natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Although, in accordance with Directive 92/85, it is open to Member States to make entitlement to pay or the adequate allowance conditional upon the worker concerned fulfilling the conditions of eligibility for such benefits laid down under national legislation, no such possibility exists in respect of rights connected with the employment contract.
Työsopimuksen ehto, jolla kielletään naista ottamasta sairauslomaa työnantajan hänelle myöntämän ylimääräisen äitiysloman aikana muutoin kuin siten, että työntekijä päättää palata työhönsä lopettaen äitiyslomansa kokonaan, on sen sijaan yhteensopiva direktiivien 76/207/ETY ja 92/85/ETY säännösten kanssa.
Article 8 of Directive 92/85 and Article 5(1) of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions do not preclude a clause in an employment contractpom requiring an employee who has expressed her intention to commence her maternity leave during the six weeks preceding the expected week of childbirth, and is on sick leave with a pregnancy-related illness immediately before that date and gives birth during the period of sick leave, to bring forward the date on which her paid maternity leave commences either to the beginning of the sixth week preceding the expected week of childbirth or to the beginning of the period of sick leave, whichever is the later.
Työsopimuksessa oleva ehto, jolla eläkeoikeuden kertyminen direktiivin 92/85/ETY 8 artiklassa tarkoitetun äitiysloman ajalta rajoitetaan työnantajan kokonaan rahoittamassa työeläkejärjestelmässä siihen aikaan, jolta naiselle maksetaan palkkaa työsopimuksen tai kansallisen lainsäädännön perusteetta, on ristiriidassa direktiivin 92/85/ETY kanssa.
directive to the period during which the woman receives the pay provided for by that contract or national legislation.'
Asia C-364/97 Euroopan yhteisöjen komissio ν. Irlanti Sosiaalipolitiikka
He proposed that the Court give following answers:
Direktiivin 93/103/EY täytäntöönpanon
In circumstances such as those of the present case, neither Article 119 of the Treaty of Rome, nor Council Directive 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principle of equal pay for men and women, nor Council Directive 76/207/EEC on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions, nor Council Directive 92/85/EEC on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding (tenth individual directive within the meaning of Article 16(1) of Directive 89/391/EEC) precludes the application of clauses of the kind examined in this Opinion under which:
On todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteensa, otetaan huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se on perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä, eikä yhteisöjen tuomioistuin voi ottaa huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia.
(1) an employer, who is prepared, for the benefit of his employees, to go beyond the legal provisions applicable to pay during maternity leave, imposes, as a quid pro quo, by means of clauses like those of the EOC Maternity Scheme, the requirement that the employees declare, before commencing maternity leave, that they intend returning to work and give an undertaking to repay the difference between the full salary paid to them and the Statutory Maternity Pay that they would have received had they not given an undertaking to return to work, in the event of their failing to come back to work for at least one month;
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 22.10.1997 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Irlanti ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut 23 päivänä marraskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/103/EY (jäljempänä direktiivi) noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä ja toissijaisesti koska se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle.
(2) where a worker has indicated that she wishes to commence maternity leave on any date in the six weeks prior to the expected week of confinement and is declared unfit for work on account of pregnancy immediately before that date, then, if the birth occurs whilst she is in that situation, the commencement of her maternity leave may be backdated to the later of the following two dates: the beginning of the period of sick leave or the start of the sixth week prior to the expected week of confinement;
Koska direktiiviä ei ole pantu täytäntöön asetetussa määräajassa, komission nostamaa kannetta on pidettävä perusteltuna.
(4) the time for which annual leave accrues is limited to the 14 weeks' duration of the maternity leave, and such accrual is excluded during unpaid maternity leave.
Yhteisöjen tuomioistuin on antanut seuraavan tuomiolauselman:
Article ll(2)(a) of Directive 92/85, in conjunction with Article 8 thereof, precludes making the accrual of pension rights under an occupation scheme during the 14 weeks' maternity leave conditional upon the employee's receiving, by way of salary or Statutory Maternity Pay, income from her employer.
Irlanti ei ole noudattanut turvallisuudelle ja terveydelle asetettavista vähimmäisvaatimuksista työssä kalastusaluksilla 23 päivänä marraskuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/103/EY (kolmastoista direktiivin 89/391/ETY 16 artiklan 1 kohdassa tarkoiteltu erityisdirektiivi) 13 artiklan 1 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
Case C-364/97 Commission of the European Communities ν Ireland Social policy
Irlanti velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(Failure to fulfil obligations —Non-transposition of Directive 931 1031 EC)
Julkisasiamies A. La Pergola on esittänyt ratkaisuehdotuksensa ensimmäisen jaoston istunnossa 17 päivänä syyskuuta 1998.
