natgillin/translations-raw huggingface dataset:
3.2.7 The term "homelessness" is commonly used to describe, more or less accurately, a range of problems encountered daily by those who rub shoulders with persons labelled as homeless, who are involved in working with them or running schemes for their benefit.
3.2.7 Enemmän tai vähemmän kätevällä termillä 'asunnottomuus' tarkoitetaan yleisesti ongelmakokonaisuutta, jonka kohtaavat työssään päivittäin ne, jotka ovat tekemisissä asunnottomiksi luokiteltavien henkilöiden kanssa, huolehtivat heistä ja osallistuvat avustustoimintaan.
In this way, very different aspects (lack of housing, the public spectacle of social abandonment, begging, vagrancy, extreme forms of poverty, changes in market trends and housing policy, etc.), are brought together under a single heading.
Tällöin varsin erilaiset ilmiöt (asunnon puute, yleisillä paikoilla häiriköiminen, kerjääminen, irtolaisuus, äärimmäinen köyhyys, asuntomarkkinoiden ja -politiikan mullistukset) kootaan saman nimikkeen alle.
3.2.8 Convention definitions - which remain open to debate - emphasize the sporadic or persistent lack of stable housing.
3.2.8 Näissä määritelmissä, jotka on omaksuttu käytännössä mutta joista voidaan aina väitellä, korostuu tilapäinen tai jatkuva pysyvän asunnon puuttuminen.
Analyses concur in recognizing the affinities between the circumstances of people living rough and people living in hostels, makeshift accommodation or in accommodation where they have no security of tenure.
Tutkimukset paljastavat tilanteiden samankaltaisuuden kadulla, vastaanottokeskuksissa ja tilapäisasunnoissa elävien kesken.
Consequently, the homeless population is not limited to the highly-visible and disturbing condition of those sleeping on the streets, or to a simple head-count of those seen by voluntary or official social services.
Asunnoton väestönosa ei siis rajoitu kadulla yöpyviin, joiden tilanne on räikeän silmiinpistävä, tai avustusjärjestöjen ja viranomaisten tilastoimiin tuensaajiin.
3.2.9 Most studies concentrate more on the social processes at work than on loss of housing alone.
3.2.9 Useimmissa tutkimuksissa korostetaan enemmän yhteiskunnallisia muutoksia kuin pelkkää asunnon menettämistä.
The homeless are thus viewed in terms of the various processes of exclusion rather than from the single perspective of the poor functioning of the housing market.
Asunnottomia tarkastellaan tällöin suhteessa erilaisiin syrjäytymisen kehittymistapoihin eikä ainoastaan asuntomarkkinoiden toimintahäiriöihin.
3.2.10 The most in-depth research suggests that thinking should always be in terms of social processes and should go further than a simple static description of circumstances.
3.2.10 Pisimmälle viedyissä tutkimuksissa kehotetaan aina pohtimaan kysymystä syrjäytymiskehityksen termein eikä vain kuvailemaan tilanteiden ilmiasua.
Looked at in this way, the homeless population does not constitute a fixed "stock".
Tässä ajattelumallissa asunnottomat eivät ole homogeeninen ryhmä.
A clearer picture of the actual state of affairs can be gained by taking account of larger movements, of individuals' personal stories, and of people both falling into and escaping from this position.
Totuudenmukainen kuva voidaan muodostaa vain ottamalla huomioon ilmiön aaltoliike, yksilölliset elämänvaiheet, tilanteeseen joutuminen ja siitä ulos pääseminen.
3.2.11 It must always be borne in mind, then, that the homeless population is extremely heterogeneous and cannot be taken as a stable social category.
Kyseessä on monitahoinen tilanne, joka on ymmärrettävä yhdeksi syrjäytymisprosessin viimeisimmistä ja koettelevimmista vaiheista.
3.3.2 It is nowadays essential to come up with statistical estimates in order to sway decision-makers and have an impact on public opinion.
3.3.2 Päättäjien vakuuttamiseksi ja yleisen mielipiteen herättämiseksi asunnottomien määrän arviointi on nykyisin välttämätöntä.
