natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That decision was taken following disciplinary proceedings initiated as a result of the finding of irregularities in the Parliament's accounts, for which the appellant was allegedly responsible.
Henkilöstö — Ammattitaudin toteava päätös — Hallintotoimen luottamus — Kohtuullinen aika — Muutoksenhaku (kuudes jaosto)
By application lodged at the Court of Justice on 24 March 1995, Henri de Compte brought an appeal against the judgment of the Court of First Instance of 26 January 1995 in Joined Cases T90/91 and T-62/92£te CompteνParliament [1995] ECR-SC II-l ('the contested judgment'), seeking to have it set aside, save in so far as it ordered the Parliament to pay him the sum of BFR 200 000 by way of compensation for nonmaterial damage.
Valituksen kohteena olevasta tuomiosta käy ilmi, että valittaja on parlamentin entinen kirjanpitäjänä toiminut virkamies, ja että hän on jäänyt 1.1.1989 eläkkeelle.
On 18 January 1988, the appointing authority took a decision imposing on him the sanction of downgrading from Grade A 3, Step 8, to Grade A 7.
Nimittävä viranomainen teki 18.1.1988 päätöksen, jolla valittajalle määrättiin seuraamuksena palkkaluokan alentaminen palkkaluokan A 3 palkkatasosta 8 palkkaluokkaan A 7.
On 24 January 1991 the appointing authority adopted a decision in which it found that the appellant was suffering from an occupational disease which had given rise to permanent partial
Henri de Compte on yhteisöjen tuomioistuimeen 243.1995 jättämällään valituksella hakenut muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen yhdistetyissä asioissa T­90/91 ja T­62/92, De Compte vastaan parlamentti, 26.1.1995 antamaan tuomioon (jäljempänä valituksen kohteena oleva tuomio), ja valittaja vaatii muutoksenhaussaan kyseisen tuomion kumoamista, paitsi siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on velvoittanut parlamentin maksamaan kantajalle 200 000 BEF korvauksena aineettomasta vahingosta.
invalidity at the rate of 40%, and decided to pay him the sum of BFR 9 147 091.
Valittaja teki 10.4.1992 valituksen 20.1.1992 tehdystä päätöksestä.
the decision of 23 September 1991 rejecting his complaint of 4 June 1991.
Asiassa T-90/91 valittaja vaati 19.12.1991 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan 18.4.1991 tehdyn päätöksen, jolla peruutettiin 24.1.1991 tehty, ammattitaudin toteava päätös, samoin kuin 23.9.1991 tehdyn päätöksen, jolla hylättiin valittajan 4.6.1991 tekemä valitus.
He also requested, by way of principal claim, that the Parliament be ordered to pay him the sum of BFR 9 147 091.
Valittaja vaati samoin, että Euroopan parlamentti velvoitetaan maksamaan hänelle 9 147 091 BEF:n suuruinen summa.
On 4 September 1992, in Case T­62/92, the appellant requested the Court of First Instance to annul the decision of 20 January 1992 refusing to recognize that he was suffering from an occupational disease and the decision of 4 June 1992 rejecting his complaint of 8 April 1992.
Asiassa T-62/92 valittaja vaati 4.9.1992 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan 20.1.1992 tehdyn päätöksen, jossa todettiin, ettei valittajalla ollut ammattitautia, samoin kuin 4.6.1992 tehdyn päätöksen, jolla hylättiin valittajan 8.4.1992 tekemä valitus.
He also sought an order for Parliament to pay him principally the sum of BFR 9 147 091.
Valittaja vaati myös, että Euroopan parlamentti velvoitetaan maksamaan hänelle 9 147 091BEF:n suuruinen summa.
However, on 18 April 1991 the appointing authority revoked the decision of 24 January 1991 with retroactive effect The statement of reasons for that revocation essentially reflects the judgment of the Court of Justice of 21 January 1987 in Case 76/84 Rienä v Commission [198η ECR 315, according to which an illness may be classified as occupational only if it arises in the course of or in connection with the lawful performance of his duties by the official concerned.
