natgillin/translations-raw huggingface dataset:
41 By order of 13 June 1997 in Case T-125/96, the Court of First Instance granted leave to intervene, on the one hand, to Fedesa and the United Kingdom, in support of the forms of order sought by the applicants and, on the other, to the Commission and SKV, in support of the form of order sought by the defendant.
41 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi 13.6.1997 antamallaan mää räyksellä asiassa T-125/96 FEDESAn ja Yhdistyneen kuningaskunnan väliintulijöiksi tukemaan kantajien vaatimuksia sekä komission ja SKV:n väliintulijöiksi tukemaan vastaajan vaatimuksia.
By an order of the same date in Case T-152/96, the Court gave Fedesa leave to intervene in support of the applicants, and SKV and the Council leave to intervene in support of the defendant.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi samana päivänä antamallaan määräyksellä asiassa T-152/96 FEDESAn väliintulijaksi tukemaan kantajien vaatimuksia sekä SKV:n ja neuvoston väliintulijaksi tukemaan vastaajan vaatimuksia.
42 In Case T-125/96 the interveners submitted their written observations, initially limited to the admissibility of the action pursuant to paragraph 4 of the operative part of the aforementioned order, on 8 October 1997 (United Kingdom), 10 October 1997 (Fedesa and Commission) and 24 October 1997 (SKV) respectively.
42 Asiassa T-125/96 väliintulijat esittivät kirjalliset huomautuksensa, jotka rajoitettiin aluksi koskemaan kanteen tutkittavaksi ottamista edellä mainitun mää räyksen määräysosan 4 kohdan nojalla, 8.10.1997 (Yhdistynyt kuningaskunta), 10.10.1997 (FEDESA ja komissio) ja 24.10.1997 (SKV).
Following an informal meeting between the parties on 9 November 1998, the Court of First Instance asked the parties to clarify certain points of fact and, by order of 19 November 1998, joined the plea of inadmissibility raised by
Epävirallisen, 9.11.1998 pidetyn kokouksen jälkeen, johon asianosaiset osallistuivat, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pyysi asianosaisia täsmentämään tiettyjä tosiseikkoja ja päätti 19.11.1998 antamallaan määräyksellä käsitellä neuvoston esittämän
Fedesa, SKV and the Commission lodged their written observations on the substance on 5 March 1999.
FEDESA, SKV ja komissio esittivät 5.3.1999 kirjalliset huomautuksensa asian aineellisista kysymyksistä.
The United Kingdom waived its right to lodge such observations.
Yhdistynyt kuningaskunta luopui esittämästä kirjallisia huomautuksia.
By a letter received at the Registry of the Court of First Instance on 10 March 1999, the applicants waived their right to lodge a reply.
Kantajat ilmoittivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 10.3.1999 saapuneella kirjeellään, etteivät ne toimita vastauskirjelmää.
The written procedure was therefore closed.
Näin ollen kirjallinen käsittely päätettiin.
In Case T-152/96 the interveners submitted their written observations on 8 October 1997 (Council), 10 October 1997 (Fedesa) and 27 October 1997 (SKV) respectively.
Asiassa T­152/96 väliintulijat esittivät kirjalliset huomautuksensa 8.10.1997 (neuvosto), 10.10.1997 (FEDESA) ja 27.10.1997 (SKV).
On hearing the report of the Judge-Rapporteur, the Court of First Instance (Second Chamber) decided to open the oral procedure in both cases and to put certain written questions to the applicants, the Commission and the Council pursuant to Article 64 of the Rules of Procedure.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (toinen jaosto) päätti esittelevän tuo­marin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn molemmissa asioissa ja esittää kantajille, komissiolle ja neuvostolle tiettyjä kirjallisia kysymyksiä työjärjestyksen 64 artiklan nojalla.
Those parties replied by letters of 28 and 30 April 1999.
Asianosaiset vastasivat kysymyksiin 28.4.1999 ja 30.4.1999 päivätyillä kirjeillä.