The aim of drawing attention to the homeless through a single measure has very often led to figures being announced without any of the necessary prior clarification (who are we talking about? over what area? for how long?), or without applying rigorous census or sampling methods.
Kun on haluttu kiinnittää huomiota asunnottomiin esittämällä tilastotietoja, on usein lueteltu pelkkiä lukuja ilman ymmärtämisen kannalta välttämättömiä selityksiä (kuka? missä? kuinka kauan?) tai kyllin pitäviä laskenta- tai otantamenetelmiä.
Current estimates frequently make no distinction between the number of individuals who are homeless over a whole year and those who are homeless at a given point during the year.
Niinpä nykyisin käytettävissä olevat arviot sisältävät hyvin usein sekä koko vuoden että osan vuodesta asunnottomana olevat henkilöt.
They also often confuse the total number of homeless people with the number of cases dealt with by the appropriate social services.
Monesti sotketaan keskenään erilaisten asunnottomien kokonaismäärä ja asunnottomien tukipisteissä huollettujen määrä.
The effort to quantify the problem is distorted by the changing descriptions of the population in question, since these descriptions may vary depending on the interests of those who produce them.
Laskentatyötä vaikeuttaa kyseisen väestönosan luonnehdinnan epämääräisyys, sillä se voi vaihdella laatijoiden intressien mukaan. Jotkut suosivat venyvää määritelmää, joka kattaa tiukasti asunnottomiksi luokiteltujen lisäksi kaikki huonoissa asuinoloissa elävät.
Some prefer a broad definition (bringing in those living in sub-standard housing), while others opt for a strict definition covering only the most marginal of the very poorest sector of society.
Toiset käyttävät ahtaampaa määritelmää, jonka piiriin kuuluvat syrjäytyneistäkin ainoastaan yhteiskunnan kaikkein köyhimmät.
3.3.3 Tables have been drawn up in each of the Member States, often based on reports from voluntary associations and sometimes using official data.
3.3.3 Kaikissa unionin jäsenvaltioissa on tehty laskentatyötä. Luvut perustuvat usein avustusjärjestöjen tilastoihin, joskus myös viranomaisilta saatuihin lukuihin.
Figures have been compiled and disseminated by FEANTSA, which clearly states that they must be used with care (Table A).
Tietoja kerää ja julkaisee FEANTSA, joka kehottaa suhtautumaan niihin varauksin (taulukko A).
They are more a reflection of the extent of care arrangements in each Member State than a detailed appreciation of the real situation.
Luvut kertovat enemmän avustusjärjestelmien laajuudesta kussakin jäsenvaltiossa kuin todellisista ongelmista.
They also depend on the local definition of the problem.
Ne riippuvat myös ongelmien paikallisesta määrittelystä.
The figures have not all been compiled with the same degree of rigour and, since they do not always refer to people in the same circumstances, they cannot be used for very searching transnational comparisons.
Koska kaikilla luvuilla ei ole tarkasti samaa perustaa eivätkä ne tarkoita samankaltaisia henkilöitä, seikkaperäiset kansainväliset vertailut eivät ole mahdollisia.
They do nevertheless give some idea of the scale of the problem and of the wide range of situations.
Luvut antavat kuitenkin aavistuksen ilmiön laajuudesta sekä tilanteiden moninaisuudesta.
Table A. Estimate of the annual average number of persons using official and voluntary services for the homeless in the early 1990s
Taulukko A. Keskimääräinen arvio sellaisten asunnottomien määrästä, jotka turvautuivat viranomaisten tai avustusjärjestöjen tarjoamiin avustuspalveluihin 1990luvun alussa.
For a one-year period
Vuoden aikana
For an average day, or for the day surveyed
Keskimäärin yhden päivän aikana tai tutkimuksen suorittamispäivänä
Source: FEANTSA
Lähde: FEANTSA
3.3.4 Approximately 1.1 million European citizens pass through agencies for the homeless every day.
3.3.4 Joka päivä noin 1,1 miljoonaa Euroopan unionin kansalaista turvautuu asunnottomille järjestettyihin tukipalveluihin.
Over a one-year period, this figure rises to 1.8 million.
Vuoden pituisena tarkkailujaksona luku on 1,8 miljoonaa.
