natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As such, the board of burgomaster and aldermen is responsible, on the municipal territory, for enforcing laws and regulations and central-government's decisions.
Tässä yhteydessä on huomattava, että valtionpäämiehenä toimivalla suurherttualla on oikeus hajottaa kunnanvaltuusto, joka kuitenkin on paikallisdemokratian ilmentymä.
The burgomaster is also responsible for enforcing laws and police regulations under the supervision of the district commissioner.
Yhtä tärkeä merkitys on sillä, että kunnallisia maksuja ei voida asettaa, jos suurherttua kieltäytyy hyväksymästä niitä.
Local government in Luxembourg is entangled in a pattern of centrallocal relations that approach the ideal type of the centralized unitary state.
Jotta kunnallinen autonomia ei vaarantaisi valtakunnallisia intressejä, lainsäätäjän on perustuslain mukaan säädettävä kunnanvaltuuston kokoonpanosta ja organisaatiosta.
not exceeding that of the city of The Hague), but also in an institutional sense.
- 174- jatkuva valvonta on perustuslaissa säädetty kunnallistasoa ylemmän viranomaisen toimivaltaan kuuluvaksi.
Significant in this context is also the fact that the Grand Duke, as head of state, has been given the right to dissolve the municipal council (which is still an arm of local democracy).
Valvontaketjut paikallisja keskushallinnon välillä ovat suhteellisen lyhyitä ja hyvin järjestettyjä, mihin myös aluehallintojohtajat toiminnallaan vaikuttavat.
No less significant is the fact that communal charges cannot be imposed when the Grand Duke witholds his authorisation.
Kunnanvaltuusto voi antaa säännöksiä, jotka koskevat kunnan sisäistä hallintoa sekä lainkuuliaisuuden ja järjestyksen ylläpitämistä kunnassa.
The council may draw up regulations concerning internal administration and maintenance of law and order in the municipality, but such regulations may on no account conflict with general administrative laws and regulations.
Säännökset eivät kuitenkaan saa olla ristiriidassa hallinnollisten lakien ja asetusten kanssa.
CHANGE IN CONTINUITY
MUUTOS JATKUVUUDESSA
On a continuum with institutional stability on one end and institutional change on another end, the Luxembourg system of local democracy would certainly tend towards the former.
Jos jatkumon toisessa päässä on institutionaalinen vakaus ja toisessa institutionaaliset muutokset, Luxemburgin paikallisdemokratiamalli sijoittuu selvästi lähemmäs ensin mainittua ääripistettä.
Continuity is a core element of the Luxembourg system in general and of the local political system in particular.
Jatkuvuus on Luxemburgin mallin keskeinen osatekijä, ja sillä on huomattava asema myös paikallisessa päätöksentekojärjestelmässä.
The continuity of the localgovernment system in Luxembourg is reflected in Table 9.1.
Luxemburgin paikallishallintojärjestelmän jatkuvuutta kuvataan taulukossa 9.1.
Here we can see that Luxembourg has developed a rather cautious policy of localgovernment fusion and upscaling.
Siitä käy ilmi, että Luxemburg noudattaa suhteellisen varovaista politiikkaa paikallisen viranomaistoiminnan yhdistämisessä ja tehostamisessa.
Between 1950 and 1992 the total number of municipalities in Luxembourg was reduced by only 7 per cent, while in the Netherlands and in Belgium reductions totalled 36 per cent and 78 per cent respectively.
Vuosien 1950 ja 1992 välisenä aikana kuntayksiköiden määrää supistettiin vain 7 prosenttia, kun Alankomaissa ja Belgiassa vähennykset olivat 36 ja 78 prosenttia.
Stability and continuity are relative matters, of course.
Vakaus ja jatkuvuus ovat luonnollisesti suhteellisia asioita.
In contrast to other countries, Luxembourg has a stable localgovernment system.
Muihin maihin verrattuna Luxemburgin paikallishallintojärjestelmä on vakaa.
That does not, however, mean that nothing changed at all.
Tämä ei kuitenkaan tarkoita, ettei mikään olisi muuttunut.
Compared to previous decades, some interesting processes of 'stabilised innovation' can be discerned in the Luxembourg local government system.
