natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In May 1995, the newly appointed government included the Bank of Finland's inflation target explicitly in its programme.
Toukokuussa 1995 juuri virkaansa astunut hallitus otti Suomen Pankin inflaatio tavoitteen nimenomaisesti hallitusohjelmaansa.
The government's support for stability oriented policies was also materially demonstrated in a package of spending cuts amounting cumulatively to 4 % of GDP over the four-year term of the government.
Hallituksen tuki vakauteen tähtäävälle politiikalle näkyi myös selkeästi menoleikkauksissa, joiden määrä nousi kumulatiivisesti 4 prosenttiin BKT:stä nelivuotisen hallituskauden aikana.
Together, these actions reduced inflation expectations and helped longterm interest rates to decline: the 10-year bond yield differential to Germany shrank from nearly 300 bps at the beginning of 1995 to just over 100 bps in the late summer.
Nämä toimenpiteet yhdessä alensi vat inflaatio-odotuksia ja auttoivat pitkiä korkoja laskuun: 10 vuoden joukkolainojen tuottoero suhteessa Saksaan supistui vuoden 1995 alun lähes 300 pisteestä runsaaseen 100 pisteeseen kesän loppuun mennessä.
From the beginning of 1993 to February 1994, interest rates decreased rapidly — in 14 months the whole yield curve shifted downwards by 5 percentage points.
Vuoden 1993 alusta helmikuuhun 1994 korot laskivat nopeasti: 14 kuukaudessa koko tuottokäyrä siirtyi 5 pro senttiyksikköä alaspäin.
The favourable developments were interrupted in spring 1994 by the worldwide bond market turmoil, which hit Finland — as other peripheral European countries — harder than the core markets.
Suotuisa kehitys katkesi keväällä 1994 maailmanlaajuiseen joukkolainamarkkinoiden myllerrykseen, joka vaikutti Suomeen - kuten muihinkin Euroopan reunamaihin - voimakkaammin kuin ydinmarkkinoihin.
In five months, the longterm interest rates shot up by 450 bps (basis points), thus returning to their early 1993 levels.
Viidessä kuukaudessa pitkät korot nousivat 450 pistettä eli palasivat vuoden 1993 alun tasolle.
The economic and financial situation in Finland stayed modest.
Taloudellinen tilanne ja rahoitusmarkkinat Suomessa: Suomen haasteet EMU-ympäristössä vahvaa, palkkavaatimukset pysyivät maltillisina.
In September 1995, a two-year collective deal was negotiated, raising the contract wages by 2 % per annum.
Syyskuussa 1995 neuvoteltiin kaksivuotinen työehtosopimus, jolla palkkoja nostettiin 2 prosenttia vuodessa.
The wage deal enabled the Bank of Finland to cut its interest rates without risking inflation.
Sopimuksen ansiosta Suomen Pankki pystyi alentamaan korkojaan ilman inflaation kiihtymisen vaaraa.
In a little more than a year, the Bank of Finland's tender rate came down to 3 %, on par with the German repo rate.
Hieman yli vuodessa Suomen Pankin huutokauppakorko laski 3 prosenttiin eli Saksan repokoron tasolle.
Notwithstanding these two short episodes, membership in the ERM clearly strengthened the association of the markka with the core European currencies.
Näitä kahta lyhyttä jaksoa lukuun ottamatta ERM-jäse-nyys vahvisti selvästi markan yhteyttä Euroopan ydinvaluuttoihin.
The currency began increasingly to track the movements of other prospective EMU participants, shrugging off its historical linkages with the Swedish krona and, to a lesser extent, with the US dollar and sterling.
Markka alkoi yhä enemmän seurata tulevien EMU-jäsenten liikkeitä, karistaen historialliset siteensä Ruotsin kruunuun ja jossain määrin myös Yhdysvaltain dollariin ja Englannin puntaan.
This development was reflected in the rapid convergence of domestic longterm interest rates to the German levels.
Tämä kehitys näkyi myös kotimaisten pitkien korkojen nopeana lähestymisenä kohti Saksan korkotasoa.
Since late 1997, the markka has remained stable at its ERM central parity against the German mark.
Vuoden 1997 lopusta lähtien Suomen markka säilyi vakaana ERM-keskuskurssissaan suhteessa Saksan markkaan.