Again according to FEANTSA estimates, almost 18 million EU citizens live in very low-grade accommodation or "unconventional" housing, i.e. in premises not intended as dwelling-places.
FEANTSAm arvioiden mukaan lähes 18 miljoonaa Euroopan kansalaista elää hyvin huonokuntoisissa tai "epätavallisissa" asunnoissa eli tiloissa, joita ei ole tarkoitettu asumiskäyttöön.
3.3.5 It is worth pointing out that information from certain countries (Belgium, Denmark, Finland, Germany, Sweden and the United Kingdom) points to a recent fall in the number of recipients of services for the homeless, although it cannot yet be concluded that there is a downward trend, a freeze or even an increase in the total homeless population.
3.3.5 On huomattava, että eräissä jäsenvaltioissa (Saksa, Belgia, Tanska, Suomi, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ruotsi) tilastot osoittavat asunnottomille suunnattuja tukimuotoja käyttävien lukumäärän vähentyneen viime aikoina, vaikka tästä ei voidakaan tehdä johtopäätöstä, että asunnottomien kokonaismäärä olisi vähentynyt, pysynyt ennallaan tai lisääntynyt.
3.3.6 What the figures do show is that the phenomenon is far from uniform across the EU, but that these differences are not necessarily closely connected with the types of welfare-state provision in the different countries.
3.3.6 Luvut osoittavat joka tapauksessa, että ilmiö esiintyy varsin erilaisena Euroopan unionissa eikä välttämättä liity hyvinvointivaltion muotoihin eri maissa.
The problem appears to be statistically marginal in certain southern countries (Greece, Portugal and Spain) and certain northern countries (Denmark, Finland and Sweden).
Eräissä sekä eteläisissä (Espanja, Kreikka, Portugali) että pohjoisissa (Tanska, Suomi, Ruotsi) jäsenvaltioissa ongelma on tilastollisesti vähäpätöinen.
Similarly marginal in Austria, it appears on far larger scale in France, Germany, Italy and in the United Kingdom.
Ilmiö on marginaalinen Itävallassakin, kun taas Saksassa, Ranskassa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa se on paljon merkittävämpi.
3.3.7 Given the growing demand for figures, much recent scientific research has concentrated on the question of how many homeless people there are.
3.3.7 Lukumääräisten tietojen tarve on saanut monet viimeaikojen tieteellisistä tutkimuksista kohdistumaan asunnottomien määrän selvittämiseen.
The research has served to outline what is at stake in making such counts, to clarify the methodological and ethical complications of surveys of the homeless, and to test methods which must go beyond the approximate estimates still used by care workers.
Niiden ansiosta on voitu ratkaista laskennallisia ongelmia, valaista asunnottomien haastattelututkimusten metodologisia ja eettisiä kysymyksiä sekä testata menetelmiä, joiden avulla voidaan päästä parempiin tuloksiin kuin huoltajien omissa arvioissa.
3.3.8 Current work in this field has emphasized the limited value of simply producing tables of figures, and has moved beyond this issue to look at the characteristics of individuals and their personal background over time.
3.3.8 Koska pelkkien numerotietojen mielekkyys on sangen suhteellinen, tutkimuksissa on menty pitemmälle ja pureuduttu asunnottomien henkilökohtaisiin ominaisuuksiin ja elämänkaariin.
More global methodologies for quantifying and assessing the population in question have therefore been developed and tested (partial surveys, more in-depth studies of social service samples, estimates of the ratio between the numbers of homeless on the streets and those in hostels).
Tällöin on kehitetty ja testattu kokonaisvaltaisempia väestölaskennan ja -arvioinnin menetelmiä (otantatutkimukset, avustustoiminnan yhteydessä suoritetut kyselytutkimukset, kadulla ja asuntoloissa olevien asunnottomien määrän keskinäissuhteen arviointi).
It is nevertheless a fact that we do not know for certain how many homeless people migrate from one EU country to another.
Eräissä jäsenvaltioissa on tarkoitus suorittaa tutkimuksia, joiden menetelmät takaavat tulosten tietynasteisen luotettavuuden.
Such movements are however reported by care workers, particularly in relation to young people, moving for example from festival to festival.