Luxemburgin paikalhshallintojärjestelmässä viime vuosikymmeninä havaittava kehityskulku on perustunut vakaaseen innovatiivisuuteen.
Seven items should be mentioned in this respect: interactive planning in rural areas; coproduction of social-housing projects; special committees for women and immigrants; growth of single-issue parties; consultative local referendums; extension of municipal cooperation; and— most notably—the reappraisal of local selfgovernment, articulated in the 1988 Municipal Act.
Tässä voidaan luokitella seitsemän osa-aluetta: vuorovaikutteinen suunnittelu maaseutualueilla, yhteishankkeet sosiaalisiin periaatteisiin perustavassa asuntotuotannossa, naisiin ja maahanmuuttajiin liittyviä kysymyksiä käsittelevien komiteoiden pemstaminen, yhden asian puolueiden kasvu, paikallinen neuvoa-antava kansanäänestys, kuntien välisen yhteistyön lisääminen sekä etenkin vuoden 1988 kunnallislakiin perustava kunnallisen itsehallinnon uudelleenarviointi.
Source: Toonen and Raadschelder (1997: 109)
Lähde: Toonen & Raadschelder 1997: 109 CdR 222/98 (fi)
Self-government—The 1988 Municipal Act has curtailed centralgovernment control over municipalities.
• Itsehallinto - Uuden, vuonna 1988 voimaan tulleen kunnallislain seurauksena valtion valvontavalta kuntiin nähden on vähentynyt.
The Municipal Act gives municipalities the right to bring centralgovernment decisions concerning local government before the court.
Uuden lain mukaan kunnilla on oikeus saattaa paikallishallintoa koskevat keskushallinnon päätökset tuomioistuimen käsiteltäviksi.
The Municipal Act coincides with a growing awareness of the importance of administrative devolution and local self-government.
Uusi kunnallislaki on vallitsevan suuntauksen mukainen: hallinnon hajauttamista ja paikallista itsehallintoa pidetään entistä tärkeämpänä.
Luxembourg was the first country to ratify the Charter of Local Self-Govemment of the Council of Europe (Committee of the Regions 1996).
Luxemburg ratifioi ensimmäisenä Euroopan neuvoston laatiman paikallishallinnon eurooppalaisen peruskirjan (The Committee of the Regions [alueiden komitea] 1996).
Municipal cooperation—In order to compensate, in some way, for the absence of localgovernment fusion, links among municipalities have been intensified significantly during the past years.
• Kuntien välinen yhteistyö - Kunnat ovat viime vuosina lisänneet merkittävällä tavalla keskinäistä kanssakäymistään. Näin tavallaan korvataan kuntaliitoksia.
Intermunicipal cooperation takes form within so-called syndicats communaux.
Kuntien välinen yhteistyö toteutuu kuntayhtymissä.
These bodies may deal with all kinds of matters—including transport, waste, education, social programmes—that a single municipality is not able to administer.
Niissä käsitellään muun muassa liikenteeseen, jätehuoltoon, koulutukseen ja sosiaalipoliittisiin ohjelmiin liittyviä kysymyksiä, joita yksi kunta ei omin voimin pysty hoitamaan.
Local referendums—The possibility of organizing consultative local referendums has been opened by the 1988 Local Government Act.
• Paikallinen kansanäänestys - Neuvoa-antavan paikallisen kansanäänestyksen jäljestäminen mahdollistettiin vuoden 1988 paikallishallintolaissa.
Under this Act, a referendum has to be organized when a particular number of inhabitants ask for it.
Lain mukaan kansanäänestys on järjestettävä aina kun tietty vähimmäismäärä asukkaita sitä vaatii.
The quorum is 25 per cent of the electorate for municipalities with less than 3,000 inhabitants; the quorum is 20 per cent for municipalities with more than 3,000 inhabitants.
Vähimmäismääräksi on säädetty Ά äänioikeutetuista alle 3 000 asukkaan kunnissa, kun taas yli 3 000 asukkaan kunnissa vähimmäismäärä on 1/5 äänioikeutetuista.
Thus far there have been two experiments with referendums in small municipalities. In 1990 a referendum was organized about the construction of a cultural centre, and in 1991 about the location of a tar plant.