By application lodged at the Court Registry on 22 October 1997, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by not adopting and/or by not communicating to the Commission the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 93/103/EC of 23 November 1993 (hereinafter 'the Directive'), Ireland has failed to fulfil its obligations under the EC Treaty.
Ennakkoratkaisu Brysselin yleissopimuksen 5 artiklan 1 ja 3 kappaleen sekä 6 artiklan tulkinta — Tavaran vastaanottajan tai vakuutuksenantajan konossementin perusteella tekemä vahingonkorvausvaatimus sellaùta vastaajaa kohtaan, jota hän pitää tosiasiallisena merikuljetuksen suorittajana, mutta joka ei ole konossementin antaja (kolmas jaosto)
The Irish Government does not deny the infringement, but states that draft ministerial orders transposing the Directive into national law are in the process of being adopted.
Brambi fruits -yhtiön (jäljempänä Brambi), kotipaikka Rungis (Ranska), oikeudet ovat siirtyneet, ja vastaajina Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV, kotipaikka Amsterdam (Alankomaat) ja Alblasgracht V002 -aluksen kapteeni, kotipaikka Alankomaissa.
It is settled law that the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation in the Member State as it stood at the end of the period laid down in the reasoned opinion, and that the Court cannot take account of any subsequent changes.
Asiassa on kysymys 5199 laatikollista päärynöitä käsittäneen lastin, jonka kuljetukseen vastaajat osallistuivat, Brambille toimittamisen yhteydessä todetuista vahingoista.
of Directive 89/391/EEC), Ireland has f ailed to fraß its obligations under Article 13(1) thereof;
Tavarat, joista pääasiassa on kysymys, oli lastattu kahdeksaan kylmäkonttiin ja ne kuljetettiin meriteitse Melbournesta (Australia) Rotterdamiin (Alankomaat) Alblasgracht V002
Orders Ireland to pay the costs.'
nostetun kanteen perustana on konossementti eli kuljetussopimusta koskeva asiakirja.
Advocate General A La Pergola delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 17 September 1998.
-aluksella Refrigerated container carriers PTY Ltd -yhtiön (jäljempänä RCC), jonka kotipaikka on Sydney (Australia), 8.5.1992 haltijalle antamalla konossementilla, minkä jälkeen tavarat kuljetettiin maanteitse kansainvälisellä rahtikirjalla varustettuna Rotterdamista Rungisiin (Ranskaan), jossa Brambi totesi vahingot.
- uphold the application, declaring that Ireland has failed to fulfil its obligations under Article 13(1) of Council Directive 93/103/EC of 23 November 1993 concerning the minimum safety and health requirements for work on board fishing vessels (thirteenth individual Directive within the meaning of Article 16(1) of Directive 89/391/EEC), by not adopting within the prescribed period the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with that Directive; and
Vakuutuksenantajat, jotka korvattuaan Brambille tämän kärsimän vahingon ja joille tämän oikeudet olivat siirtyneet, vaativat Créteil'n Tribunal de commercessa, jonka tuomiopiirissä Rungis sijaitsee, korvausta vahingostaan RCCltä, Spliethoffs Bcvrachtingskantoor BV:ltä sekä Alblasgracht V002 -aluksen kapteenilta.
Case C-51/97 Réunion Européenne SA and Others ν Spliethoff s Bevrachtingskantoor BV and Capitaine Commandant le Navire 'Alblasgracht V002' Judgments Convention/Enforcement of judgments
Tässä asiassa tämä konossementti ei osoita sellaista sopimussuhdetta, joka olisi syntynyt vapaaehtoisesta sitoutumisesta Brambin ja toisaalta Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV:n ja Alblasgracht V002 -aluksen kapteenin välillä; kaksi viimeksimainittua ovatvakuutuksenantajien mukaan tavaroiden merikuljetuksen tosiasialliset suorittajat.
Preliminary ruling (Brussels Convention — Interpretation of Articles 5(1) and (3) and 6 — Claim for compensation by the consignee or insurer of the goods on the basis of the bill of lading against a defendant who did not issue the bul of lading but is regarded by the plaintiff as the actual maritime carrier) (Third Chamber)
Näin ollen vakuutuksenantajien kahta viimeksimainittua vastaan nostamassa kanteessa ei ole kysymys sopimusta koskevasta asiasta yleissopimuksen 5 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetussa merkityksessä.