The parties presented oral argument and replied to the oral questions of the Court at the public hearing on 12 May 1999.
Asianosaisten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 12.5.1999 pidetyssä julkisessa istunnossa.
In response to a letter from the Registry of 3 June 1999, in accordance with Article 50 of the Rules of Procedure, the parties stated that they had no objection to Cases T-125/96 and T-152/96 being joined for the purposes of the judgment.
Asianosaiset vastasivat kirjaamon 3.6.1999 päivätyllä kirjeellä työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti esittämään kysymykseen, että ne eivät vastusta asioiden T­125/96 ja T­152/96 yhdistämistä tuomion antamista varten.
Forms of order sought by the parties in Case T-125/96
Asianosaisten vaatimukset asiassa T-125/96
46 The applicants claim that the Court should:
46 Kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
— annul Articles 1, 2, 3 and 4 of Directive 96/22/EC in so far as they prohibit the placing on the market of veterinary medicinal products containing betaagonists intended to be administered for therapeutic purposes to animals the flesh and products of which are intended for human consumption;
— kumoaa direktiivin 96/22/EY 1, 2, 3, ja 4 artiklan siltä osin kuin niissä kielletään betaagonisteja sisältävien eläinlääkkeiden saattaminen markkinoille, jos lääkkeet on tarkoitettu käytettäviksi sellaisten eläinten hoitoon, joiden liha ja muut tuotteet on tarkoitettu ihmisravinnoksi, kantajille
— order the Community to make good the damage suffered by them as a result of the adoption of the contested measure;
— velvoittaa yhteisön korvaamaan riidanalaisesta säädöksestä aiheutuneet vahingot,
— order the parties to produce to the Court, within a reasonable period from the date of the judgment, the figures corresponding to the amount of compensation agreed on between the parties;
— velvoittaa asianosaiset ilmoittamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle kohtuullisessa määräajassa tuomion antamispäivästä lukien yhteisellä sopimuksella vahvistetun vahingonkorvauksen määrän,
— in the absence of any such agreement, order the parties to produce to the Court, within the same period, details of the sums claimed;
— jos tällaista yhteistä sopimusta ei saada aikaan, velvoittaa asianosaiset esittämään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle samassa määräajassa vaatimuksensa täsmällisin luvuin,
— order that interest at the annual rate of 8% be paid on the amount payable from the date of judgment;
— velvoittaa maksettavaksi 8 prosentin vuotuista korkoa korvattavasta mää rästä tuomion antamispäivästä lukien ja
— dismiss the application as manifestly inadmissible or, in the alternative, as unfounded;
— jättää kanteen tutkimatta, koska tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, tai toissijaisesti hylkää kanteen perusteettomana ja
Fedesa supports the pleas and forms of order sought by the applicants and requests that the Council be ordered to pay the costs of its intervention.
FEDESA tukee kantajien kanneperusteita ja vaatimuksia ja vaatii neuvoston velvoittamista korvaamaan sille väliintulosta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
The United Kingdom claims that the Court should dismiss the Council's plea of inadmissibility as to the claim for compensation.
Yhdistynyt kuningaskunta vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää neuvoston vahingonkorvauskanteen osalta esittämän oikeudenkäynti­väitteen.
SKV supports the form of order sought by the defendant and requests that the applicants be ordered to pay the costs of its intervention.