Nimittävä viranomainen teki kuitenkin 18.4.1991 päätöksen, jolla se peruutti taannehtivasti 24.1.1991 tehdyn päätöksen. Tämä peruuttamista koskeva päätös oli perusteltu viittaamalla yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 76/84, Rienzi vastaan komissio, 21.1.1987 antamaan tuomioon, jossa todettiin, että sairauden voidaan katsoa olevan ammattitauti ainoastaan, jos se on aiheutunut välittömästi tai välillisesti asianosaisen tavanomaisesta viran hoitamisesta.
In the contested judgment, the Court of First Instance dismissed the applications and ordered the Parliament to pay the appellant the sum of BFR 200 000 by way of compensation for non­material damage.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksen kohteena olevassa tuomiossa kanteet ja velvoitti parlamentin maksamaan valittajalle 200 000 BEF korvauksena aineettomasta vahingosta.
The appeal
viranomaisen
In the circumstances of this case, the appellant's illness was to be attributed to accusations essentially concerned with irregularities in keeping accounts for which he was responsible which had led to the initiation of disciplinary proceedings against him and also to the disciplinary measure imposed at the end of those proceedings.
Esillä olevassa asiassa valittajan sairaus oli aiheutunut sellaisista syytöksistä, jotka johtuivat kirjanpitoon liittyvistä virheellisyyksistä, joista valittajan katsottiin olevan vastuussa ja joiden perusteella häntä vastaan oli aloitettu kurinpitomenettely, jonka seurauksena valittajalle määrättiin kurinpitoseuraamus.
On 4 June 1991, the appellant lodged a complaint against that decision of 18 April 1991, which was rejected by the appointing authority on 23 September 1991.
Valittaja teki 4.6.1991 tästä 18.4.1991 tehdystä päätöksestä valituksen, jonka nimittävä viranomainen hylkäsi 23.9.1991.
In this appeal, the appellant complains inter alia that the Court of First Instance rejected his plea alleging breach of the principle of protection of his legitimate expectation as to the legality of the revoked decision of 24 January 1991 and claims that the Court of First Instance was wrong to find that the revocation of the decision, which took place on 18 April 1991, was effectuated within a reasonable time so far as he was concerned.
Esillä olevassa valituksessa valittaja väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt hänen väitteensä siitä, että hänen perusteltua luottamustaan 24.1.1991 tehdyn ja sittemmin peruutetun päätöksen lainmukaisuutta kohtaan oli loukattu, sekä väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut virheellisesti, että 18.4.1991 tapahtunut päätöksen peruuttaminen on tehty kantajaan nähden kohtuullisen ajan kuluessa.
On 20 January 1992 the appointing authority adopted the decision provided for in the operative part of the decision of 18 April 1991 revoking the decision of 24 January 1991 which recognized the occupational nature of the disease.
Aluksi on muistutettava, että peruutettaessa taannehtivasti vastaanottajalle myönteistä hallintopäätöstä on yleensä noudatettava tiukkoja
The operative part of the decision of 20 January 1992 concluded that 'Mr Henri de Compte has not contracted an occupational disease within the meaning of the Rules on the Insurance of Officials of the European Communities against the Risk of Accident and of Occupational Disease'.
Nimittävä viranomainen teki 20.1.1992 päätöksen, josta mainittiin 18.4.1991 tehdyssä päätöksessä, jolla oli peruutettu 24.1.1991 tehty, ammattitaudin toteava päätös.
According to settled case­law, while it must be acknowledged that any Community institution which finds that a measure which it has just adopted is tainted by illegality has the right to withdraw it within a reasonable period, with retroactive effect, that right may be restricted by the need to fulfil the legitimate expectations of a beneficiary of the measure, who has been led to rely on the lawfulness thereof.
lainmukaiselta, ja vaatia, että päätös pysytetään voimassa, perusteltua luottamusta heikennettiin hyvin pian siten, että kun parlamentti teki riidanalaisen peruuttamista koskevan päätöksen, hän ei enää voinut perustellusti luottaa peruutetun päätöksen lainmukaisuuteen.