Tähän mennessä pienissä kunnissa on järjestetty kaksi kansanäänestystä: vuonna 1990 äänestettiin kulttuurikeskuksen rakentamisesta ja vuonna 1991 tervantuotantolaitoksen sijainnista.
Both schemes were rejected and followed by identical decisions of the city council.
Molemmat suunnitelmat hylättiin, ja kunnanvaltuustot päättivät kansanäänestystulosten mukaisesti.
No new experiments have followed since 1991.
Uusia kansanäänestyksiä ei ole järjestetty vuoden 1991 jälkeen.
Single-issue parties—The Luxembourg political make-up has been changed in recent years by the growth of single-issue parties.
Yhden asian puolueet - Luxemburgin poliittinen profiili on muuttunut viime vuosina, kun yhden asian puolueiden määrä on kasvanut.
Two green parties have been merged, which have subsequently won five of the sixty seats in the Chamber of Deputies in 1994.
Kaksi ympäristöpuoluetta on yhdistetty, ja ne saivat edustajainhuoneen 60 paikasta haltuunsa viisi vuoden 1994 vaaleissa.
The 'Five-Sixths Pensioners Action Committee'—now known as the ADR (Action for Democracy and Fair Pensions)—has also won five seats.
Eläkeläisten toimintakomitea "Viisi kuudesosaa", joka nykyään tunnetaan lyhenteellä ADR, pyrkii edistämään toimintaa demokratian ja riittävän eläkkeen puolesta ja on myös saanut viisi paikkaa edustajainhuoneessa.
Consultative committees—Special committees have been created to improve the position of immigrants and women in the local public domain.
-176- valtakunnallisten organisaatioiden kanssa toteuttaneet useita, yleensä erittäin korkealaatuisia asuinrakennushankkeita.
Instead of installing a committee, many municipalities have set up special posts (not necessarily filled by women) for women's issues.
Vastaavaa suuntausta ei ole havaittavissa Luxemburgissa, jossa yhteistuotannollisuus painottuu pikemminkin maaseutualueille.
Under this policy, Luxembourg municipalities together with national organizations have 'co-produced' many new housing projects, which are generally of a high quality.
Paikallisviranomaiset pyrkivät Euroopan unionin Leader-ohjelman yhteydessä kehittämään maaseutuhankkeita yhteistyössä maaseutuväestön kanssa.
Interactive programming is specifically required by the LEADER programme.
Leader-ohjelma edellyttääkin nimenomaan vuorovaikutteista suunnittelua.
THE CONTEXT OF SUBNATIONAL DEMOCRACY
ALUE- JA PAIKALLISDEMOKRATIAN TAUSTAA
1.1 The History of State Formation
Valtion perustamishistoria
Towns and municipalities have played a key role in the formation of the state in the Netherlands.
Maakunnilla ja kaupungeilla on ollut päärooli Alankomaiden valtion perustamishistoriassa.
Within the wider association of the Holy Roman Empire, towns and municipalities enjoyed more or less autonomous status.
Suureen pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluessaan ne saivat melko itsenäisen aseman.
Under the Burgundians and Spanish Hapsburgs, there were various attempts at centralization, but they were ultimately unsuccessful.
Burgundin herttuakunnan ja Habsburgien espanjalaisen haaran vallan aikana tehtiin useita hallinnon keskfttämisyrityksiä niissä kuitenkaan onnistumatta.
In the years after 1568, towns and municipalities in the northern Netherlands became increasingly independent from Spanish-Hapsburg rule.
Vuodesta 1568 lähtien Alankomaiden pohjoiset kaupungit ja maakunnat etääntyivät yhä kauemmas Espanjan Habsburgien keskitetystä vallasta.
The Republic of the Seven United Provinces was declared in 1588; this republic, which existed until 1795, was a highly decentralized federation with a weak government.
Seitsemän yhdistyneen provinssin tasavalta julistautui itsenäiseksi vuonna 1588.
Sovereignty lay with the provinces, defacto and de jure.
Vuoteen 1795 säilynyt tasavalta oh varsin radikaalisti hajautettu liitto, jolla oh heikko keskushallinto.
The provinces in their turn were highly dependent on local administrations, especially in the western provinces.