SKV tukee vastaajan vaatimuksia ja vaatii kantajien velvoittamista korvaamaan sille väliintulosta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Forms of order sought by the parties in Case T-152/96
Asianosaisten vaatimukset asiassa T-152/96
The applicants claim that the Court should:
Kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
— declare, in accordance with Article 184 of the EC Treaty (now Article 241 EC), that Directive 96/22/EC, in so far as it prohibits the placing on the market of veterinary medicinal products containing betaagonists for administration for therapeutic purposes to farm animals, is illegal and therefore cannot serve to justify the restrictions contained in Regulation No 1312/96;
— vahvistaa EY:n perustamissopimuksen 184 artiklan (josta on tullut EY 241 artikla) nojalla, että direktiivi 96/22/EY, siltä osin kuin siinä kielletään betaagonisteja sisältävien eläinlääkkeiden saattaminen markkinoille, jos lääkkeet on tarkoitettu käytettäviksi tuotantoeläinten hoitoon, on lain vastainen ja että sillä ei siten voida perustella asetuksessa N:o 1312/96 säädettyjä rajoituksia,
— annul Regulation No 1312/96 in so far as it restricts the validity of the MRLs established for clenbuterol to certain specific therapeutic purposes;
— kumoaa asetuksen N:o 1312/96 siltä osin kuin siinä rajoitetaan klenbuterolille vahvistettujen jäämien enimmäismäärien pätevyys tiettyihin erityisiin hoitotarkoituksiin,
— dismiss the application as inadmissible or, in the alternative, as unfounded;
— jättää kanteen tutkimatta tai toissijaisesti hylkää kanteen perusteettomana,
Fedesa supports the pleas and forms of order sought by the applicants and requests that the Commission be ordered to pay the costs of its intervention.
FEDESA tukee kantajien kanneperusteita ja vaatimuksia ja vaatii komission velvoittamista korvaamaan sille väliintulosta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
— dismiss the plea of illegality raised against Directive 96/22 as inadmissible or, in the alternative, as unfounded;
— jättää direktiiviä 96/22/EY koskevan lainvastaisuusväitteen tutkimatta tai toissijaisesti hylkää sen perusteettomana,
— dismiss the application as inadmissible or, in the alternative, as unfounded;
— jättää kanteen tutkimatta tai toissijaisesti hylkää sen perusteettomana,
Preliminary observations concerning the subjectmatter of the dispute and the procedure
Kanteen kohdetta ja asian käsittelyä koskevat alkuhuomautukset
The application for the partial annulment of Regulation No 1312/96 in Case T-152/96 is essentially based on the plea of illegality raised against Directive 96/22, the partial annulment of which forms part of the subjectmatter of the action in Case T-125/96.
Asiassa T­152/96 vaatimus asetuksen N:o 1312/96 kumoamisesta osittain perustuu olennaisesti direktiiviä 96/22/EY, jonka kumoamista osittain vaaditaan muiden vaatimusten ohella asiassa T­125/96, koskevaan lainvastaisuusväittee­seen.
Moreover, the arguments used by the applicants to challenge the legality of that directive are substantially the same in both cases.
Kantajien väitteet kyseisen direktiivin lainmukaisuuden riitauttamiseksi ovat lisäksi pääosin samat molemmissa asioissa.
In those circumstances, the Court considers it appropriate to rule first on the question of the legality of Directive 96/22, which is common to both cases, before examining the other issues of admissibility and substance raised by each of them.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo tarkoituksenmukaiseksi ratkaista ensin molemmille asioille yhteisen kysymyksen, onko direktiivi 96/22/EY lainmukainen, ja käsitellä sen jälkeen asioiden tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä ja niissä esiintyviä aineellisia kysymyksiä.
The legality of Directive 96/22
Direktiivin 96/22/EY lainmukaisuus
For the purpose of establishing the illegality of Directive 96/22, the applicants raise four pleas in law.
Kantajat esittävät direktiivin 96/22/EY lainvastaisuuden toteamiseksi neljä kan neperustetta.
The first alleges breach of the principle of proportionality, the second, breach of the principles of legal certainty and protection of legitimate expectations, the third, breach of the principle of sound administration and the fourth, infringement of Article 43 of the EC Treaty.
Ensimmäinen kanneperuste koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista, toinen oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamista, kolmas hyvän hallinnon periaatteen loukkaamista ja neljäs EY:n perustamissopimuksen 43 artiklan rikkomista.
