natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Local authorities in the Netherlands are largely dependent on central government for their resources.
Alankomaissa valtiovalta kattaa pääosan kuntien tulorahoituksesta.
The bulk of central government's contribution to local budgets takes the form of specific transfers that are tied to departmental spending provisions.
Suurin osa kuntien talousarvioiden valtionosuuksista koostuu ministeriöittäin määräytyvät myöntämisehdot täyttävistä erityistuista.
In 1985 over 70 per cent of local government revenue consisted of specific transfers.
Vuonna 1985 kunnallishallinnon tulot koostuivat yli 70-prosenttisesti erityistuista.
Over 400 types of specific transfers existed at that time (Ministerie van Binnenlandse Zaken 1996: 4; RGF 1996: 60).
Tuolloin oli voimassa noin 400 erityyppistä erityistukea (RGF 1996: 60; Ministerie van Binnenlandse Zaken 1996: 4).
Under decentralising measures, the number of specific transfers was reduced to just over 140 in 1995.
Hajauttamispolitiikan yhteydessä erityistukien määrä vähennettiin noin 140:een vuonna 1995.
While local authorities are financially dependent on centralgovernment
Vaikka kunnat ovat taloudellisesti itsenäisiä, ne ovat kuitenkin toimintalinjojen sisällön suhteen riippuvaisia eri ministeriöistä.
TABLE 10.1. Local expenditure as a percentage of total public expenditure in the Benelux countries
TAULUKKO 10.1 Paikallishallinnon menotalous prosenttiosuutena kaikista julkisista menoista Benelux-maissa
Dutch government departments are dependent on local authorities in the battle for scarce government funding, since good budget management requires that allocated appropriations should actually be spent, and here government departments rely heavily on local authorities to come up with 'financially viable projects'.
Kilpailussa niukoista julkisista varoista ovat Alankomaiden ntinisteriötkin riippuvaisia kunnista.
Localauthority autonomy in the purely constitutional sense has been affected by the institutionalization of interdependence, but this does not mean that Dutch local authorities have become powerless.
Rahoituksen jatkuvuuden varmistamiseksihan on välttämätöntä, että myönnetyt varat myös käytetään.
Local authorities in the Netherlands have developed from a situation of 'measured autonomy' to 'modified cogovernment'.
Siksi ministeriöt tarvitsevat välttämättä kuntia ehdottamaan rahoitaskelpoisia hankkeita.
The dependence of local authorities on higher tiers of government is offset by the dependence of the latter on them.
Alankomaalaiset kunnat ovat lähteneet liikkeelle vaatimattomasta itsehallinnosta ja päätyneet osaksi moniulotteista yhteishallintoa.
While national government undeniably has resources, so do local authorities (cf.
Kunnat ovat riippuvaisia ylempien hallintotasojen viranomaisista, mutta kyseessä on vastavuoroinen riippuvuus.
Table 10.2).
Sekä valtiovallalla että kunnallishallinnolla on omat, kiistattomat vahvuutensa (ks. taulukko 10.2).
TABLE 10.2. Institutionalized interdependence
TAULUKKO 10.2 Institutionaalinen keskinäinen riippuvuus
Type of resource
Valtakunnan taso
National
Paikallistaso
THE PRACTICE OF SUBNATIONAL DEMOCRACY
DEMOKRATIAKÄYTÄNTÖ VALTAKUNNAN TASOA ALEMPANA
3.1 The Role of Political Parties
Poliittisten puolueiden asema
Political parties represented in national government—the Partij van de Arbeid (PvdA, Labour Party), Christen Democratisch Appèl (CDA, Christian Democratic Party), Volkspartij voor Vrijheid en Democratie (WD, People's Party for Freedom and Democracy), Democraten 66 (D'66, Democrats 66), Groen Links (Green Party) and a host of smaller parties in the very variegated Dutch party system—are also active at lower levels of government.
Valtakunnalliset poliittiset puolueet ­ sosiaalidemokraattinen PvdA (Partij van de Arbeid), kristillisdemokraattinen CDA (Christen Democratisch Appel), liberaalinen WD (Volkspartij voor Vrijheid en Democratie), vasemmistoliberaalinen D'66 (Democraten 66), ympäristötietoinen vihreä puolue Groen Links ja useat pienemmät puolueet Alankomaiden erittäin monimuotoisella puoluekartalla ­ toimivat myös paikallis­ ja aluetasolla.