Itsenäisiä olivat tosiasiassa ja lain mukaan provinssit, mutta ne, eritoten läntiset olivat vuorostaan hyvin riippuvaisia paikallishallinnosta.
The governing culture of the republic was one of improvisation, horizontal consultation between partners who were very dependent upon each other.
Tasavallan hallintokulttauri oli eri etujen intensiivistä yhteensovittamista, toisistaan voimakkaasti riippuvaisten osapuolten välistä horisontaalista neuvonpitoa.
Both 'priest' and 'merchant' were influential in this political culture.
Sekä kirkonmiehellä että kauppiaalla (hollantilaisuuden perikuvilla) oli vaikutusvaltaa maan poliittisessa kulttuurissa.
Cooperation between the public and private sectors was tried very successfully in the Republic.
Julkis-ja yksityissektorin yhteistyötä kokeiltiin tasavallassa onnistuneesti.
Communes were the lowest level of the administrative structure, which showed unmistakable hierarchical traits.
Kunnista tuli tämän selvästi hierarkkisen hallintorakenteen alin taso.
It was less easy to reform the administrative culture than the administrative system.
Hallintokulttuuria oli kuitenkin vaikeampi muuntaa kuin hallintorakennetta.
Diffusion of power, power-sharing, decentralization, improvisation: even the Napoleonic system could not eliminate these administrative concepts.
Vallanjaon periaate, vallan siirto eri tasoille ja hallinnon hajauttaminen sekä yhteisymmärryksen etsintä ovat käsitteitä, joita Napoleonin hallintomallilla ei niin vain saatu pyyhkäistyä syrjään.
Under the kingdom that was built on the foundations of the Batavian-French system, there was little change at first in interadministrative relations.
Maan sisäiset hallintosuhteet eivät Batavian tasavallasta muodostetussa kuningaskunnassa aluksi juurikaan muuttuneet.
The kingdom was a unitary state with a relatively decentralized administrative culture still, but it had structurally acquired hierarchical features under the influence of the French model.
Kuningaskunta oli yhtenäisvaltio, jonka hallintokulttauri perustui edelleen varsin voimakkaasti hajauttamiseen, mutta jonka hallintorakenteessa oli ranskalaismallista saatuja hierarkkisia piirteitä.
The authorities were able to resist reform for a long time, until in 1848, the year of international revolutions, King William II rather suddenly decided to commission a new Constitution.
Vallanpitäjät onnistuivat torjumaan uudistukset pitkään, kunnes vallankumousvuonna 1848 kuningas Vilhelm II päätti äkillisesti laadituttaa uuden valtiosäännön.
The task was entrusted to the liberal politician J. R. Thorbecke, whose political and constitutional work of 184851 had a crucial impact on Dutch government and on the role and position of its local
Tehtävän sai liberaali poliitikko J. R. Thorbecke, jonka vuosina 1848-1851 tekemä poliittis-perastaslaillinen työ vaikutti ratkaisevasti Alankomaiden sisäasiainhallintoon sekä alue- ja paikalHsviranomaisten rooliin ja asemaan.
1.2 Subnational Government and the Thorbeckean Constitution
Valtakunnan tasoa alemman tason hallinto Thorbecken valtiosäännössä
With his Constitution (1848), Provinces Act (1850), and Municipalities Act (1851), Thorbecke provided the structure to which the Dutch system of government more or less still corresponds today.
Liberaali valtiomies Thorbecke muodosti perustuslaillaan (1848), läänilaillaan (1850) ja kuntalaillaan (1851) kehyksen, johon alankomaalainen hallinto perustuu pääpiirteissään edelleen.
This structure is generally classified as a 'decentralized unitary state'.
Sitä kuvataan yleensä hajautetun yhtenäisvaltion käsitteellä.
The unitary nature of this type of state is not based on central government, but on agreement between the three active components of the state (central government, provinces, and local authorities).
Tämäntyyppisessä valtiossa yhtenäisyys ei perusta keskusjohtoon, vaan valtion muodostavan kolmen toimintatason (valtio-, lääni- ja kuntataso) yksilinjaisuuteen.
The tradition of decentralization and power distribution that characterized the old Republic of the Seven United Provinces was preserved in Thorbecke's constitution (Breunese 1982).
