenlaskettu arvo oli 56 miljoonaa Belgian frangia (yleiskertomus 1977, s. 148).
Its second life, from 1967 to 2002, was different.
Komitean historian toinen vaihe, joka kesti vuodesta 1967 vuoteen 2002, oli luonnollisesti toisenlainen.
Its influence on the general policy of the Communities and then on Commission policy was marginal.
Komitean vaikutusvalta yhteisöjen yleiseen politiikkaan ja myöhemmin komission politiikkaan jäi vähäiseksi.
Everyone knew this and, paradoxically, it resulted in the emergence of a less confrontational forum.
Kaikki tiesivät sen, ja siksi komitean kokouksista tuli entistä rauhallisempia.
It brought together technical experts from both industries and produced respected points of view, in particular at the ‘exchanges of views’ with the Commission.
Komitea alkoi muistuttaa kahta toimialaa edustavien asiantuntijajäsenten järjestöä, joka yhdisti kilpailevat näkökannat erityisesti käydessään vuoropuhelua komission kanssa.
A good example is one of the last texts produced by the Committee on the role of coal in Europe in the 21st century, in which it defended the use of fossil fuels to produce electricity in a context of sustainable development (76).
Esimerkkinä voidaan mainita yksi neuvoa-antavan komitean viimeisistä asiakirjoista. Komitean oli tarkoitus antaa lausunto hiilen merkityksestä 2000-luvun Euroopalle, ja komitea puolusti fossiilisten
After its demise, all those looking back over its lifetime empha- sised the value of its achievements (77
Euroopan hiili- ja teräsyhteisön viisi vuosikymmentä polttoaineiden käyttöä sähkön tuottamiseen kestävän kasvun yhtey- dessä. (77
Drawing on the experience acquired in the areas of social dialogue and concerted action, the concept of a return (or continuation) of the ‘structured dialogue’ has produced a new working structure within the Economic and Social Committee of the European Union (ESC).
Kun todettiin, kuinka hyödyllistä komitean toiminta oli ollut sosiaalisen vuoropuhelun ja työmarkkinaosapuolten keskinäisen neuvonpidon kannalta, ajatus säännöllisten keskustelujen käynnistämisestä uudelleen (tai jatkamisesta) johti Euroopan unionin talous- ja sosiaalikomitean uuden sisäisen toimintarakenteen luomiseen.
The plan is for 30 permanent experts from the Consultative Committee or specialists from the two industries to join a group of 24 ESC advisers.
Tarkoitus oli se, että talous- ja sosiaalikomitean 24 neuvonantajaa kokoontuisivat säännöllisesti neuvoa-antavan komitean 30 pysyvän asiantuntijan tai hiili- ja terästeollisuuden asiantuntijoiden kanssa.
The new committee will focus mainly on the two industries but will also cover industrial change.
Uuden toimikunnan tehtävät liittyivät aluksi lähinnä hiili- ja teräteollisuuteen, mutta sitä laajennettiin käsittämään myös teollisuuden muutokset.
The history of the Committee is modest but hugely useful, and it is continuing.
Neuvoa-antavan komitean historia on vaatimaton mutta hyödyllinen.
) Declaration of 25 June 1999.
) Kesäkuun 25. päivänä 1999 annettu julistus.
Fifty years of European coal and steel
Luku 4 EHTY:n sosiaalinen toiminta
It was also an old tradition that coal and steel employers built new housing.
95 asuntorakennustoiminnalla oli pitkät perinteet.