There have always been a large number of political parties in the Netherlands.
Alankomaissa on aina ollut paljon poliittisia puolueita.
When the country was divided along socio-political lines, political power at subnational level—particularly in local authorities—was in the hands of one of a few parties.
Aikana, jolloin pilarinomainen (ryhmä)sitoutaneisuus läpäisi kaikki elämänalat, oli valtiontasoa alempi poliittinen valta varsinkin kunnissa nykyistä useammin yhden tai kahden puolueen käsissä.
As such barriers have broken down and local political parties have developed, the party landscape has fragmented further and political power has become more splintered (Denters 1998).
Sen jälkeen, kun tämä kokonaisvaltainen sitoutuneisuus alkoi purkautua ja alkoi syntyä paikallisia puolueita, on puoluekenttä lohkoutunut lisää ja poliittinen valta jakautunut entistä enemmän (Denters 1998).
TABLE 10.3. Number of council seats obtained by local parties versus traditional parties: CDA, PvdA, VVD
TAULUKKO 10.3 Paikallisten puolueiden saamien valtuustopaikkojen määrä suhteessa perinteisten puolueiden -CDA, PvdA, WD ja D'66 ­ saamiin paikkoihin.
Source: ANP election service.
paikalliset puolueet
The rise of local political parties has been very evident during the local council elections of recent years.
Lähde: ΑΝΡ:η vaalipalvelu.
Table 10.3 shows how the seat gains of local parties parallels the seat losses of the big political parties, such as CDA and PvdA.
Poliittisten paikallispuolueiden eteneminen on leimannut selvästi viime vuosien kunnallisvaaleja.
The increase in local lists is striking in the southern, Catholic part of the country, possibly because the more personal and patronage-based style of local lists does better here (Depla and Tops 1998).
Taulukosta 10.3 voidaan havaita, että paikallispuolueiden valtuustopaikkojen karttaminen osuu yksiin CDA:n ja PvdA:n kaltaisten suurpuolueiden paikkatappioiden kanssa.
Membership of the established political parties has fallen dramatically since the 1950s.
Paikallisia ehdokaslistoja on esiintynyt huomiota herättävän runsaasti maan katolisessa eteläosassa.
A stable, but small, group of people wants to be involved in party activities. Outside this circle, the established political parties have limited, and steadily declining, appeal.
Syynä saattaa olla, että paikallislistqjen suurempi henkilökeskeisyys ja mukautuvuus suojattiperiaatteeseen pääsevät siellä paremmin oikeuksiinsa (Depla & Tops 1998). Uusien paikallispuolueiden syntyminen yhdistetään usein CdR 222/98 (fi)
unconventionally.
Vakiintunut mutta suppea ihmisryhmä haluaa edelleen panostaa puoluetoimintaan.
Voters on local political lists can be placed in this last category.
Heidän lisäkseen poliittiset puolueet kiinnostavat yhä harvempia.
The rise of local political parties is often criticized as 'trivialising' local politics, producing too many inexperienced politicians with limited horizons.
Tätä ilmentää muun muassa uusien, poliittisesti sitoutumattomien yhteiskunnallisten liikkeiden syntyminen: samalla kun poliittisten puolueiden jäsenmäärä pienenee, Greenpeacen ja Amnesty Internationalin kaltaiset järjestöt kasvavat vauhdikkaasti.
On the other hand, this trend has a moderating effect on something that is generally seen as a serious problem for local democracy: the nationalisation of local-council elections.
Toinen tunnusmerkki on liikkuvien, nukkuvien ja epätavallisia valintoja tekevien äänestäjien kaltaisten uudentyyppisten äänestysilmiöiden ketottyrninen.
Depla and Tops (1998) compare local elections with a football match where the players (or candidates) have very little control over the ultimate result, which is largely determined by political skirmishing at national level and by national political players.
Toisaalta poliittisten paikallispuolueiden syntyminen hillitsee kunnallisvaalien valtakunnallistumista, jota yleisesti pidetään paikallisdemokratian suurena ongelmana. Depla ja Tops (1998) vertaavat kunnallisvaaleja jalkapallo-otteluun, jossa kenttäpelaajat (kunnallisvaaliehdokkaat) tuskin vaikuttavat ottelun lopputulokseen.