Vanhalle seitsemän yhdistyneen provinssin tasavallalle luonteenomainen hajauttamisen ja vallanjaon perinne säilyi Thorbecken valtiosäännössä (Breunese 1982).
In his basic constitutional plan for Dutch government, Thorbecke endeavoured to create an 'association of mutually restricting bodies designed to work freely together'.
Alankomaiden sisäistä hallintoa koskevalla valtio-oikeudellisella perussuunnitelmallaan Thorbecke pyrki luomaan toinen toisilleen vastavuoroisesti rajat asettavien hallintoelinten liiton, joka mahdollistaa vapaaehtoisuuteen perustuvan yhteistyön.
Under this constitution, local and provincial authorities have broad, general powers to deal with matters of local concern.
Thorbecken laatiman valtiosäännön mukaan paikallis- ja alueviranomaisilla on laaja yleinen toimivalta päättää asioista, jotka ovat paikallisesti tärkeitä.
There is no question of compartmentalized administrative arrangements in the Netherlands, as, for example, in the United Kingdom.
Alankomaissa valtio ei aseta niiden talousarvioille määrällistä kattoa toisin kuin esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
The open administrative systems of provinces and local authorities are subject only to deficit ceilings.
Läänien ja kuntien taloudenhoidosta määrätään ainoastaan, mitä ei sallita.
As long as local and provincial authorities take account of legislation passed by higher authorities, they are free to do and allow anything that they consider necessary and useful.
Kuntien ja läänien johdolla on oikeus tehdä ja teettää kaikkea tarpeelliseksi ja hyödylliseksi näkemäänsä, kunhan ne noudattavat toimissaan edellä kuvattua lainsäädäntöä.
Thorbecke resisted the view that the independence of local government should be associated with protecting and isolating one authority from the other.
Thorbecke vastusti näkemyksiä, joiden mukaan valtakunnan tasoa alemmilla tasoilla toimivien viranomaisten riippumattomuus pyrittäisiin saavuttamaan eriyttämällä ja eristämällä ne toisistaan.
His system is typified by the circumscribed independence of 'higher' and 'lower' authorities.
Hänen järjestelmässään on nimenomaisesti luonteenomaista toisiinsa sidoksissa olevien ylempien ja alempien viranomaisten riippumattomuus.
Local authorities' freedom lies in their right of initiative within the system of interadministrative relations.
Kuntien vapaus perustuu niillä hallintosuhteiden järjestelmässä olevaan aloiteoikeuteen.
In Thorbecke's scheme, the actual power of local authorities is balanced by the constitutional power of regulatory authorities (Boersema 1949; Toonen 1987).
Thorbecken suunnitelmassa kuntien asiallinen valta asetetaan vastakkain niitä valvovien viranomaisten valtio-oikeudellisen vallan kanssa (Boersema 1949; Toonen 1987).
Under the influence of the German historical school of law, Thorbecke included in his unitary-state model features that manifestly belong to an organicgovernment model.
Koska Thorbecke oli saanut vaikutteita saksalaiselta historialliselta oikeuskoulukunnafta, hän täydensi yhtenäisvaltion malliaan tekijöillä, jotka selvästikin ovat lähtöisin kokonaisvaltaisesta valtiokäsityksestä.
He established open administrative arrangements for local, provincial, and national authorities, which were thus accorded partly overlapping and mutually limiting remits.
Thorbecke loi avoimuuteen perustuvan julkistalouden kunnallisille, alueellisille ja valtakunnallisille viranomaisille, jotka saivat siten osaksi päällekkäisen ja keskinäisesti rajoittavan tehtäväkentän.
Regional government in the Netherlands is often a matter of cogovernment.
Alankomaissa aluehallinto on usein yhteishallintaa.
The value placed on consensus gives considerable leverage to each power-sharing partner, which can provide incentives to seek creative solutions that satisfy all parties, but may also lead to frustrating deadlocks.
Konsensuksen korostamisesta on huomattavaa haittaa yhteishallinnan eri osapuolille. Se voi kannustaa etsimään kaikkia osapuolia tyydyttäviä luovia ratkaisuja, mutta se voi myös johtaa turhauttaviin pattitilanteisiin.