Hence, the decision of the Heads of State or Government in May 1998 to confirm the bilateral ERM parities as the basis for conversion rates had no effect on the on-the-spot exchange rate of the Finnish currency.
Niinpä valtion- tai hallitusten päämiesten päätös toukokuussa 1998 vahvistaa kahdenväliset ERM-pariteetit muuntokurssien perustaksi ei vaikuttanut Suomen valuutan avistakurssiin.
The rapid reduction in the shortterm interest rate differential had little effect on the external value of the markka, which was supported by the benign inflation outlook and the increasing current account surplus.
Lyhyiden korkojen korkoeron nopea supistuminen ei juuri vaikuttanut markan ulkoiseen arvoon, jota tukivat suotuisat inflaationäkymät ja kasvava vaihtotaseen yli jäämä.
However, in early 1996 the Finnish currency was hit by re-emerging uncertainty about the prospects of the Finnish economy.
Vuoden 1996 alussa uudelleen herännyt epävarmuus Suomen talousnäkymistä vaikutti kuitenkin myös markkaan.
The recovery had stalled in the latter part of 1995 and expectations for 1996 GDP growth had been revised dramatically downwards.
Elpyminen oli pysähtynyt vuoden 1995 loppupuolella, ja vuoden 1996 kokonaistuotannon kas vuennusteita oli tarkistettu rajusti alaspäin.
Hence, in the autumn of 1996, as the country prepared for the next change in monetary regime, the economic outlook was uncertain.
Niinpä syksyllä 1996, jolloin Suomi valmistautui rahapoliittisen järjestelmän seuraavaan muutokseen, talouden näkymät olivat epävarmat.
Finland entered the exchange rate mechanism on 14 October 1996 at a central rate of FIM 3.04/DEM.
Suomen talouden taantuma oli syvimmillään vuonna 1993, mutta sen jälkeen keskimääräinen talouskasvu on ollut noin 5 prosenttia vuodessa.
The entry was well received in the financial markets and helped Finnish longterm interest rates to converge further towards the core European levels.
Aivan viime aikoihin saakka taantumaa seurannut ylikapasiteetti on tarjonnut riittävästi liikkumavaraa nopealle kasvulle ilman välitöntä talouden ylikuumenemisen vaaraa.
The Finnish currency settled initially at a slightly higher level than its central rate against most other ERM currencies.
Kesällä 1997, kun talouskasvun viides vuosi alkoi ja työttömyyden tasainen väheneminen jatkui, vaikutti siltä, että tilanne olisi muuttumassa.
Soon after the entry, it became apparent that growth was rapidly picking up and exports, after stagnating for about six months, were again contributing to a widen ing current account surplus. In the financial market, many began to view the markka, although about 2 % stronger than its DEM central parity, as undervalued.
Inflaatiopaineita syntyi monista lähteistä: vaikka markka oli säilyttänyt asemansa ERMrissä, se oli heikentynyt lähes 6 prosenttia vuo dessa suhteessa kauppapainotteiseen valuuttakoriin; omaisuushinnat olivat vahvassa nousussa, asuntohinnat 20 prosenttia vuodessa ja osakehinnat 70 prosenttia edellisvuotta korkeammat, ja kysyntäpaine nosti tuottajahintoja lähes 4 prosentin vuosivauhtia.
Since hitting the bottom of the recession in 1993, the Finnish economy has been growing at an average rate of nearly 5 % per year.
Suomi liittyi valuuttakurssimekanismiin (ERM) 14. lokakuuta 1996 ja markan keskuskurssiksi määriteltiin 3.04 suhteessa Saksan markkaan.
Until recently, the considerable slack in resource utilisation in the aftermath of the recession provided sufficient room for rapid growth without the immediate risk of overheating.
Rahoitusmarkkinat ottivat liittymisen hyvin vastaan, ja se auttoi Suomen pitkiä korkoja lähentymään entisestään ydin-Euroopan tasoa.
In summer 1997, as the economy entered its fifth year of expansion, and unemployment continued on its downward path at a steady pace, there were signs that the situation was about to change.
Suomen markka asettui aluksi tasolle, joka oli hieman sen keskuskurssia vahvempi suhteessa useimpiin muihin ERM-valuuttoihin.