Convention of 9 October 1978, 25 October 1982 and 26 May 1989 ('the Convention').
Seuraavaksi on tutkittava, onko kanteessa kysymys yleissopimuksen 5 artiklan 3 kappaleessa tarkoitetusta sopimukseen perustumattomasta vahingonkorvauksesta.
By judgment of 28 January 1997, the Cour de Cassation referred to the Court of Justice for a preliminary ruling four questions on the interpretation of Articles 5(1) and (3) and 6 of the Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters, as amended by the
Kun Pariisin Cour d'appel vahvisti 16.11.1994 antamallaan tuomiolla Créteil'n Tribunal de commercen kansainvälisen toimivallan puuttumisen Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV:n ja Alblasgracht V002 -aluksen kapteenin osalta, vakuutuksenantajat hakivat kassaatiotuomioistuimessa muutosta päätökseen.
Those questions arose in proceedings brought by nine insurance companies and, as lead insurer, the company Réunion Européenne (hereinafter 'the insurers'), which have been subrogated to the rights of the company Brambi Fruits
Cour de cassation päätti lykätä asian käsittelyä esittääkseen yhteisöjen tuomioistuimelle useita ennakkoratkaisukysymyksiä.
The Cour de Cassation decided to stay proceedings and refer as series of questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Asiassa 189/87, Kalfelis, 27.9.1988 antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin määritteli yleissopimuksen 5 artiklan 3 kappaleessa tarkoitetun sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausta koskevan asian käsitteen itsenäiseksi käsitteeksi, joka kattaa kaikki sellaiset kanteet, joissa vaaditaan vastaajan vastuun toteuttamista ja jotka eivät liity 5 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettuun sopimusta koskevaan asiaan.
(hereinafter 'Brambi'), whose registered office is in Rungis (France), against Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV, whose registered office is in Amsterdam (Netherlands), and the Master of the vessel Alblasgracht V002, residing in the Netherlands, following the discovery of damage to a cargo of 5 199 cartons of pears delivered to Brambi, in the carriage of which the defendants were involved.
Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV:n ja Alblasgracht V002 -aluksen kapteenin mukaan riita-asiassa on kysymys sopimusta koskevasta asiasta yleissopimuksen 5 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetussa merkityksessä, koska heitä vastaan
The main proceedings
Neljäs kysymys
According to Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV and the Master of the Alblasgracht V002, the dispute is a matter relating to a contract within the meaning of Article 5(1) of the Convention since the action against them is based on the bill of lading, the document containing the transport contract.
Aivan ensiksi on syytä todeta, että yleissopimuksessa ei viitata käsitteeseen asioista, jotka 'kuuluvat erottamattomasti yhteen", vaan sen 22 artiklassa mainitaan ainoastaan "toisiinsa liittyvät" kanteet.
According to settled case-law the phrase 'matter relating to a contract' in Article 5(1) of the Convention is to be interpreted independently and cannot be taken to refer to how the legal relationship in question before the national court is classified by the relevant national law.
Asiassa Elefanten Schuh 24.6.1981 antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että yleissopimuksen 22 artiklaa sovelletaan ainoastaan silloin, kun toisiinsa liittyviä kanteita nostetaan kahden tai useamman sopimusvaltion tuomioistuimissa.
The goods at issue in the main proceedings were carried by sea, from Melbourne (Australia) to Rotterdam (Netherlands) aboard the vessel Alblasgracht V002 under a bearer bill of lading issued on 8 May 1992 in Sydney, Australia, by Refrigerated Container Carriers PTY Ltd (hereinafter 'RCC'), whose registered office is in Sydney, then by road under an international consignment note, to Rungis in France, where Brambi discovered the damage.
Asiassa Mines de potasse d'Alsace 30.11.1976 annetussa tuomiossa ja asiassa Shevill ym. 7.3.1995 annetussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että yleissopimuksen 5 artiklan 3 kappaleen sisältämä ilmaus ■paikkakunta] [ ], missä vahinko sattui" on ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan samanaikaisesti paikkakuntaa, missä vahinko on ilmennyt, ja paikkakuntaa, missä vahinkoon syyyhteydessä oleva tapahtuma on sattunut siten, että vastaaja voidaan haastaa, kantajan valinnan mukaan, jommankumman paikkakunnan tuomioistuimeen.
As the Court held in Handte of 17 June 1992, that the phrase 'matters relating to contract', as used in Article 5(1) of the Convention, is not to be understood as covering a situation in which there is no obligation freely assumed by one party towards the other.