The first plea, alleging breach of the principle of proportionality
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista
Whilst conceding that Directive 96/22 as a whole could have the effect of protecting human health and consumer expectations, the applicants submit that the sole purpose of the contested provisions is to make it easier for the national authorities to check on the illegal use of beta-agonists, by preventing farmers from justifying the residual presence of those substances in animals by reference to the fact that they administered to them veterinary medical products containing beta-agonists.
Kantajat myöntävät, että direktiivillä 96/22/EY voi kokonaisuutena tarkasteltuna olla ihmisten terveyttä ja kuluttajien luottamusta suojaava vaikutus, mutta toteavat, että riidanalaisten säännösten ainoana päämääränä on helpottaa kan sallisten viranomaisten toteuttamaa betaagonistien lainvastaisen käytön val vontaa siten, että maanviljelijät eivät voi enää perustella kyseisten aineiden jäämien löytymistä eläimistä sillä, että niille on annettu kyseisiä aineita sisältäviä eläinlääkkeitä.
61 The applicants concede that clenbuterol may be used for the illicit purpose of fattening cattle.
61 Kantajat myöntävät, että klenbuterolia voidaan käyttää lainvastaisesti karjan lihottamiseen.
They emphasise nevertheless that only clenbuterol in the form of
Kantajat korostavat kuitenkin, että klenbuterolia voidaan käyttää
Furthermore, the applicants highlight the universally acknowledged safety, quality and efficacy of their veterinary medical products containing clenbuterol.
Kantajat korostavat lisäksi valmistamiensa klenbuterolia sisältävien eläinlääk­keiden yksimielisesti tunnustettua vaarattomuutta, laatua ja tehokkuutta.
They maintain that Ventipulmine, in particular, is considered by specialists in veterinary medicine to be an indispensable medicinal product for the treatment of respiratory diseases in bovines and equines, and that there is no substitute product with equivalent properties.
Eläin­lääketieteen asiantuntijat pitävät erityisesti Ventipulminea välttämättömänä lääkkeenä nautakarjan ja hevoseläinten hengitystiesairauksien hoidossa. Kanta­jien mukaan sellaisia korvaavia tuotteita, joilla on vastaavat ominaisuudet, ei ole olemassa.
In the circumstances of the present case, the applicants submit that it is contrary to the principle of proportionality to jeopardise in this way the health of animals, which is protected by the Community legal order (see Article 36 of the EC Treaty, now, after amendment, Article 30 EC), when there is no risk to human health, simply because it would facilitate the work of national bodies.
Kantajat katsovat, että käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa on suhteellisuus­periaatteen vastaista vaarantaa tällä tavoin eläinten terveys, jota suojataan yhteisön oikeusjärjestyksessä (EY:n perustamissopimuksen 36 artikla, josta on muutettuna tullut EY 30 artikla), vaikka ihmisten terveyttä ei kyseenalaisteta, pelkästään kansallisten viranomaisten työn helpottamiseksi.
Furthermore, the applicants submit that the restrictions to fundamental rights, to which the contested measures give rise, are not necessary in order to achieve the aim pursued.
Lisäksi kantajat väittävät, että riidanalaisilla säännöksillä asetetut perusoikeuk­sien rajoitukset eivät ole välttämättömiä tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi.
They refer, first, to the Community procedure for establishing MRLs and, secondly, to Articles 1(5) and 50c of Directive 81/851, as amended by Directive 90/676 (see paragraphs 17 and 18 above), strict application of which in all Member States would make it easy to verify whether an animal had actually been therapeutically treated in accordance with the instructions of a veterinarian, who would himself be obliged to record the details in a register placed at the disposal of the competent authorities.
Kantajat viittaavat yhteisön menettelyyn jäämien enimmäismäärien vahvistami­seksi ja direktiivin 81/851/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 90/676/ETY (ks. edellä 17 ja 18 kohta), 1 artiklan 5 kohtaan ja 50 c artiklaan, joita kaikissa jäsenvaltioissa täsmällisesti soveltamalla voitaisiin helposti todeta, onko eläintä hoidettu sellaisen eläinlääkärin ohjeiden mukaisesti, joka on vel­vollinen pitämään toimivaltaisten viranomaisten saatavilla olevaa luetteloa hoi­don yksityiskohdista.