Inflation pressures were coming from many sources: the markka, while maintaining its position within the ERM grid, had weakened by almost 6 % against the trade-weighted basket in a year; property prices were rising strongly, with housing prices up by 20 % per annum and stock prices 70 % higher than a year earlier; and, finally, demand pressures were push ing up producer prices at a rate approaching 4 % per annum.
Pian ERM-liitännän jälkeen kävi ilmeiseksi, että kasvu oli nopeasti elpymässä ja vienti, joka oli hiipunut noin puolen vuoden ajan, kasvatti taas omalta osaltaan vaihtotaseen ylijäämää. Rahoitusmarkkinoilla markkaa ruvettiin varsin yleisesti pitämään aliarvostettuna, vaikka se oli noin 2 prosenttia vahvempi kuin sen keskuskurssi suhteessa Saksan markkaan.
Since then, Finnish inflation expectations have receded again.
Sittemmin inflaatiopaineet ovat jälleen hellittäneet Suomessa.
First, in late 1997, an important factor reducing inflation pressures was the second moderate centralised wage deal which provided for wages to increase on average by 2 % per annum until the end of 1999.
Vuoden 1997 lopussa tärkeä inflaatiopaineita vähentävä tekijä oli toinen maltillinen keskitetty tuporatkaisu, jossa sovittiin palkkojen korottamisesta keskimäärin 2 prosenttia vuodessa vuoden 1999 loppuun saakka.
Although the moderate level of contract increases does not by itself guarantee benign wage developments, it significantly reduces the inflationary risks from the labour market side.
Vaikka maltilliset sopimuspalkkojen korotukset eivät sinänsä takaa suotuisaa palkkakehitystä, ne vähentävät huomattavasti työmarkkinoilta tulevia inflaatioriskejä.
In January 1997, the markka, along with other Nordic currencies, came under intense buying pressure.
Tammikuussa 1997 markka joutui yhdessä muiden pohjoismaisten valuuttojen kanssa kovien ostopaineiden kohteeksi.
The Bank of Finland allowed its currency to appreciate to about 4.5 % above its DEM central parity, but prevented further appreciation with heavy intervention.
Suomen Pankki antoi valuuttansa vahvistua noin 4,5 prosenttia DEM-keskuskurssiaan vahvemmaksi, mutta esti lisävahvistumisen voimakkailla interventioilla.
During the month, the central bank bought foreign currencies — spot and forward — equivalent to about FIM 40 billion, thus effectively doubling its foreign exchange reserves.
Tammikuun aikana keskuspankki osti ulkomaista valuuttaa - avista- ja termiinimarkkinoilla - noin 40 miljardin Suomen markan arvosta, mikä lähes kaksinkertaisti keskuspankin valuuttavarannon.
By February, the pressures had eased, and were only briefly revived in August of the same year.
Helmikuuhun mennessä paineet hellittivät ja palautuivat vain hetkellisesti saman vuoden elokuussa.
Monetary and exchange rate developments shortages and skill mismatches still poses a risk, but the expectation is that the still high unemployment will prevent the wage drift from significantly changing the otherwise favourable wage picture until the end of the contract period.
Raha- ja valuuttapoliittinen kehitys se, että palkkaliukumat muuttaisivat huomattavasti muutoin suotuisia palkkanäkymiä sopimuskauden aikana.
Bank credit growth is accelerating and property prices con­tinue to increase at a fairly brisk pace. Nevertheless, the outlook is good for benign inflation developments and continued wage moderation in the next wage round in late 1999.
huolimatta näkymät ovat hyvät suotuisalle inflaatioke­hitykselle ja maltillisen palkkakehityksen jatkumiselle seuraavalla tulosopimuskierroksella vuoden 1999 lopulla.
In May 1998, the ministers and the central bank govern­ors of the Member States announced that the conver­sion rates of the currencies of the participating countries will be based on the bilateral ERM central rates.
Toukokuussa 1998 jäsenvaltioiden valtiovarainministe­rit ja keskuspankkien pääjohtajat ilmoittivat, että euro­alueeseen osallistuvien valuuttojen muuntokurssit tule­vat perustumaan kahdenvälisiin ERM­keskuskursseihin.
For the four years prior to that, the Finnish markka had been broadly stable at a level close to the pre-floating level of 1992.
Neljän tätä edeltäneen vuoden ajan Suomen markka oli ollut varsin vakaa ja pysytellyt kellutusta edeltäneellä vuoden 1992 tasolla.