On 10 April 1992 the appellant lodged a complaint against the decision of 20 January 1992.
edellytyksiä (ks. asia 54/77, Herpels v. komissio, tuomio 9.3.1978, Kok. 1978, s. 585, 38 kohta).
On 19 December 1991, in Case T­90/91, the appellant requested the Court of First Instance to annul the decision of 18 April 1991 revoking the decision of 24 January 1991 which recognized the existence of an occupational disease, and also
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vaikka kaikille yhteisön toimielimille,jotka toteavat, että niiden tekemä päätös on lainvastainen, on tunnustettu oikeus peruuttaa se taannehtivasti kohtuullisen ajan kuluessa, tätä oikeutta on saatettu rajoittaa siksi, että on tarpeen suojata päätöksen sellaisen vastaanottajan perusteltua luottamusta, joka on voinut luottaa toimen lainmukaisuuteen.
It is clear from the contested judgment that at the time the revoked decision of 24 January 1991 was adopted the appellant was entitled to have confidence in the apparent legality of the decision and to argue that it should be upheld. It must, however, be pointed out that the operative time for determining whether the
Valituksen kohteena oleva tuomio on siis kumottava, paitsi siltä osin kuin kyseisessä tuomiossa velvoitetaan parlamentti maksamaan kantajalle 200 000 BEF korvauksena aineettomasta vahingosta, koska tämä osa tuomiosta ei ole valituksen kohteena, ilman että on tarpeen lausua väitteestä, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on virheellisesti katsonut, että päätöksen peruuttaminen olisi tapahtunut kohtuullisen ajan kuluessa, tai muista valittajan esittämistä valitusperusteista.
addressee of an administrative act has acquired legitimate expectations is not the date on which the act was adopted or withdrawn but the date on which it was notified.
On kuitenkin täsmennettävä, että hallintopäätöksen vastaanottajan perustellun luottamuksen syntymisen kannalta ratkaiseva hetki on se, jolloin toimi on annettu tiedoksi, eikä sen antamis- tai peruuttamishetki.
In accordance with the EC Statute of the Court of Justice, where the Court quashes the decision of the Court of First Instance, it may itself give final judgment where the state of the proceedings so permits.
EY:n tuomioistuimen perussäännön mukaan yhteisöjen tuomioistuin voi ratkaista asian lopullisesti itse, jos asia on ratkaisukelpoinen.
The Court considers that this is the case.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että asia on näin.
In the circumstances of this case, there is nothing to suggest that the appellant provoked the decision of 24 January 1991 by means of false or incomplete information.
Esillä olevassa asiassa mistään seikoista ei. käy ilmi, että valittaja olisi vaikuttanut 24.1.1991 tehtyyn päätökseen antamalla vääriä tai puutteellisia tietoja.
It is sufficient to find that the withdrawal of the appointing authority's decision of 24 January 1991 by decisions of 18 April 1991 and 20 January 1992 breached the principle of protection of the legitimate expectations of the addressee of that first decision, with the result that those two later decisions must be annulled.
Riittää kun todetaan, että nimittävän viranomaisen 24.1.1991 tekemän päätöksen 18.4.1991 ja 20.1.1992 tapahtuneella peruuttamisella on loukattu ensiksi mainitun päätöksen vastaanottajan luottamuksensuojaa koskevaa periaatetta, joten kaksi viimeksi mainittua päätöstä on kumottava.
It follows that when the appellant took cognizance of the decision of 24 January 1991 after it was notified to him, he was entitled to rely on the apparent legality of the act and to claim that it should be upheld.
Tämän vuoksi valittaja saattoi sen jälkeen kun 24.1.1991 tehty päätös oli annettu tiedoksi, luottaa siihen, että kyseinen toimi vaikutti lainmukaiselta, ja vaatia, että toimi pysytettiin voimassa.