Local elections continue to be placed in the national context, by political parties, by the media, and—let us not forget—by voters.
Sen ratkaisevat nimittäin valtakunnallisen politiikan voimainmittelyt ja valtakunnalliset poliittiset toimijat.
Research shows that relatively few people vote for a different party in local elections than they vote for in national elections: less than one in five voters chooses to support a different party at local level than at national level.
Tutkimustuloksista ilmenee, että kunnallisvaaleissa ja valtakunnallisissa vaaleissa eri puolueita äänestäviä ("aänenmurtajia") on suhteellisen vähän. Vähemmän kuin 20 % äänestäjistä aikoo tukea eri puolueita kunnallisissa ja valtakunnallisissa vaaleissa.
TABLE 10.4. Voting motives: local, general, or both (percentages per party)
TAULUKKO 10.4 Äänestysvalinnan peruste: paikallinen, yleinen tai molemmat (puolueittain prosentteina)
Source: Depla and Tops (1998).
Lähde: Depla & Tops 1998. Varsinaisen äänestyskäyttäytymisen lisäksi myös sen vaikutin viittaa kunnallisvaalien valtakunnallistumiseen.
Table 10.5 shows that the size of the municipality has a small, but perceptible, effect.
Pienissä kunnissa paikallisia ehdokaslistoja äänestävien ja eri puolueita eri
Inhabitants
TAULUKKO 10.5 Kunnan koon vaikutus asukasluku alle 10 000 yli 100 000
Party switchers Local voters Voting motive Local General Both
24 eri puolueita äänestävät (%) paikallispuolueita äänestävät (%) äänestysperuste (%) paikallinen yleinen
Source: Depla and Tops (1998).
Lähde: Depla & Tops 1998. 3.2
3.2 Citizens ' Attitudes
Kansalaisten asenteet
Most research into people's position and attitudes to subnational levels of government in the Netherlands has looked at local authorities rather than provincial government.
Tutkimukset, joissa mitataan alankomaalaisten asenteita ja suhtautumista valtakunnan tasoa alempiin hallintotasoihin, koskevat ennen muuta paikallishallintoa ja vain suppeasti lääninhallintoa.
The rationale for this is the view that local authorities are closest to the general public, while provincial government is above all the 'authorities' authority'.
Tämä johtuu siitä, että kunnallishallinnon katsotaan olevan lähimpänä kansalaisia, kun taas lääninhallintoa pidetään lähinnä "hallintojen hallinnointina".
The study first showed satisfaction with local services to be high. No less than 69 per cent of service beneficiaries were always satisfied with the services provided, 19 per cent were usually satisfied, and 11 per cent were usually or always satisfied.
Denters ja Geurts ovat tehneet mielenkiintoisen tatkimuksen kansalaisten tyytyväisyydestä kunnallishallintoon (Denters & Geurts 1998a). Tutkimuksessa todetaan, että konkreettisiin kunnallisiin palveluihin ollaan hyvin tyytyväisiä. Jopa 69 % palvelujen käyttäjistä on aina tyytyväisiä tarjottuun palveluun, 19 % on useimmiten tyytyväisiä ja 11 % useimmiten tai aina tyytyväisiä. Lisäksi tutkimuksessa selvitettiin, millaisena kansalaiset kokevat paikallisviranomaisten vastaanottavuuden eli reaktiovalmiuden.
Did people feel their concerns were being taken seriously?
Tuntevatko kansalaiset, että heihin suhtaudutaan tällöin vakavasti?
A slight majority of respondents (54 per cent) were found to have brought something to the attention of the local authorities during the previous five years.
Niukka enemmistö (54 %) kyselyyn osallistuneista oli viiden viimeisen vuoden aikana ottanut jossakin asiassa yhteyttä kunnallishallintoon.
Only 28 per cent of these people felt that their concerns had not been taken seriously enough.
Heistä 28 %:n vähemmistö oli sitä mieltä, että heihin ei ollut suhtauduttu riittävän vakavasti.
A 72 per cent majority felt that they had been taken seriously by the local authorities.
72 prosentin enemmistö koki suhtautumisen päinvastaiseksi.
It was not just those whose petition had been successful who felt they were being taken seriously.