The 'joint decision trap' that Scharpf has described in Germany also applies to the Netherlands.
"Yhteispäätösloukun" (joint decision trap) käsite, jota Scharpf on käyttänyt kuvaamaan Saksaa, pätee Alankomaihinkin.
The permanent search for consensus produces a pattern of intensive interactions where each of the three tiers of government has relative advantages
Jatkuva pyrkimys yksimielisyyteen johtaa kiinteään vuorovaikutukseen, jossa kaikilla kolmella hallintotasolla on suhteelliset etunsa ja haittansa.
THE INSTITUTIONAL EXPRESSION OF DEMOCRACY
INSTITUUTIOT DEMOKRATIAN ILMENTYMINÄ
2.1 The National System
Valtakunnallinen järjestelmä
The political scientist Lijphart distinguishes between two models of democracy, which he breaks down into different institutional dimensions.
Politologi Lijphart erottaa institutionaalisten ominaisuuksien perusteella kaksi demokratiamallia.
The first is the Westminster model of democracy, which in its purest form is found in the United Kingdom (before devolution).
Ensimmäinen on demokratian Westminster-malli, joka esiintyi puhtaimmillaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa (ennen hallinnon hajauttamista).
The second is the consensus model of democracy, which is clearly inspired by Lijpharts earlier search for 'constitutional democracy' in the Netherlands.
Toinen on demokratian konsensusmalli, jonka määrittelyyn on selvästi vaikuttanut Lijphartin aiempi tutkimus Alankomaiden ns. kumppanuusdemokratiasta (consociational democracy).
The former model is hallmarked by concentration and centralization of power, and the second by power-sharing and decentralization.
Vallan keskittäminen ja jakamattomuus ovat ominaisia edelliselle mallille, vallanjako ja vallan siirtäminen jälkimmäiselle.
Lijphart and other authors who assume that there is a continuum between the Westminster model and the consensus model generally situate the political system of the Netherlands at the most consensual end of the continuum (cf., for example, Anderson and Guilory 1997).
Anderson & Guilory 1997). Ratkaisevina siinä ovat osaltaan demokraattisia suhteita ilmentävät viralliset instituutiot, mutta niitäkin tärkeämpi tekijä ovat demokraattisia normeja ja arvoja ilmentävät epäviralliset instituutiot. Valtakunnallisen järjestelmän muodostavat viralliset instituutiot voidaan esitellä pääpiirteissään varsin lyhyesti.
This is partly a case of formal institutions expressing democratic relations, and even more a case of informal institutions expressing democratic norms and values.
Alankomaissa on äänikynnyksetön suhteellinen vaalitapa, jossa kullakin äänioikeutetulla on yksi ääni.
The formal institutions that determine the national system can be outlined quite briefly. The Netherlands has a party and voting system without thresholds and with equal representation.
Alankomaiden kaltaisessa sosiokulttuurisesti monimuotoisessa maassa tämä merkitsee pirstaleista ja monisärmäistä puoluekenttää, jossa vaikuttaa useita vallitsevia näkemyksiä.
In a country like the Netherlands that is pluralistic socially and culturally, this produces a fragmented, pluralistic party system dominated by more than just one consideration—in contrast with the United Kingdom, for example, where the socioeconomic dimension determines everything.
Tilanne on päinvastainen kuin esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa yhteiskunnallistaloudelliset seikat hallitsevat politiikkaa.
Unlike the United Kingdom, the parliamentary majority is not the prevailing force in national government.
Alankomaissa ei parlamentaarinen enemmistö voi yksin päättää sisäasioista - toisin kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
The system of government is protected by the Constitution: any political player or group that wishes to change to the established system must succeed in amending the constitution, which always requires a qualified political majority of twothirds of the Members of Parliament.
Alankomaissa hallintosuhteet on turvatta valtiosäännössä: Institutionaalisten suhteiden muuttamiseen tähtäävän poliittisen toimijan tai ryhmän on saatava aikaan perustuslainmuutos, mihin tarvitaan parlamentissa aina kahden kolmasosan määräenemmistö.
In addition, both houses of Parliament—upper and lower—must agree.
Lisäksi sekä ensimmäisen että toisen kamarin on hyväksyttävä muutos.