Since summer 1998, the currency stabilised at close to its ERM central parity against the German mark.
Kesästä 1998 lähtien markka vakautui lähelle ERM:n DEM­keskuskurssiaan.
Over the course of 1998, a number of global develop­ments have combined to further reduce inflationary pressures in Finland.
Vuoden 1998 aikana eräät maailmantalouden tapahtu­mat ovat vähentäneet edelleen inflaatiopaineita Suomessa.
The global currency turmoil and the end of the rally of sterling and the US dollar have led to a fall in import prices, particularly for commodi­ties.
Maailmanlaajuinen valuuttamyllerrys ja punnan ja dollarin vahvistumisen loppuminen ovat las­keneet erityisesti raaka­aineiden tuontihintoja.
Declining import demand in the countries at the epicentre of the crises, together with the improved price competitiveness of the South-East Asian countries, has reduced the demand for Finnish exports and prevented the creation of serious production bottlenecks.
Tuontikysynnän heikkeneminen kriisien keskipisteessä olevissa maissa sekä Kaakkois­Aasian maiden parantu­nut hintakilpailukyky ovat vähentäneet Suomen vienti­kysyntää ja ehkäisseet vakavien tuotantokapeikkojen syntymisen.
As a result, the rapid increase in producer prices in late 1997 has turned into an equally rapid decline, and a similar slowdown can also be observed in the wholesale and domestic market price indices.
Sen seurauksena tuottajahintojen nopea nousu vuoden 1997 lopulla kääntyi yhtä nopeaksi las­kuksi ja samanlainen hidastuminen on nähtävissä tuk­kuhintaindeksissä ja kotimarkkinoiden hintaindeksissä.
Although inflationary risks have considerably dimin­ished since late 1997, Finland still remains one of the EMU countries that will have to closely monitor price and cost developments.
Vaikka inflaatioriskit ovat vähentyneet huomattavasti vuoden 1997 lopulta, Suomi on edelleen yksi niistä EMU­maista, joiden on seurattava hinta­ ja kustannus­kehitystä tarkkaan.
Domestic demand still remains
Kotimainen kysyntä on edelleen vahvempaa kuin useimmissa muissa EMU­maissa.
Before the decision on the bilateral conversion rates, the question occasionally arose whether the markka was undervalued at its ERM central rate.
Ennen kahdenvälisiä muuntokursseja koskevaa päätöstä pohdittiin aika ajoin, oliko Suomen markka mahdolli­sesti aliarvostettu ERM­keskuskurssissaan.
There was a per­ceived risk that an excessively weak real exchange rate
Oli ole­massa vaara, että liian heikko reaalinen valuuttakurssi johtaisi kysyntäpaineiden kasaantumiseen, jotka puoles­taan johtaisivat reaaliseen vahvistumiseen nopeamman inflaation kautta. Lyhyellä aikavälillä tälle argumentille
Graph 56: Price indices
Kuvio 56: Hintaindeksit
Six-month average over previous six-month average (annualised change)
6 kuukauden keskiarvo verrattuna edellisen 6 kk:n jakson keskiarvoon, muutos vuositasolla
Graph 57: Wage cost developments
Kuvio 57: Palkkakustannusten kehitys
— Contract wages — Earnings
— KHI-inflaatio — Sopimuspalkat — Ansiotulot
In the short run, some support can be found for this argument.
on löydettävissä tukea.
Competitiveness — measured by unit labour cost in common currency — has improved by 30 % since the beginning of the decade.
Kilpailukyky - mitattuna yksikkötyökustannuksilla samassa valuutassa - on parantunut 30 prosenttia vuosikymmenen alusta.
The export sector has been expanding rapidly and the current account surplus has reached levels exceeding 5% of GDP.
Vientisektori on kasvanut nopeasti, ja vaihtotaseen ylijäämä on noussut tasolle, joka ylittää 5 prosenttia suhteessa BKT:hen.
For example, the purchases of durable goods, a characteristically import-intensive component in Finland, was in 1997 still some 25 % below its 1989 (admittedly unsustainable) peak level.
joka on yleensä tuontipainotteista Suomessa, oli vielä vuonna 1997 noin 25 prosenttia alle vuoden 1989 huipputasonsa (joka - myönnettäköön - oli kestämättömän korkea).
Fixed investment was roughly 30 % below its late-1980s level.