Viimeksi mainittuihin eivät lukeutuneet pelkästään ne kansalaiset, joiden asiaan oli suhtauduttu myönteisesti.
Of those people who felt that their petition had been unsuccessful, 51 per cent still felt they had been taken seriously.
- 189- positiiviseen tulokseen, 51 % oli sitä mieltä, että heidät oli otettu vakavasti.
In these cases, the local authorities had evidently been able to provide a 'well-reasoned no' (Tops 1995).
Kyseisissä tapauksissa kunnan johto oli ilmeisesti kyennyt antamaan "vakuuttavasti kielteisen" vastauksen (Tops 1995).
Those whose efforts were successful were more likely to feel that they were being taken seriously: 85 per cent of these had this feeling after a successful appeal.
Tyytyväisyys suhtautumiseen oli kuitenkin yleisempää myönteisen lopputuloksen saavuttaneiden joukossa, sillä heistä 85 % koki asiaansa suhtaudutun vakavasti.
Denters and Geurts (1998a) asked people to rate their general satisfaction with their local authority on a scale of 1 to 10 (in the Netherlands 1 is the lowest score,
Denters ja Geurts (1998a) pyysivät haastateltavia arvioimaan yleistä tyytyväisyyttään omaan kuntaansa (jolloin alankomaisen käytännön mukaan 1 on alhaisin arvosana, 10 korkein ja 6 välttävä).
Dutch local authorities were given relatively high scores by their citizens.
Alankomaalaiset kunnat näyttävät saavan varsin hyviä arvosanoja asukkailtaan.
Only 16 per cent of respondents gave scores below 6.
Vain 16 % kansalaisista piti niitä ala-arvoisina.
The rest gave 6 or more to their local authority, with 31 per cent giving 6 and 53 per cent giving more than 6.
Loput antoivat arvosanan 6 (31 % kansalaisista) tai enemmän (53 %).
The largest group (43 per cent) gave 7.
Suurin osa (43 %) antoi arvosanan 7.
The study produced by Denters and Geurts is relevant to the debate about boosting the size of local authorities, since it shows the size of the local authority to have little effect on people's satisfaction with it.
Dentersin ja Geurtsin tekemä tatkimus on olennainen kuntien yhdistämisestä käytävän keskustelun kannalta.
Indeed, there seems to be greater dissatisfaction with the largest local authorities.
Kunnan koko ei nimittäin näytä vaikuttavan kovinkaan paljon kuntalaisten tyytyväisyyteen.
Two aspects were distinguished (Denters and Geurts 1998b):
Tutkimus jopa osoittaa, että tyytymättömyyttä esiintyy eniten suurimmissa kunnissa.
• a sense of own political power (subjective); • confidence in the responsiveness of the local authority.
Tuloksia verrattiin vastaaviin käsityksiin vaikuttamisesta valtakunnallisiin viranomaisiin.
As far as the first aspect was concerned, the survey produced a less than positive overall picture.
Ensimmäisestä kohdasta miehpidetatkimukset eivät anna kovinkaan myönteistä kokonaiskuvaa.
Three quarters of the respondents rated their own power in local politics as low (34 per cent) or very low (41 per cent).
Kolme neljäsosaa kyselyyn osallistuneista arvioi oman pokittisen vaikutaskykynsä paikallispolitiikassa alhaiseksi (34 % vastaajista) tai erittäin alhaiseksi (41 %).
But this overall finding is misleading, because it hides wide variations.
Kokonaiskuva on kuitenkin harhaanjohtava, sillä sen taakse kätkeytyy suuria eroavuuksia.
Better educated people rate their own local political power significantly higher than people with less education.
Korkeasti koulutetut pitävät omaa paikallispolitiikan tuntemustaan huomattavasti parempana kuin alemman koulutuksen saaneet.
Men also rate their local political power significantly higher than women.
Myös miehet arvioivat pätevyytensä tässä asiassa suuremmaksi kuin naiset.
The characteristics of the locality and of the local party system have virtually no effect on people's sense of political power.
Asuinyhteisön ja paikallisen puoluejärjestelmän luonne eivät vaikuta merkittävästi käsityksiin poliittisesta vaikutaskyvystä.
It is very apparent that people feel they have more political power in national politics than in local politics.
Kansalaiset pitävät itseään kuitenkin pätevämpinä valtakunnallisen politiikan kuin paikallispolitiikan suhteen.