Asiakirjoista ilmenee, että käsiteltävänä olevassa asiassa eri sopimusvaltioiden tuomioistuimissa ei ole nostettu erillisiä kanteita, joten 22 artiklan soveltamisedellytykset eivät missään tapauksessa täyty.
The insurers, having paid compensation for the damage suffered by Brambi and been subrogated to that, brought proceedings to recoup their loss against RCC, Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV, and, finally, against the Master of the vessel Alblasgracht V002, before the Tribunal de Commerce (Commercial Court), Créteil, in whose jurisdiction Rungis is situated.
Tätä käsitettä ei voida kuitenkaan tulkita laajentavasti siten, että se kattaisi kaikki paikkakunnat, joissa voi ilmetä sellaisen seikan aiheuttamia vahingollisia seurauksia, joka on jo aiheuttanut toisella paikkakunnalla tosiasiassa ilmenneen vahingon.
In the present case, that bill of lading discloses no contractual relationship freely entered into between Brambi on the one hand and, on the other, Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV and the Master of the Alblasgracht V002, who, according to the insurers, were the actual maritime carriers of the goods.
Seuraavaksi on todettava, että yleissopimuksen 3 artiklan mukaan sellaista henkilöä vastaan, jolla on kotipaikka sopimusvaltiossa, voidaan nostaa kanne toisen sopimusvaltion tuomioistuimessa ainoastaan II osaston 2 6 jakson määräysten nojalla.
In those circumstances, the action brought against the latter by the insurers cannot be a matter relating to a contract within the meaning of Article 5(1) of the Convention.
Näihin määräyksiin kuuluu yleissopimuksen 6 artiklan 1 kappale, jossa todetaan, että "jos asiassa on useampia vastaajia, [kanne voidaan nostaa myös] siinä tuomioistuimessa, jonka alueella jollakin vastaajista on kotipaikka".
The Tribunal de Commerce, Créteil, therefore considered that it should decline jurisdiction in the proceedings brought by the insurers against Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV and the Master of the vessel Alblasgracht V002 in favour of the courts of Rotterdam, Rotterdam being the place of performance of the obligation within the meaning of Article 5(1) of the Convention, or those of Amsterdam or of Sydney pursuant to Article 6(1) of the Convention, according to which a person who is one of a number of defendants may be sued before the courts for the place where any one of them is domiciled.
Se, että vastaanottaja voisi nostaa kanteen tosiasiallista merikuljetuksen suorittajaa vastaan sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa lopullinen toimitus tapahtuu, tai sen paikkakunnan tuomioistuimessa, jossa vahinko todetaan, merkitsisi useimmiten kantajan kotipaikan tuomioistuinten toimivallan tunnustamista, mihin taas yleissopimuksen laatijat ovat tiettyjä sopimuksessa nimenomaisesti määrättyjä tapauksia lukuun ottamatta suhtautuneet kielteisesti.
It is next necessary to determine whether such an action is concerned with a matter relating to tort, delict or quasi-delict within the meaning of Article 5(3) of the Convention.
Yhteisöjen tuomioistuin on edellä mainitussa tuomiossa Kalfelis katsonut - todettuaan, että yleissopimuksen 6 artiklan 1 kappaleen ja 22 artiklan tarkoituksena on välttää sitä, että eri sopimusvaltioissa annettaisiin ristiriitaisia tuomioita - että 6 artiklan 1 kappaletta sovellettaessa saman kantajan eri vastaajia vastaan nostamien kanteiden on liityttävä toisiinsa siten, että niiden ratkaiseminen yhdessä on tarpeen, jotta vältettäisiin ristiriitaiset tuomiot sen johdosta, että kanteet ratkaistaan eri oikeudenkäynneissä.
In Kalfelis ν Schröder of 27 September 1988 the Court defined the concept of matters relating to tort, delict or quasi-delict within the meaning of Article 5(3) of the Convention as an independent concept covering all actions which seek to establish the liability of a defendant and which
Edellä esitetystä seuraa, että samassa vahingonkorvauskanteessa esitettyä kahta vaatimusta, jotka on kohdistettu eri vastaajiin ja joista toinen on sopimusperusteinen ja toinen sopimukseen perustumaton, ei voida pitää toisiinsa liittyvinä.
The Cour d'Appel (Court of Appeal), Paris, confirmed, by judgment of 16 November 1994, that the Tribunal de Commerce, Créteil, lacked international jurisdiction as regards Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV and the Master of the vessel Alblasgracht V002, whereupon the insurers appealed to the Cour de Cassation.