In that respect, the applicants point out that, as of the period between 1990 and 1992, most Member States had not yet adopted the implementing measures required by Directive 90/676.
Tältä osin kantajat toteavat, että vuosina 1990—1992 suurin osa jäsenvaltioista ei ollut vielä toteuttanut direktiivissä 90/676/ETY mainittuja täytäntöönpano toimia.
It was therefore impossible at that time to ascertain whether strict control measures were sufficient to combat effectively the illegal use of beta-agonists.
Tuolloin on siten ollut mahdotonta arvioida, olisivatko tiukat valvonta toimet riittäviä betaagonistien lainvastaisen käytön tehokkaaksi ehkäisemiseksi.
In 1993 the Commission itself admitted before the European Parliament that it had 'detected a considerable improvement in the application of controls in the internal market since its enquiry in 1990-92' (see COM(93) 167 final of 21 April 1993, cited above).
Vuonna 1993 komissio kuitenkin myönsi parlamentille, että se on "havainnut sisämarkkinoilla toteutettavien tarkastusten toteuttamisen parantuneen huomattavasti vuosien 1990—1992 kyselyn jälkeen" (ks. em. 21.4.1993 annettu tiedonanto).
In addition, a significant reduction in the number of positive tests had been observed in several Member States.
Lisäksi positiivisten koetulosten määrä on vähentynyt huomattavasti useissa jäsenvaltioissa.
Furthermore, the applicants point out that an efficient system of control, based on Directive 81/851, as amended by Directive 90/676, already existed in the United Kingdom, under which the owner of an animal found to contain residues of betaagonists had to produce, within five days, written confirmation from the veterinarian who authorised its use.
Kantajat väittävät lisäksi, että direktiivin 81/851/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 90/676/ETY, säännöksiin perustuva tehokas valvonta järjestelmä on jo käytössä Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa sellaisen eläimen omistajan, josta on tarkastuksessa löytynyt beta-agonistijäämiä, on esitettävä viiden päivän kuluessa sen eläinlääkärin kirjallinen vahvistus, joka oli antanut luvan betaagonistien käytölle.
The effectiveness of that system is shown by the fact that the national authorities did not detect any clenbuterol residues under their monitoring scheme.
Osoituksena tämän järjestelmän tehokkuudesta on kantajien mukaan se, että kansallisten viranomaisten tekemissä tarkastuksissa ei ole havaittu klenbuterolijäämiä.
The applicants also refer to the opinion of 5 August 1993 of the Veterinary Medicines Directorate (Executive Agency of the UK Ministry of Agriculture, Fisheries and Food), according to which the British system of control constitutes 'the way to resolve the present difficulties over the illegal use of beta-agonists'.
Kantajat viittaavat myös Veterinary Medicines Directoraten (Britannian maatalous-, kalastus- ja elintarvikeministeriön eläinlääkeosasto) 5.8.1993 antamaan lausuntoon, jonka mukaan Britannian valvontajärjestelmä on "keino ratkaista nykyiset betaagonistien lainvastaisesta käytöstä aiheutuvat ongelmat".
The applicants also submit that Directive 96/22 itself, and in particular Articles 8, 9 and 10 thereof, provides for such a system of control in cases where the administration of betaagonists has been authorised (for example, for inducing tocolysis in cows when calving).
Kantajat toteavat vielä, että direktiivin 96/22/EY 8, 9 ja 10 artiklassa säädetään tällaisen valvontajärjestelmän käyttöönottamisesta niissä tilanteissa, joissa betaagonistien käyttö on sallittua, eli erityisesti kantavien lehmien poikimisapuna.
The Community institutions have not explained why such a system of control was considered sufficient in some instances but not in others.
Yhteisön toimielimet eivät ole selvittäneet, miksi tällaista valvontajärjestelmää pidetään riittävänä tietyissä tilanteissa ja riittämättömänä toisissa tilanteissa.