This is striking given that local politics is closer and, therefore, easier to influence.
Tämä on merkittävää, kun otetaan huomioon ajatus, että paikallispolitiikka on lähempänä kansalaisia, jolloin siihen on myös helpompi vaikuttaa.
The perceived difference in power is greater in large municipalities, where people are more focused on national media and national issues.
Suurissa kunnissa, joissa asukkaat keskittyvät enemmän valtakunnallisiin tiedotusvälineisiin ja aiheisiin, kyseinen kyvykkyysero koetaan suuremmaksi kuin pienissä kunnissa.
Confidence in the responsiveness of local authorities is considerable in the Netherlands: 60 per cent of respondents had high (26 per cent) to very high (34 per cent) confidence in the authorities' responsiveness; 40 per cent had low (19 per cent) to very low (21 per cent) confidence.'There is a noticeable difference between older and younger respondents, with younger people often having greater confidence, and between large and small municipalities, with substantially more confidence felt in smaller municipalities.
Luottamus kunnallishallinnon vastaanottavuuteen on Alankomaissa melko korkealla. Kansalaisista 60 % luottaa paljon (26 % vastanneista) tai erittäin paljon (34 %) hallinnon vastaanottavuuteen, ja 40 % tuntee vähäistä (19 %) tai erittäin vähäistä (21 %) luottamusta.
There seems to be a strong correlation between confidence in local authority responsiveness and the general opinion of the authority: if the general opinion of the authority is positive, then people are more likely to have confidence in its responsiveness.
Vanhan ja nuoren väestön ja suurten ja pienten kuntien välillä on havaittavissa huomattava ero. Nuoret ovat usein luottavaisempia kuin vanhemmat ihmiset ja pienemmissä kunnissa luottamusta esiintyy paljon enemmän kuin suurissa.
Confidence in the responsiveness of local authorities is noticeably greater than confidence in the responsiveness of national government.
Paikallisviranomaisten vastaanottavuuteen luotetaan huomattavasti enemmän kuin valtiovallan vastaanottavuuteen.
People from smaller municipalities are more inclined to draw such a distinction than people from larger municipalities, who are more likely to lump local and national government together.
Pienehköjen kuntien asukkaat ovat taipuvaisempia tekemään mielipiteissään tällaisen eron kuin suurten kuntien asukkaat, jotka pikemminkin käyttävät samaa mittapuuta kunnallisiin ja valtakunnallisiin viranomaisiin.
There seems to be less interest in politics in large municipalities than in smaller municipalities (Denters 1998).
Kiinnostas politiikkaan näyttäisi olevan vähäisempää taajamakunnissa kuin pienissä kunnissa (Denters 1998).
As far as political involvement in local affairs is concerned, there still seem to be differences between men and women (Leijenaar and Niemöller 1998).
Kunnallispolitiikkaan osallistumisessa naisten ja miesten välillä näyttää edelleen olevan eroja (Leijenaar & Niemöller 1998). Molempien sukupuolten äänestysvilkkaus on suurin piirtein sama, mutta muissa asioissa eroja on havaittavissa erityisesti pienehköissä kunnissa: - Naiset ovat keskimääräisesti vähemmän kiinnostaneita politiikasta kuin miehet.
Intention to vote is about the same among men and women. But differences are apparent in other respects, particularly in smaller municipalities:
Naisten ja miesten välinen ero on pienempi kunnalkspolitiikassa kuin valtakunnallisessa politiikassa, erityisesti pienissä kunnissa. - Naiset käyttävät paikallisia osallistumiskanavia vähemmän kuin miehet paitsi silloin, kun kyse on paikallisiin toimintaryhmiin osallistumisesta. - Erityisesti suurilla paikkakunnilla naiset kokevat olevansa ja myös ovat poliittisesti kyvyttömämpiä vaikuttamaan kuin miehet.
3.3 Patterns of Public Participation
Yhteiskunnallisen osallistumisen mallit
Individuals do not often come into contact with provincial government.
Yksittäiset kansalaiset eivät joudu useinkaan tekemisiin lääninhallinnon kanssa.
Direct involvement is often limited to the most traditional form of participation, that is in elections, in this case elections for the provincial council.