Tosiasiana kuitenkin pysyy, että Euroopan unionin tasolla ei ole tarkkaa tietoa asunnottomien muuttoliikkeistä
Complex problems, varied responses
Monimutkaisia ongelmia ja monenlaisia vastauksia
A particularly complex social problem
Erityisen monitahoinen yhteiskunnallinen ongelma
4.1.1 Numerous studies report the political and social changes which have gone furthest to swell the ranks of the homeless. They include new forms of poverty, the advance of insecurity and long-term unemployment, the problem of mental illness, the closing down of institutionalized mental hospitals, drug and alcohol consumption, the increasing number of single-parent families, welfare cutbacks in some countries, counterproductive increases in others, and difficulties in access to housing.
4.1.1 Monissa tutkimuksissa selvitetään poliittisia ja yhteiskunnallisia muutoksia, jotka ovat vaikuttaneet eniten asunnottomuuden ilmiön yleistymiseen, esimerkiksi köyhyyden muotojen muuttuminen, epävarmuuden ja pitkäaikaistyöttömyyden lisääntyminen, psykiatristen sairaaloiden avohuoltopainotteisuus, alkoholin ja huumeiden käyttö, yksinhuoltajaperheiden lisääntyminen, sosiaaliturvan leikkaukset eräissä maissa ja niiden vääristynyt kehitys toisissa sekä asunnon saannin vaikeudet.
4.1.2 Depending on the point of view adopted by the various social actors, homelessness is first and foremost a question of housing, of employment, demographics, mental illness, drug or alcohol abuse, domestic violence, cuts in - or excessive growth of - social budgets, the relative breakdown in family ties, or a spin-off of rising or changing poverty.
4.1.2 Eri sosiaalisten toimijoiden näkökannasta riippuen asunnottomuutta pidetään ennen kaikkea joko asunto-ongelmana, työllistämisongelmana, väestöongelmana, henkiseen sairauteen liittyvänä ongelmana, huume- tai alkoholiongelmana, perheväkivaltaongelmana, sosiaalibudjetin leikkauksista tai sen liiallisesta paisuttamisesta johtuvana ongelmana, perhesiteiden höltymisen tai köyhyyden lisääntymisen ja sen luonteen muuttumisen aiheuttamana ongelmana.
4.1.3 There are two major schools of thought on how to explain homelessness.
4.1.3 Asunnottomuuden selittämisessä voidaan erottaa kaksi päälinjaa.
The focus can be on analysing structural phenomena (unemployment, changes in the housing market, etc.); or it can be on the more personal reasons which lead to an individual becoming homeless (emotional trauma, illness, initial social disadvantage, etc.).
Voidaan keskittyä rakenteellisten ilmiöiden analysointiin (työttömyys, asuntomarkkinoiden muutokset, jne.).
Supporters of explanatory models based on individual variables are apt to criticise structural approaches which fail to take account of specific circumstances.
Voidaan myös keskittyä henkilökohtaisiin syihin, jotka ajavat yksilön asunnottomuuteen (tunne-elämän kolhut, sairaus, epäsuotuisat sosiaaliset lähtökohdat jne.).
Those advocating structural dynamics will criticise observers or commentators who concentrate on individual cases as, by so doing, they help stigmatise them.
Yksilöllisiin muuttujiin keskittyvän selitysmallin kannattajat kritisoivat rakenteellista näkökulmaa, jossa ei oteta huomioon tilanteiden erityispiirteitä.
4.1.4 The structural/individual controversy can only be resolved by an intermediate stance.
4.1.4 Väittelyssä rakenteellisista ja yksilöllisistä syistä ratkaisu löytynee ääripäiden väliltä.
The most advanced analyses emphasize the necessary links to be established between housing market trends, welfare schemes and the employment market and more individual elements such as looser social links, especially family ones, certain personal inadequacies and highly disadvantaged social origins.
Perusteellisemmissa analyyseissä korostetaan tarvetta osoittaa yhteydet asuntomarkkinoiden, tukijärjestelmien ja työmarkkinoiden sekä yksilöllisten syiden kuten sosiaalisten, erityisesti perhesiteiden höltymisen, eräiden henkilökohtaisten vajavaisuuksien ja sosiaalisesti epäsuotuisien lähtökohtien välillä.