The pecuniary claim
Taloudellisluonteiset vaatimukset
The appellant has asked for an order that the Parliament should pay him the sum of BFR 9 147 091, together with default interest at the annual rate of 10% from 24 January 1991 until the actual date of payment.
Valittaja on vaatinut, että parlamentti velvoitetaan korvaamaan hänelle 9 147 091 BEF:n suuruinen summa lisättynä 10 prosentin vuotuisella viivästyskorolla 24.1.1991 lukien maksupäivään asti.
It should be noted, first, that legitimate expectations as to the legality of a favourable administrative act, once acquired, may not subsequently be undermined.
Yhtäältä on korostettava, että vastaanottajalle syntynyttä perusteltua luottamusta hänelle myönteisen hallintopäätöksen lainmukaisuuteen ei voida myöhemmin heikentää.
Second, in view of the circumstances, there is no public-policy interest which overrides the beneficiary's interest in the maintenance of a situation which he was entitled to regard as stable.
Toisaalta kun otetaan huomioon esillä olevaan asiaan liittyvät olosuhteet, siihen ei liittynyt mitään sellaista yleistä etua, joka menisi toimen vastaanottajan edun edelle siitä, että tilanne, jota hän voi pitää pysyvänä, säilytetään ennallaan.
Since this is a dispute of a financial character in which the Community judicature has unlimited jurisdiction, that head of claim must be accepted. The claim for default interest, which also falls within the unlimited jurisdiction of the Court, must be granted and the rate of annual interest set at 8% to run from 24 January 1991 until the date of actual payment
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan valituksen kohteena olevan tuomion 61 kohdassa, että vaikka valittaja vielä 24.1.1991 tehtyä ja sittemmin peruutettua päätöstä annettaessa saattoi luottaa siihen, että päätös vaikutti
Accordingly, the Court of First Instance erred in law in finding that whereas, on the date on which the revoked decision of 24 January 1991 was adopted, the appellant was still entitled to rely upon the apparent legality of the decision and to claim that it should be upheld and that that reliance was subsequently, and very swiftly, undermined in such a way that at the date when the Parliament took the contested decision to revoke, the appellant was no longer entitled to entertain any legitimate expectation as to the legality of the decision revoked.
Siltä osin kuin kyseessä on taloudellisluontoinen riita-asia, jossa yhteisöjen tuomioistuimilla on täysi harkintavalta, nämä vaatimukset on hyväksyttävä.
The contested judgment must therefore be set aside, save in so far as it orders the Parliament to pay the appellant the sum of BFR 200 000 by way of compensation for nonmaterial damage, since that part of the judgment was not challenged on appeal, and there is no need to rule on the complaint that the Court of First Instance wrongly held that the decision was withdrawn within a reasonable period or on the other pleas raised by the appellant
Viivästyskorkoa koskevat vaatimukset, joiden osalta yhteisöjen tuomioistuimella myös on täysi harkintavalta, on hyväksyttävä ja koron määräksi vahvistettava 8 prosenttia vuodessa 24.1.1991 lukien maksupäivään asti.
In Case T-90/91, the decision of 18 April 1991 is annulled;
Asiassa T-62/92, 20.1.1992 tehty päätös kumotaan.
The European Parliament is ordered to pay the appellant the sum of BFR 9147 091, together with default interest at the annual rate of 8% to run from 24 January 1991 until the date of actual payment;
Julkisasiamies G. Tesauro on esittänyt ratkaisuehdotuksensa kuudennen jaoston istunnossa 18 päivänä kesäkuuta 1996.
The European Parliament is ordered to pay all the costs of the proceeding? before both courts.'
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin
Advocate General G. Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 18 June 1996.
— hylkää valituksen perusteettomana;
He proposed that the Court should dismiss the appeal as unfounded and order the appellant to pay the costs.
— velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Preliminary ruling (Social policy —Men and women — Equal treatment —Applicability of Article 119 of the EC Treaty or Directive 79/7/EEC — Insurance scheme of a State electricity company — Survivors' pensions — Protocol No 2 to the Treaty on European Union — Meaning of 'legal proceedings') (Sixth Chamber) concerning Article 119 of the Treaty establishing the European Community (hereinafter 'Protocol No 2'), and Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 on the progressive implementation of the principle of equal
Ennakkoratkaisu Sosiaalipolitiikka — Mies- ja naispuoliset työntekijät — Tasa-arvoinen kohtelu — EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan tai direktiivin 7917/ETY sovellettavuus — Julkisen sähköyntyksen vakuutusjärjestelmä — Jälkeenjääneen eläke — Euroopan unionista tehdyn sopimuksen liitteenä oleva pöytäkuja N:o 2 — Asian vireille saattamisen käsite (kuudes jaosto)
Those questions were raised in proceedings between Mr Evrenopoulos and DEI (State Electricity Company) concerning the grant of a survivor's pension.
Lisäksi on muistutettava, että ammatillisen eläkejärjestelmän mukainen jälkeen jääneen eläke on etuus, jonka perustana on lesken puolison liittäminen järjestelmään, joten tällainen eläke kuuluu 119 artiklan soveltamisalaan.
By these questions, the Diikitiko Efetio Athinon asks whether, in the case of a survivor's pension falling within the definition of pay for the purposes of Article 119 of the Treaty, Article 119 precludes the application of a provision of national law which makes the award of such a pension to a widower subject to special conditions which are not applied to widows, and whether there is any rule of Community law which permits such a provision to be maintained in force.
Dioikitiko Efeteio Athinon on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 30.3.1995 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 12.5.1995, useita ennakkoratkaisukysymyksiä EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 119 artiklasta tehdyn pöytäkirjan (jäljempänä pöytäkirja N:o 2) ja miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY tulkinnasta.
The first question asked by the Diikitiko Efetio Athinon is essentially whether benefits granted under a pension scheme such as the DEI insurance scheme fall within the scope of Article 119 of the Treaty.
Edellä esitetystä seuraa, että kansallisessa tuomioistuimessa esillä olevan kaltaisessa ammatillisessa eläkejärjestelmässä maksettu jälkeen jääneen eläke, joka perustuu olennaisilta osin työhön, joka kyseessä olevan henkilön puolisolla oli, maksetaan puolison palkan perusteella ja se kuuluu perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan.
In that regard it is sufficient to note that Article 119 prohibits any discrimination in matters of pay as between men and women, whatever the system which gives rise to such inequality (Case C-262/88 Batter ν Guardian Royal Exchange [1990] ECR 1-1889).
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Evrenopoulos ja DEI (julkinen sähköyritys) ja jossa on kyse jälkeen jääneen eläkkeen myöntämisestä.
Question 5
Ensimmäinen ja toinen kysymys
On this point, it should be recalled that the Court has stated on several occasions that the only possible decisive criterion is whether the pension is paid to the worker by reason of the employment relationship between him and his former employer, that is to say, the criterion of employment based on the wording of Article 119 itself.
Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa saada tietää, kuuluvatko DEI:n vakuutusjärjestelmän kaltaisessa eläkejärjestelmässä myönnetyt etuudet perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan.
Admittedly, the Court has recognized that the employment criterion cannot be regarded as exclusive, since pensions paid under statutory social security schemes may reflect, wholly or in part, pay in respect of work
Näillä kysymyksillään kansallinen tuomioistuin haluaa tietää ensiksi, onko sellaisen kansallisen säännöksen soveltaminen vastoin perustamissopimuksen 119 artiklaa, jolla miespuolisen lesken tässä artiklassa tarkoitettuun palkan käsitteeseen sisältyvän eläkkeen myöntämiselle on asetettu erityisiä edellytyksiä, joita ei ole asetettu naispuolisen lesken eläkkeen myöntämiselle, ja toiseksi, voidaanko tällainen kansallinen säännös pitää voimassa jonkin yhteisön oikeussäännön perusteella.