Suora osalhstuminen rajoittuu usein kaikkein perinteisimpiin osallistumismuotoihin kuten vaaleihin (tässä tapauksessa lääninvaltuuston vaaleihin).
Turnout at these elections is typically quite low—an average of 50 per cent on 8 March 1995—and strongly 'nationalised'; the results being determined only to a small extent by provincial issues and politicians.
Lääninvaltuustovaaleille on tunnusomaista suhteellisen alhainen äänestysvilkkaus (8. maaliskuuta 1995 se oli keskimäärin 50 %) ja tapahtuman voimakas "valtalmrmallistaminen": äänestystulos riippuu vain vähäisessä määrin lääninhallintoon liittyvistä kysymyksistä tai läänitason poliitikoista.
These elections are sometimes referred to as 'elections without a mandate'.
Tässä yhteydessä puhutaankin toisinaan "vaaleista vailla valtuutusta".
A recent survey by the provincial government of Limburg showed that people's familiarity with, and interest in, provincial politics is generally limited.
Limburgin lääninhallinnon äskettäin tekemän tutkimuksen mukaan lääninpolitiikan tunnettuus ja kiinnostus sitä kohtaan on yleisesti vähäistä.
People can only be said to be interested in concrete, specific issues with which provincial government is involved, but they are not always aware of the role played by the province in such matters.
Ainoastaan lääniä koskevien konkreettisten erityisaiheiden ollessa kyseessä voidaan puhua kiinnostuksesta, vaikka läänin osuudesta kyseiseen asiaan tai hankkeeseen ei välttämättä olla tietoisia.
Turnout at local council elections is usually higher.
Kunnallisvaaleihin osallistuminen on tavallisesti vilkkaampaa.
However, at the last three elections the turnout percentage was such as to raise doubts in many people's minds.
Kolmen viimeisimmän vaalivuoden äänestysvilkkaus on kuitenkin ollut kunnallistasollakin monien mielestä huolestuttavan alhainen.
In particular, turnout at the 1990 localauthority elections (at 62 per cent) was a great shock, which then lead to an intense debate about the need for political renewal.
Erityisesti vuoden 1990 kunnallisvaalien tulos (62 %:n äänestysosanotto) oli takaisku, joka vuorostaan johti kiihkeään keskusteluun poliittisen uudistuksen tarpeesta.
The shock was especially severe in large cities, where turnout in some cases fell below the symbolic 50 per cent threshold.
Järkytys oli erityisen voimakas suurissa kaupungeissa, joissa osallistumisprosentti jäi eräissä tapauksissa alle symbolisen 50 prosentin rajan.
At the same time, it should be noted that large cities have always tended to have a low turnout, certainly
On kuitenkin huomattava, että äänestysvilkkaus on suurissa kaupungeissa aina melko alhainen ainakin maaseutukuntiin verrattuna.
TABLE 10.6. Voter turnout at four elections in the Netherlands: elections for Tweede Kamer (Parliament), for gemeenteraad (local councils), for provinciale staten (provincial councils), and for the European Parliament)
TAULUKKO 10.6 Äänestysvilkkaus neljissä Alankomaiden vaaleissa: parlamenttivaaleissa (Tweede Kamer), kunnallisvaaleissa (Gemeenteraad), lääninvaltuustovaaleissa (Provinciale Staten) y« Euroopan parlamentin vaaleissa (Europees parlament) ico
Source: Volkskrant, 5 March 1998.
Lähde: De Volkskrant, 5. maaliskuuta 1998.
Table 10.6 shows why political scientists describe localauthority elections in the Netherlands as 'second-order elections'.
Taulukosta 10.6 käy ilmi, miksi valtiotieteilijät kutsuvat Alankomaiden paikallisvaaleja "toissijaisiksi vaaleiksi" (second order elections).
Smeets, Denters, and Geurts (1998) investigated intention to vote at local authority elections and parliamentary elections.
Smeets, Denters ja Geurts (1998) ovat tutkineet äänestysvalmiutta kunnallis- ja parlamenttivaaleissa.
Some 78 per cent of respondents said they would definitely vote in localauthority elections, 13 per cent were not sure, and 8 per cent said they would definitely not vote.
Kunnallisvaaleihin sanoo osallistuvansa 78 % kansalaisista, 13 % epäröi ja 8 % sanoo varmasti jättävänsä äänestämättä.