Kiinteät investoinnit oh vat noin 30 prosenttia 1980luvun lopun tason alapuolella.
This situation can be expected to change in the near future.
Tilanteen voidaan odottaa muuttuvan lähitulevaisuudessa.
Domestic demand in Finland still continues to grow strongly, while capacity constraints and the slowdown of world demand seem to have brought the export boom to an end.
Kotimaisen kysynnän kasvu jatkuu edelleen vahvana Suomessa, kun taas kapasiteettirajoitteet ja kansainvälisen kysynnän supistuminen näyttävät katkaisseen viennin voi makkaan kasvun.
As a consequence, import growth is likely to outpace export growth by a substantial margin, thereby narrowing the external surplus.
Niinpä tuonnin kasvuvauhti ylittää todennäköisesti selvästi viennin kasvuvauhdin, mikä kaventaa ulkoista ylijäämää.
The picture changes somewhat as one takes the medium- and longterm view.
Jos tilannetta tarkastellaan keskipitkällä tai pitkällä aikavälillä, kuva kuitenkin muuttuu jonkin verran.
First, Finland continues to service the highest external net debt in the EU.
Ensinnäkin Suomella on edelleen maksettavanaan EU-maiden suurimman ulkoisen nettovelan hoitokustannukset.
The rapid increase in the value of foreign holdings of Finnish shares has recently pushed the net debt close to 60 % of GDP.
Suomalaisten osakkeiden ulkomaalaisomistuksen arvon nopea nousu on viime aikoina nostanut nettovelan lähes 60 prosenttiin suhteessa BKT:hen.
Excluding equity, net debt has declined to about 20 % of GDP.
Jos osakkeet jätetään pois laskuista, nettovelka on supistunut noin 20 prosenttiin suhteessa BKT:hen.
Still, regardless of the measure, it will take several years before the debt approaches normal European levels even if the present current account surplus were to be maintained.
Mittaustavasta riippumatta kestää kuitenkin useita vuosia ennen kuin velka lähestyy normaalia eurooppalaista tasoa, vaikka vaihtotaseen nykyinen ylijäämä säilyisi.
The main argument in favour of a stronger exchange rate was related to internal rather than external balance.
Tärkein vahvempaa valuuttakurssia puoltava peruste liittyi pikemminkin sisäiseen kuin ulkoiseen tasapainoon.
The four years of rapid economic expansion and relative exchange rate stability have so far been characterised by benign price developments; the improvement in competitiveness since 1992 is actually as much due to benign price and wage developments as to changes in the nominal exchange rates.
Neljä vuotta jatkuneelle nopealle talouskasvulle ja suhteellisen vakaalle valuuttakurssikehitykselle on toistaiseksi ollut tyypillistä myönteinen hintakehitys; kilpailukyvyn paraneminen vuoden 1992 jälkeen onkin itse asiassa yhtä paljon suotuisan hinta- ja palkkakehityksen kuin nimellisen valuuttakurssin muutosten ansiota.
However, strong
Vahva kilpailukyky oli kuitenkin selvästi yksi syy inflaatiopaineiden ilmaantumiselle vuonna 1997.
Monetary and exchange rate developments competitiveness was clearly an underlying factor in the emergence of inflation pressures in 1997.
Raha-ja valuuttapoliittinen kehitys
benign until the end of the current wage contract period, with Finnish inflation projected to exceed the euro-area average only marginally, if at all.
Suomen inflaatio kiihtyy vain hieman yli euroalueen inflaatiovauhdin, jos sitäkään.
The developments in late 1997 and over the course of 1998 have proved the worries to be premature.
Vuoden 1997 lopun ja vuoden 1998 aikainen kehitys on osoittanut huolet ennenaikaisiksi.
The present exchange rate no longer appears to pose a problem from an inflation point of view.
Nykyinen valuutta kurssi ei näytä enää aiheuttavan ongelmaa inflaation osalta.
At a more general level, any adjustments to the irrevocably fixed exchange rates would have been a permanent measure, and therefore the wrong instrument to counteract cyclical inflationary pressures.
Muutokset lopullisesti kiinnitettyihin valuutta kursseihin olisivat olleet pysyvä toimenpide ja siten väärä väline torjua suhdanteista johtuvia inflaatiopaineita.
The entry exchange rate to the monetary union had to be based on the medium- and long-run equilibrium, not on the initial cyclical position.