By this question the Diikitiko Efetio Athinon essentially asks whether, on a proper construction of Protocol No 2, Article 119 of the Treaty may be relied on in proceedings initiated before 17 May 1990 — the date of the judgment in Barber, cited above — in order to obtain benefits under an occupational social security scheme, even if the original action was dismissed on the ground that the applicant had not lodged a prior objection.
Tältä osin on riittävää todeta, että 119 artiklassa kielletään kaikki mies- ja naispuolisten työntekijöiden välinen syrjintä palkan osalta riippumatta siitä, miksi tilanne on epätasaarvoinen.
On the other hand, considerations of social policy, of State organization, of ethics, or even budgetary concerns which influenced, or may have influenced, the establishment by the national legislature of a particular scheme cannot prevail if the pension concerns only a particular category of workers, if it is directly related to length of service and if its amount is calculated by reference to the last salary.
Tältä osin on muistettava, kuten yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti täsmentänyt, että ainoa arviointiperuste, jota voidaan pitää ratkaisevana, on se, onko eläke maksettu työntekijälle hänen ja hänen entisen työnantajansa välisen työsuhteen perusteella, mikä on 119 artiklan sanamuodon mukainen työtä tai tehtävää koskeva arviointiperuste.
In the Barber judgment cited above, the Court stated that in view of overriding considerations of legal certainty, the direct effect of Article 119 of the Treaty cannot be relied upon in order to claim entitlement to a pension with effect from a date prior to 17 May 1990.
Yhteisöjen tuomioistuin on tosin todennut, että tätä arviointiperustetta ei voida pitää yksinomaisena, koska lakisääteisissä sosiaaliturvajärjestelmissä maksetuissa eläkkeissä voidaan ottaa huomioon työstä maksettu palkka kokonaan tai osittain.
Furthermore, a survivor's pension provided forby an occupational pension scheme is an advantage deriving from the survivor's spouse's membership of the scheme and accordingly falls within the scope of Article 119.
Tällä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa saada selville, täytyykö pöytäkirjaa N:o 2 tulkita siten, että perustamissopimuksen 119 artiklaan voidaan vedota asiassa, jossa nostettiin kanne ennen asiassa Barber 17.5.1990 annettua tuomiota ja jossa vaaditaan ammatilliseensosiaaliturvajarjestelmäänkuuluvia etuuksia, vaikka alkuperäinen kanne hylättiin sillä perusteella, että kantaja ei ollut ensin tehnyt valitusta.
It is clear that the proceedings or equivalent claims on account of which, by virtue of Barber and Protocol No 2, the temporal limitation laid down therein may not apply must be initiated in
Edellä mainitussa asiassa Barber annetussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin täsmensi, että oikeusvarmuutta koskevien pakottavien syiden takia perustamissopimuksen 119 artiklaan ei voida vedota eläkeoikeuden saamiseksi 17.5.1990
It follows from the foregoing that a survivor's pension paid under an occupational pension scheme of the kind in issue in the main proceedings, which essentially arises from the employment of the beneficiary's spouse, is linked to the latter's pay and falls within the scope of Article 119 of the Treaty.
Kuitenkaan sellaiset sosiaalipoliittiset, valtionhallintoon liittyvät tai eettiset arviot tai edes budjettiin liittyvät perusteet, jotka ovat vaikuttaneet ui voineet vaikuttaa järjestelmään, josta kansallinen lainsäätäjä on säätänyt, eivät voi olla ratkaisevia, jos eläke koskee ainoastaan tiettyä työntekijäryhmää, jos se myönnetään suoraan palveluksessaoloajan perusteella ja jos sen suuruus lasketaan viimeisen palkan perusteella.
accordance with the procedural rules applicable in the Member State concerned.
Tämä rajoitus on mainittu myös pöytäkirjassa N:o2.