Näin ollen pääasiassa käsiteltävänä olevan kaltaisen kansainvälisen kuljetuksen ollessa kyseessä vahingon ilmenemispaikkakunta voi olla vain paikkakunta, johon tosiasiallisen merikuljetuksen suorittajan tulee toimittaa tavarat.
in relation to disputes but only the term 'related', in Article 22.
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
In the judgments of 30 November 1976, Mines de Potasse dAlsace, and of 7 March 1995, Shevill and Others, the Court held that the expression 'place where the harmful event occurred' in Article 5(3) of the Convention must be understood as being intended to cover both the place where the damage occurred and the place of the event giving rise to it, so that the defendant may be sued, at the option of the plaintiff, in the courts for either of those places.
Paikkakuntaa, jossa tavaroiden vastaanottaja on merikuljetuksen ja sitten lopullisen maakuljetuksen jälkeen ainoastaan todennut, että hänelle toimitetut tavarat ovat vahingoittuneet, ei voida pitää paikkakuntana, 'missä vahingon aiheuttanut teko sattui', 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen 5 artiklan 3 kappaleessa tarkoitetussa merkityksessä, sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut.
That term cannot be construed so extensively as to encompass any place where the adverse consequences can be felt of an event which has already caused damage actually arising elsewhere.
Kyseisen 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen 6 artiklan 1 kappaletta on tulkittava siten, että sellaista vastaajaa vastaan, jolla on kotipaikka sopimusvaltiossa, ei voida nostaa kannetta toisen sopimusvaltion tuomioistuimessa, jossa on vireillä asia sellaista toista saman asian vastaajaa vastaan, jonka kotipaikka ei ole missään sopimusvaltiossa, sillä perusteella, että kysymys on erottamattomasti yhteen kuuluvista eikä pelkästään toisiinsa liittyvistä asioista.
Those rules include, in Article 6(1) of the Convention, the rule that a person may also be sued, *where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any one of them is domiciled'.
Julkisasiamies G. Cosmas on esittänyt ratkaisuehdotuksensa kolmannen jaoston istunnossa 5 päivänä helmikuuta 1998.
Preliminary ruling (Directive 69/335/EEC (Sixth Chamber) companies of a tax such as the Italian tax on companies' net assets.
(Suomenkielistä käännöstä ei ole vielä saatavissa.)
tax having the same characteristics as such a duty.
27 päivänä lokakuuta 1998 hankinnasta kannettavat verot
The Court ruled:
Yrityksen
Advocate General N. Fennelly delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 18 June 1998.
Ennakkoratkaisu Direktiivi 69/335/ETY nettovarallisuudesta kannettava (kuudes jaosto)
Directive 69/335/EEC of 17 July 1969 concerning indirect taxes on the raising of capital, as amended by Council Directive 85/303/EEC of 10 June 1985 amending Directive 69/335/EEC, does not apply to the imposition on capital companies of a tax such as the annual tax on the net assets of companies introduced by virtue of Decree-Law of the Italian Republic No 394 of 30 September 1992.
Commissione tributaria provinciale di Firenze on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 18.10.1996 tekemällään päätöksellä ennakkoratkaisukysymyksen 17 päivänä heinäkuuta 1969 annetun neuvoston direktiivin 69/335/ETY tulkinnasta, sellaisena kuin kyseinen direktiivi on muutettuna 10.6.1985 annetulla neuvoston direktiivillä 85/303/ΕΤΎ (jäljempänä direktiivi).
Preliminary ruling (Directive 69/335/EEC — Indirect taxes on the raising of capital — Duty on notarial deeds recording the repayment of debenture loans) (Sixth Chamber)
Kansallinen tuomioistuin kysyy siis lähinnä sitä, onko direktiivin vastaista kantaa pääomayhtiöiltä yrityksen nettovarallisuudesta kannettavan veron kaltaista veroa.
By orders of 3 and 9 December 1996, the Tribunal Superior de Justicia de Catalunya (High Court of Justice, Catalonia) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Articles 11(b) and 12 of Council Directive 69/335/EEC of 17 July 1969 (hereinafter 'the Directive').
Pääasiassa kyseessä olevan veron objektiivisten ominaisuuksien osalta on ensiksi todettava, että niille eri toimille, joista direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan on kannettava pääoman hankintaveroa, on ominaista pääomien tai varojen siirto pääomayhtiölle siinä jäsenvaltiossa,