Sen valuuttakurssin, jolla kukin maa otettiin mukaan rahaliittoon, täytyi perustua keskipitkän ja pitkän ajan tasapainoon, ei rahaliiton alussa vallinneeseen suhdannetilanteeseen.
The management of the momentary cyclical pressures calls for a more flexible policy tool than the irrevocable conversion rate.
Ajoittaisen suhdannepaineen hoitaminen vaatii joustavampaa rahapoliittista välinettä kuin lopullisesti kiinnitetty muuntokurssi.
From mid-1996 to the end of 1998, Finnish monetary policy interest rates were broadly in line with core EU interest rates.
Vuoden 1996 puolivälistä vuoden 1998 loppuun Suomen rahapoliittiset korot olivat yleisesti ottaen EU:n keskeisten korkojen tasolla.
The virtual absence of inflationary pressures after the temporary slowdown of growth in 1996 guaranteed that no conflict emerged between interest rate convergence and domestic needs.
Inflaatiopaineita ei käytännöllisesti katsoen ollut juuri lainkaan sen jälkeen kun kasvu hidastui väliaikaisesti vuonna 1996, mikä takasi, ettei korkojen lähentymisen ja kotimaisten tarpeiden välille syntynyt ristiriitaa.
However, as the gap in GDP growth rates between Finland and the core European countries widened again in the course of 1997 and several inflation indicators started to point upwards, a monetary dilemma arose as to whether to respond to these developments or to continue tracking the core European interest rates.
Koska kokonaistuotannon kasvuvauhdin ero Suomen ja Euroopan ydinmaiden välillä kasvoi jälleen vuoden 1997 aikana ja useat inf-laatio-osoittimet kääntyivät ylöspäin, syntyi rahapoliittinen dilemma siitä, tulisiko tähän kehitykseen reagoida vai jatkaa Euroopan ydinmaiden korkojen seuraamista.
Beyond the immediate concerns over inflationary pressures, maintaining price stability in the context of the single monetary policy in EMU will be one of the main longterm challenges for Finland, as well as its partners in EMU.
Suomen kuten sen EMU-kumppaneidenkin tärkeimpiä pitkän aikavälin haasteita inflaatiopaineista huolehtimisen lisäksi tulee olemaan hintavakauden säilyttäminen EMUn yhteisen rahapolitiikan avulla.
As the European monetary policy will be geared to meet the needs of the whole euro area, it will be up to fiscal policy and the labour market in an individual country to maintain reasonable synchronicity with the rest of the euro area, and thereby ensure the compatibility between the common monetary policy and the domestic situation.
Koska Euroopan rahapolitiikka mitoitetaan koko euroalueen tarpeita vastaavaksi, yksittäisen maan finanssipolitiikan ja rahoitus markkinoiden tehtäväksi jää säilyttää kohtuullinen suhdannekehityksen tasatahtisuus muun euroalueen kanssa ja siten huolehtia yhteisen rahapolitiikan ja kotimaan talouskehityksen yhteensopivuudesta.
EMU will automatically remove, or diminish the effects of, some sources of inflation differentials.
EMU poistaa automaattisesti joitakin inflaatioerojen aiheuttajia tai ainakin vähentää niiden vaikutusta.
Obviously, the common exchange rate will guarantee that the inflationary pressures due to exchange rate fluctuations will be smaller and largely synchronous between countries.
Yhteinen valuuttakurssi takaa luonnollisesti sen, että valuuttakurssivaihtelusta johtuvat inflaatiopaineet ovat pienempiä ja yleisesti ottaen samanaikaisia eri maissa.
The main challenge will be to eliminate the countryspecific elements from domestic price and wage developments, to the extent that they are not justified by developments in supply-side fundamentals.
Tärkeimpänä haasteena on eliminoida maakohtaiset tekijät kotimaisesta hinta- ja palkkakehityksestä sikäli kuin niitä ei voida perustella tarjontapuolen perustekijöillä.
Essentially, this means that wage increases should exceed the European levels only if justified by productivity increases or by sustainable improvements in the terms of trade.
Lyhyesti sanottuna tämä tarkoittaa, että palkan korotusten ei pitäisi ylittää eurooppalaista tasoa, ellei sitä voida perustella tuotannon kasvulla tai ulkomaan kaupan vaihtosuhteen kestävällä parantumisella.