Homelessness is not rooted exclusively in either structural or personal problems: it is most probably the result of interactions between the two categories.
Asunnottomuuden syyt eivät juonnu yksinomaan rakenteellisista tai yksilöllisistä ongelmista vaan todennäköisimmin molempien syiden yhteisvaikutuksesta.
This cocktail of factors generates a downward spiral which can take some individuals onto the streets, each problem exacerbating the next.
Tällainen yhdistelmä aiheuttaa noidankehän, joka saattaa ajaa jotkut ihmiset kadulle, sillä nämä ongelmakimput ruokkivat toisiaan.
4.1.5 In the final analysis, homelessness simultaneously embraces the problems of institutions' structural inadequacies and of dealing effectively with personal weaknesses.
4.1.5 Asunnottomuus paljastaa itse asiassa kaksi muuta ongelmaa: toisaalta instituutioiden rakenteellisen sopeutumattomuuden, toisaalta tiettyjen yksilöllisten heikkouksien tehokkaan hoitamisen ongelman.
-10- as a source of income.
Joidenkin asuntoloissa tai väliaikaisasunnoissa asuvien ensisijainen ongelma on työnsaanti.
The various more or less legal activities they carry out in order to survive can, to some extent, come close to being anti-social (forming large groups, threatening behaviour, aggressive begging); this can further harm the quality of life in towns and inflate a feeling of insecurity.
Moni enemmän tai vähemmän laillinen toiminta, jota he harjoittavat henkensä pitimiksi, voidaan luokitella tietyssä määrin epäsosiaaliseksi käyttäytymiseksi (parveilu, uhkaava käytös, aggressiivinen kerjääminen), jolloin se saattaa osaltaan heikentää kaupunkien elämisen laatua ja lisätä turvattomuuden tunnetta.
4.1.7 Housing access policies should be considered within the context of more general measures promoting social integration, so as to be able to offer the person in need an integrated service, providing for healthcare and access to employment.
4.1.7 Asunnon saantia tulee tarkastella osana laajempia yhteiskuntaan osallistumista tukevia yleisiä toimia, joiden avulla on mahdollista tarjota ahdingossa oleville integroituja palveluja ja taata siten terveydenhuoltopalvelujen saatavuus sekä työelämään pääsy.
Constant concern for the management of public areas
Julkisten tilojen hoidon jokapäiväinen ongelma
4.2.1 For local authorities and managers of public areas (stations, shopping centres, parks, etc.), dealing with homelessness means constant concern about how to treat the homeless and how to regulate and supervise the zones for which they are responsible.
4.2.1 Paikallisyhteisöille ja muille julkisista paikoista (asemat, liikekeskukset, yleiset puistot, jne.) vastaaville asunnottomat merkitsevät jokapäiväistä huolta toisaalta inhimillisestä suhtautumisesta, toisaalta järjestyksenpidosta kyseisissä tiloissa.
4.2.2 By their mere presence or by their behaviour, the homeless are often mentioned as one of the factors in a climate of insecurity.
4.2.2 Asunnottomien sanotaan usein synnyttävän (pelkällä läsnäolollaan tai käyttäytymisellään) turvattomuuden tunnetta.
The homeless themselves also have to live in a particularly violent and dangerous environment.
Asunnottomien oma elinympäristö on hyvin väkivaltainen ja vaarallinen.
4.2.3 Homelessness is clearly a key factor in the highly topical issue of security.
4.2.3 Kysymys asunnottomien asemasta hyvin ajankohtaisessa turvallisuusongelmien kentässä on polttava.
The antivagrancy bye-laws introduced in a number of EU towns (in Belgium, France, Germany, the Netherlands and the United Kingdom) have triggered political controversy and major debates on the freedoms of movement and expression.
Kerjäämisen kieltävät kaupunkien järjestyssäännöt, joita on annettu eräissä Euroopan unionin kaupungeissa (Saksassa, Belgiassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) 1990luvun puolivälin jälkeen, ovat lietsoneet poliittisia kiistoja sekä kokoontumis- ja ilmaisuvapaudesta käytävää väittelyä.
Such municipal measures, which are open to criticism, but which are demanded by a significant sector of public opinion, are the expression of the commonplace NIMBY ("Not In My Back Yard"), or even NIMEY ("Not In My Electoral Yard"), syndrome -meaning, in this case, the fear and rejection of facilities for the homeless in the vicinity.
Tämänkaltaiset hyvin arveluttavat kunnallispoliittiset toimet, joita vaatii usein merkittävä osa väestöstä, ilmentävät oireyhtymää, jonka anglosaksit ovat ristineet "nimbyksi" tai "nimeyksi" ("Not In My Back Yard" tai "Not In My Electoral Yard").
The homelessness issue runs head-first into the dilemma that while there is widespread sympathy for the homeless, people always want action on their behalf to be taken somewhere else.
Kyseessä on pelko- ja torjuntareaktio, jonka aiheuttaa palvelujen tarjoaminen asunnottomille tai niiden tarjoamisen aloittaminen asuinympäristössä.
4.2.4 The appalled collective reaction of districts or entire towns to the problem puts the facile image of universal sympathy for the homeless into perspective.
4.2.4 Koska kokonaiset asuinalueet ja kaupungit suhtautuvat hyvin torjuvasti koko ongelmaan, on liioiteltua väittää, että kaikki tuntisivat yksimielisesti sympatiaa asunnottomia kohtaan.
This kind of reaction often grows from the easy temptation to ostracise, but it nevertheless serves to show that simplistic utopian or doom-laden approaches are misplaced.
Tämänkaltaisten reaktioiden taustalla on usein houkutus sortua yleiseen paheksuntaan, mutta toisaalta ne osoittavat selkeästi kaunistelun ja kurjistelun asiattomiksi.
The question of homelessness also involves issues of security and anti-social behaviour and therefore brings policing policy and all measures to regulate public areas into question.
Asunnottomuuteen liittyvät myös turvallisuusongelma ja häiriköinti.
A mid-way course must always be steered between the temptation on the one hand to ostracise the homeless, and on the
Asunnottomuus herättää kysymyksiä poliisitoimien politiikasta ja julkisten paikkojen järjestyksenpidosta.
There is a constant need to remind some individuals of their duties and to steer others towards greater tolerance.
Joitakuita on toistuvasti muistutettava heidän velvollisuuksistaan ja toisia kehotettava suvaitsevaisuuteen.
4.2.6 There is of course no miracle cure to tackle this type of dilemma both fairly and efficiently.
4.2.6 Ei ole olemassa ihmeratkaisua, joka oikeudenmukaisesti ja tehokkaasti poistaisi tällaisen ristiriidan.
But positive experiments have been devised by companies, security services and local authorities throughout the European Union for public areas, those who use them and the homeless.
Sen sijaan yritykset, turvallisuuspalvelut ja kunnat ovat kehittäneet julkisten paikkojen, niiden käyttäjien ja asunnottomien kannalta myönteisiä ratkaisuja kaikissa Euroopan unionin maissa.
In the Committee of the Regions' view, it would be helpful to set up a network to pool these practices, to discuss them and evaluate their efficacy, fairness and whether they will work elsewhere.
Alueiden komitean mielestä olisi paikallaan luoda kokemusten vaihtamiseksi erityinen verkko, jossa voitaisiin keskustella muodostuneista käytänteistä ja punnita niiden tehokkuutta, oikeudenmukaisuutta ja käyttökelpoisuutta toisissa oloissa.
A question of local and regional cooperation
Alueellisen yhteistyön tärkeys
4.3.1 Homelessness is a local issue, but involves a fundamental question of cooperation between different towns within a given region.
4.3.1 Asunnottomuus on paikallistason todellisuutta.
A brief glance at the background is necessary to grasp the importance of this point.
Se herättää kysymyksen samalla alueella sijaitsevien kaupunkien yhteistyöstä.
4.3.2 Ever since the birth of Europe's towns, the question of vagrancy has been a prominent concern for local authority managers.
4.3.2 Aina kaupunkien synnystä lähtien irtolaiskysymys on ollut Euroopan paikallisyhteisöjen hallitsijoille polttava ongelma.