They also maintain that, in normal cases, legal therapeutic use of their products containing clenbuterol will not interfere with the work of the control agencies. It
Kantajat katsovat, että yleisimmissä tilanteissa niiden valmistamien klenbuterolia sisältävien tuotteiden lainmukainen käyttö hoitotarkoituksiin ei vaikeuta val
BOEHRINGER V COUNCIL AND COMMISSION is easy in most cases to ascertain whether illegal use has been made of betaagonists simply by analysing the concentration of clenbuterol in the residues detected when monitoring the animals concerned.
vontaelinten työtä. Useimmissa tilanteissa on helppo määritellä, onko beta­ago­nisteja käytetty lainvastaisesti, arvioimalla klenbuterolin pitoisuutta kyseisistä elämistä tarkastuksissa löydetyissä jäämissä.
Fedesa essentially supports the arguments of the applicants, and adds that, in accordance with the third recital in the preamble to Regulation No 2309/93, it is necessary, in the interest of public health, that decisions on the authorisation of medicinal products for human or veterinary use should be based solely on objective scientific criteria of quality, safety and efficacy, to the exclusion of economic or other considerations.
FEDESA tukee pääosin kantajien väitteitä ja lisää, että asetuksen N:o 2309/93 kolmannen perustelukappaleen mukaan ihmisten terveyden kannalta on tarpeen tehdä ihmisille tai eläimille tarkoitettujen lääkkeiden sallimista koskevat pää­tökset laatua, turvallisuutta ja tehokkuutta koskevin objektiivisin tieteellisin perustein, ilman taloudellisia tai muita vaikuttimia.
According to Fedesa, to allow a veterinary medicinal product to be withdrawn from the market for reasons not unconnected with those three criteria would result in a disincentive for companies in the pharmaceutical sector to invest in the development and improvement of their products.
FEDESA :n mukaan sen seurauksena, että eläinlääke vedettäisiin pois markki­noilta muiden kuin näiden kolmen arviointiperusteen perusteella, lääkealan yri­tysten halu investoida tuotteidensa kehittämiseen ja parantamiseen vähentyisi.
71 Furthermore, in this case, veterinarians would themselves be deprived of an effective medicinal product, for which no real substitute exists.
71 Tällaisessa tilanteessa eläinlääkäritkään eivät voisi käyttää tehokasta lääkettä, jolle ei ole olemassa todellista korvaavaa tuotetta.
Fedesa refers in that respect to the opinion of Professor Ungemach of the Faculty of Veterinary Medicine at the University of Leipzig, to the effect that a serious therapeutic lacuna would arise from the prohibition on the use of beta-agonists.
FEDESA viittaa tässä yhtey­dessä Leipzigin yliopiston eläinlääketieteellisen tiedekunnan professori Ungema­chin lausuntoon, jonka mukaan beta­agonistien käytön kieltäminen aiheuttaisi vakavan hoidollisen puutteen.
72 At the very least, Fedesa submits that, even if the Council was entitled to prevent the use of a given substance for specific therapeutic use which does not present any risk to public health, that should be allowed only in exceptional cases where it appears that such a prohibition is the only way to prevent other uses which
72 FEDESA tukee ainakin väitettä siitä, että vaikka neuvostolla on oikeus kieltää tietyn tuotteen käyttäminen erityiseen hoitotarkoitukseen, joka ei aiheuta vaaraa ihmisten terveydelle, tämä voidaan sallia vain poikkeustapauksissa, kun tällainen kielto on ainoa keino estää tietyt muut käyttötavat, jotka aiheuttavat vaaraa
In its view, those conditions are not satisfied in the present case.
FEDESA:n mukaan tämä edellytys ei täyty käsiteltävänä olevassa asiassa.
The principle of proportionality has been recognised in settled case­law as one of the general principles of Community law.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan suhteellisuusperiaatteen katsotaan ole­van osa yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita.