natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In general, governments have recognised the potential effect on costs and efficiency in certain sectors of seeking to impose reductions in working time centrally.
Muilla sektoreilla työviikko lyheni hieman yli puoli tuntia viikossa, mikä tarkoittaa enintään 1,5 prosentin laskennallista lisäystä työllisten määrässä (jälleen olettaen, että työn tuottavuus ei muutu).
Though the precise impact on jobs is hard to estimate, average hours worked have tended to decline over the longterm in the Union and this has contributed to increasing or maintaining the total number of people in employment.
Kuitenkaan ei voida osoittaa, että työajan lyheneminen olisi merkittävästi auttanut säilyttämään työpaikkoja laman aikana tai että lyhennettyä työviikkoa olisi laajalti käytetty tilapäisenä ratkaisuna työpaikkojen säilyttämiseksi.
Over the period of high employment growth between 1985 and 1990, average hours worked declined from just under 40 per week to 39.
Itse asiassa taantuman syvimmässä vaiheessa vuonna 1993 keskimääräinen toiminnan heikentymisestä johtunut työajan lyhennys koko unionissa oli vain kolme minuuttia viikossa.
Almost all of this decline occurred in nonmanufacturing sectors, where average time worked fell by a full hour per week, so potentially ad
Joilla kin sektoreilla ja joissakin maissa vaikutus on silti voinut olla merkittävä. kittävä.
There have also been a number of recent attempts to increase the flexibility of working time arrange ments in countries where these are subject to legislation, such as in Spain, Finland and Sweden.
Viime aikoina on myös ollut useita yrityksiä lisätä työaikajärjestelyjen joustavuutta sellaisissa maissa, joissa työaikaa on säädelty lainsäädännöllä. Näin on tapahtunut esimerkiksi Espanjassa, Suomessa ja Ruotsissa.
At the same time, in Austria, France, Germany, Italy, Portugal and Spain, short-time working was subsidised during the recession in order to keep people in employment, though in none of these countries was the number of people affected large enough to have a significant effect on average working time overall.
Samaan aikaan Itävallassa, Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Portugalissa ja Espanjassa normaalia lyhyempää työaikaa on tuettu taantuman aikana ihmisten pitämiseksi töissä, vaikka missään näistä maista ei kohteena olevien henkilöiden määrä ole ollut tarpeeksi suuri, jotta vaikutus olisi ollut merkittävä keskimääräisen työajan kan nalta.
Indeed the reduction in average hours worked in the Union which has occurred conceals marked differences between Member States.
Keskimääräinen työajan lyheneminen peittää alleen merkittäviä eroja eri jäsenvaltioiden välillä.
Between 1990 and 1994 — when depressed real income growth and uncertainties about future job prospects may have made it more difficult to get agreement among workers for reduced working hours and when increased cost pressures may have reduced the willingness of employers to move in the same di rection — there were reductions in average hours worked per week in all Member States except Denmark and Greece where they increased slightly.
Vuosina 1990-1994, jolloin reaali tulojen kasvun taittuminen ja epävarmuus tulevista työmahdollisuuksista ovat saattaneet vaikeuttaa työajan lyhentämistä koskevan yksimielisyyden syntymistä työntekijöiden keskuudessa ja jolloin kasvaneet kustannuspaineet ovat saattaneet vähentää työnantajien halukkuutta edetä samaan suun taan, keskimääräinen työviikko lyheni kaikissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Tanskaa ja Kreikkaa, joissa se piteni hieman.
However, the reduction overall amounted to more than 2% over this period in only two countries, Portugal and Ireland (where it was as much as 4%).
Kokonaisvähennys ylitti tänä aikana kaksi prosenttia kuitenkin vain kahdessa maassa, Portugalissa ja Irlannissa (joissa se olikin peräti 4 prosenttia).
In most countries, the limited decline which occurred was confined to nonmanufacturing sectors, where it was in large measure associated with an expansion of parttime working.
Useimmissa maissa rajallinen vähennys rajoittui muihin kuin teollisuussektoriin. Näillä sektoreilla se suurelta osin liittyi osaaikatyön yleistymiseen.
In the subsequent four years of re cession from 1990 to 1994, although average hours worked per week fell, the rate of reduction was less than in the preceding period.
Laajalle levinnyt osaaikatyön suosiminen näkyy työllisyyden kehityksessä. Yksi näkyvimpiä viimeisen vuosikymmenen kehityssuuntauksia työmarkkinoilla on ollut osaaikatyön lisääntyminen erityisesti viime taantuman aikana, jolloin osa-aikatyöstä on tullut työnantajille joustava keino sopeuttaa työvoima kysynnän mukaan.
A policy with a longer-term focus, directed at reducing not hours per week but the amount of time worked over a person's lifetime (by rearranging when time is worked or by adopting a longer period than a month for reference — eg a year), has been introduced recently in a few
Joissakin jäsenvaltioissa on viime aikoina otettu käyttöön pidemmän aikavälin keinoja, joilla pyritään viikkotuntien asemasta vähentämään henkilön elinaikanaan tekemiä työtunteja (järjestämällä työaika uudelleen tai ottamalla vertailukohteeksi pidempi ajan jakso, esim. vuosi).
Summary and conclusions : trends and strategies means for employers to adjust their work forces in line with demand.
Yhteenveto ja johtopäätökset: suuntaukset ja strategia erityisesti unionin eteläosissa osaaikatyö on kuitenkin suhteellisen harvinaista.
In Spain, Italy and Portugal, it still represents under 8% of employ ment and in Greece under 5%, in contrast to 21% in Denmark, 24% in the UK, 25% in Sweden and 3672% in the Netherlands.
Toisaalta taas osaaikatyö on vähemmän arvostettua ja etenemismahdollisuudet ovat rajalliset. Osaaikatyötä tekevätkin usein ne, joilla ei ole muita vaihtoehtoja.
were part-time, in the latter five countries, the number of women in fulltime jobs falling.
kaikki näinä vuosina syntyneet naisten uudet työpaikat olivat osaaikaisia; viidessä viimeksi mainitussa maassa kokopäivätyössä olevien naisten määrä laski.
In Ireland and Portugal, growth of parttime jobs accounted for more than half the in crease in employment of women.
Irlannissa ja Portugalissa yli puolet naisten työllisyyden kasvusta liittyi osaaikaisiin työpaikkoihin.
Only in Denmark was there a fall in parttime working among women during these years.
Vain Tanskassa naisten osa-aikatyöt vähenivät näinä vuosina.
The fall, more over, has been substantial (from 38% to 28%) and has potentially important implications insofar as it signifies that growth of parttime working among women is not an inevitable tendency as economies develop.
Lasku oli merkittävää (38 prosentista 28 prosenttiin), mikä saattaa olla tärkeä tekijä, sillä se viittaa siihen, että osa-aikatöiden lisääntyminen naisten keskuudessa ei ole väistämätön suuntaus talouden kehittyessä.
(In Sweden also, the relative number of women in parttime jobs is less than ten years ago.)
(Myös Ruotsissa osa-aikatöissä käyvien naisten suhteellinen osuus on pienempi kuin kymmenen vuotta sitten.)
It may be significant that in Denmark the reduction has been accompanied by a fall in what constitutes normal fulltime hours to 37 hours a week — the lowest in the Union.
Saattaa olla merkittävää, että vähenemiseen on Tanskassa liittynyt normaalin työviikon lyheneminen 37 tuntiin — unionin lyhin työviikko.
In most countries, there has been increased focus of attention on parttime working.
Yhteisön työvoimatutkimus valottaa näitä asioita.
While in many cases basic conditions of employ ment may be not greatly inferior to those for fulltime workers, it is, nevertheless, the case that parttime employees may be penalised in a number of ways, such as in terms of their career prospects or exercising their trade union rights.
Vuonna 1994 kaksi kolmasosaa kaikista osaaikatyössä olevista naisista teki osaaikatyötä siksi, että he eivät halunneet kokopäivätyötä; osaaikatyössä olevista miehistä vain yksi kolmasosa ei halunnut koko päivätyötä.
A wide spread aim, therefore, has been to make parttime employment more attractive, either through promoting its acceptance by employees and em ployers alike (as in the Netherlands over many years or in Germany more recently), or through incentives, such as reductions in social contributions or wage subsidies (as in France, Italy and Belgium) or through using employment in the public sector to promote parttime job creation (as in the Netherlands).
Kuitenkin niissä kahdessa maassa, joissa osaaikatyö oli yleisintä, eli Alankomaissa ja Isossa-Britanniassa, 80 prosenttia osaaikatyössä ole vista naisista väitti, etteivät he halunneet kokopäivätyötä. Samalla vain yksi seitsemästä naisesta oli ryhtynyt sellaiseen työhön, koska ei ollut saanut kokopäivätyötä.
Over the growth period in the late 1980s, 20% of the net additional jobs created in the Union were parttime.
1980luvun lopun kasvukaudella 20 prosenttia unionissa syntyneiden lisätyöpaikkojen nettomäärästä oli osa-aikaisia.
Women filled 95% of these and one third of the increased numbers of women entering employment during this period went into parttime work.
Naiset täyttivät näistä 95 prosenttia, ja tänä aikana työmarkkinoille siirtyneistä naisista kolmannes meni osa-aikatyöhön.
In the Netherlands, the proportion was as high as 75% and, more significantly, in Germany, where the importance of parttime was less than the Union average, 83%.
Alankomaissa osuus oli kuitenkin 75 prosenttia ja Saksassa, jossa osaaikatyön merkitys oli ollut vähäisempää kuin unionissa keskimäärin, vielä kin korkeampi, 83 prosenttia.
In both these countries, moreover, parttime jobs accounted for a relatively high share of the increased employment of men — 47% in the Netherlands and 23% in Germany.
Lisäksi kummassakin tapauksessa miesten työllisyyden kasvusta suhteellisen suuri osa liittyi osaaikaisiin työpaikkoihin — 47 prosenttia Alankomaissa ja 23 prosenttia Saksassa.
On the other hand, in Denmark, Sweden and the UK, where it was high, the proportion of women in em ployment in parttime jobs went down, as it did in Spain, Portugal and Luxembourg, where it was low.
Toisaalta Tanskassa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa, joissa osa-aikatyössä olevien naisten määrä oli suuri, heidän osuutensa laski, kuten ta pahtui Espanjassa, Portugalissa ja Luxemburgissa, joissa osa-aikatyössä olevien naisten määrä oli pieni.
Elsewhere, the growth of parttime working was of major importance in preventing the employment of women declining significantly over the recession period.
Muualla osaaikatyön lisääntyminen olikin tärkeä tekijä siinä, että naisten työllisyys ei laskenut merkittävästi taantuman aikana.
However, the number of men working parttime also increased, while in all but Luxembourg, the Netherlands and Greece, the number of men in fulltime work declined, in many
Osaaikatyötä tekevien miesten määrä lisääntyi myös, vaikka kaikissa muissa maissa paitsi Luxemburgissa, Alankomaissa ja Kreikassa kokopäivätyössä olevien miesten määrä laski, monissa tapauksissa huomattavasti.
In many cases, policy is directed at encouraging older employees to work parttime rather than fulltime to free up jobs for younger people either through paying benefits to those who take up partial retirement or subsidising wages (as in France, Belgium, Portugal — where it is linked to the older person training someone younger — Denmark, Sweden, Spain, Finland and Austria).
Tämä on uusi il miö. Ajan mittaan selviää, liittyy kö ilmiö taloudellisen toiminnan alhaiseen tasoon vai onko se merk ki uudesta kehityssuuntauksesta, joka johtaa osaaikatyön lisääntymiseen niin miesten kuin naisten kin joukossa.
% change
' I Osa-aikaiset
In the period of recession, 1990 to 1994, the growth of parttime work ing was much more significant.
Taantumavuosina 1990—1994 osaaikatyön kasvu oli paljon merkittävämpää.
Whereas the total numbers in em ployment fell, parttime jobs increased (Graph 4).
Vaikka työllisyys kokonaisuudessaan laski, osaaikaisten työpaikkojen määrä lisääntyi (kaavio 4).
Moreover, the rise was general across the Union.
Tämä kasvusuuntaus oli nähtävissä koko unionissa.
Except for Denmark and Sweden (where the fall was much less than for full-timers), all Member States experienced an expansion in the numbers in parttime employment.
Lukuun ottamatta Tanskaa ja Ruotsia, joissa lasku oli paljon vähäisempää kuin kokopäiväisten kohdalla, osaaikaisten työntekijöiden määrä lisääntyi kaikissa jäsenvaltioissa.
In 7 Member States, Belgium, Germany, Spain, France and the Netherlands, Italy and the UK, either all or almost all of the increase in jobs for women over this period
Seitsemässä jä senmaassa — Belgiassa, Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Alankomaissa, Italiassa ja Isossa-Britanniassa — kaikki tai melkein
This widespread emphasis on promoting parttime employment is reflected in employment trends.
Osaaikatyön lisääntyminen nostaa esiin monia kysymyksiä, jotka eivät liity vain työajan lyhenemiseen ja työnjakamiseen vaan myös tällaisten osaaikaisten työpaikkojen työehtoihin ja osaaikatyötä te kevien henkilöiden arvostukseen.
One of the most marked features of la bour market developments over the past decade has been the growth of parttime working, especially during the recent recession when they seem to have provided a more flexible
Toisaalta osaaikatyö antaa erityi sesti naisille mutta myös miehille paremmat mahdollisuudet sovittaa yhteen perheen asettamat vaa timukset ja työura sekä myös
Summary and conclusions: trends and strategies cases substantially.
Yhteenveto ja johtopäätökset: suuntaukset ja strategia skassa olivat osoituksia kyseisenä aikana vallinneesta työlainsäädännöstä.
This is a new phenomenon not evident in previous years. Whether it is related to the depressed level of economic activity or whether it marks the beginning of new trend towards parttime work ing among men as well as women will only become clear with time.
Samaten tilapäisten töiden merkittävä vähennys Kreikassa ja Portugalissa 1990luvun alkuvuosina on seurausta lainsäädännöstä, joka teki yrityksille vähemmän houkuttelevaksi palkata työntekijöitä tilapäisesti.
of temporary jobs in Spain during the latter part of the 1980s and the marked increase in France were symptoms of the particular employment legislation that prevailed at the time.
vuosina maatalouden ulkopuolisen yrittäjyyden merkitys kasvoi hieman.
The marked reductions which occurred in Greece and Portugal during the early 1990s are equally products of a change in legislation reducing the incentive to businesses to employ people on a temporary basis.
Useimmissa jäsenvaltioissa yrittäjien suhteellinen määrä pysyi joko vakiona tai kasvoi hieman; vain Espanjassa määrä väheni ja Portugalissa sekä Isossa-Britanniassa määrä kasvoi selvästi siten, että neljännes lisätyöllistetyistä oli yrittäjiä.
Changes in selfemployment growth years 1987 to 1990 were temporary, or rather fixed-term, and 40% of the additional jobs for men.
Muutokset yrittäjien määrässä lisätyöpaikoista oli 40 prosenttia.
Three-quarters of these extra jobs, however, were in one country, Spain.
Kolme neljäsosaa näistä lisätyöpaikoista syntyi kuitenkin yhdessä ainoassa maassa eli Espanjassa.
Only in two other countries, France and Portugal, was the expansion of temporary working of any significance over this period.
Vain kahdessa muussa maassa, Ranskassa ja Portugalissa, oli tilapäistöiden li sääntymisellä mitään merkitystä tänä aikana.
In the subsequent four years, only in the Netherlands was there any marked growth of temporary work ing, though there was also some expansion in Ireland, Spain and Italy.
Seuranneina neljänä vuotena vain Alankomaissa oli tilapäistöiden lisääntymisellä suurempaa merkitystä, vaikka ne li sääntyivät jonkin verran myös Irlannissa, Espanjassa ja Italiassa.
Overall, however, the proportion of jobs that were fixed-term fell over this period.
Kaikkiaan määräaikaisten työ paikkojen osuus kuitenkin laski tänä aikana.
The growth of parttime working raises a number of issues to do not only with reductions in working time and work-sharing, but also with the terms and conditions of employment attached to such jobs and the status of the people taking them up.
Taantumavuosina 1990-1994 yrittäjien suhteellinen määrä muualla kuin maataloudessa kasvoi kaikissa unionin osissa viittä jäsenvaltiota lukuun ottamatta, vaikka useimmissa maissa kasvu olikin verrattain vähäistä.
From one perspective, parttime jobs are a means of enabling women especially but also some men to more easily reconcile family responsibilities with working careers — and the need to earn income — while at the same time enabling employers to organise their businesses more flexibly and to make more effective use of fixed capital and equipment (business premises as well as plant and machinery).
Belgiassa, Tanskassa, Ranskassa ja Isossa-Britanniassa yrittäjien suhteellinen määrä oli noussut ta louskasvun vuosina, mutta nyt se kääntyi laskuun, jolloin yrittäjien osuus jäi joko samaksi tai pienemmäksi kuin seitsemän vuotta aiemmin. emmin.
In 1994, only 10% of men and 12% of women in employment worked in temporary jobs.
Vuonna 1994 vain 10 prosenttia työssä käyvistä miehistä ja 12 prosenttia työssä käyvistä naisista oli tilapäistöissä.
Only in Spain, where at 30% it was considerably higher than in the rest of the Union, Denmark and Finland (where it was just over 11%) was the proportion of men employed in such jobs above 10%.
Vain Espanjassa (jossa tilapäistöissä käyvien osuus oli 30 prosenttia eli huomattavasti korkeampi kuin muissa unionin osissa), Tanskassa ja Suomessa (joissa luku oli hieman yli 11 prosenttia) oli yli 10 prosenttia mie histä tilapäistöissä.
For women, for whom fixed-term jobs were more prevalent, the share of such jobs in the total was over 10% in nine Member States — in Finland it was 14%, in the Netherlands 15% and in Spain as high as 37%.
Naisilla määräaikaiset työt olivat yleisempiä, ja niiden osuus oli yli 10 prosenttia yhdeksässä jäsenvaltiossa — Suomessa se oli 14 prosenttia, Alankomaissa 15 prosenttia ja Espanjassa jopa 37 prosenttia.
Most Member States have policies to encourage self-employment, both to help the unemployed find work and to stimulate the creation of small businesses so as to provide more employment opportunities and, in some cases, to strengthen the productive base of the economy, especially in new areas of activity.
Useimmat jäsenvaltiot rohkaisevat työntekijöitä työllistämään itse itsensä, jotta työttömyys heidän osaltaan vähenisi ja uudet pienyritykset voisivat luoda lisä työpaikkoja ja joissakin tapauksissa vahvistaa kansantalouden tuotantopohjaa erityisesti uusilla toiminta-alueilla.
In all Member States, except Italy, Luxembourg, the Netherlands and Austria, the unemployed have been able, since the 1980s, to continue receiving unemployment benefits while starting up their own businesses.
Kaikissa jäsen valtioissa Italiaa, Luxemburgia, Alankomaita ja Itävaltaa lukuun ottamatta työttömät ovat 1980-lu-vulta lähtien voineet jatkaa työttömyyskorvauksen nostamista käynnistäessään omaa yritystään.
In many countries (Belgium, Germany, France, Ireland, Portugal and the UK), this kind of scheme was expanded during the recent recession as unemployment increased.
Monissa maissa (Belgiassa, Saksassa, Ranskassa, Irlannissa, Portugalissa ja Isossa-Britanniassa) tällaista järjestelmää laajennettiin viime taantuman aikana työttömyyden lisääntyessä.
In 1994, two-thirds of all women working parttime were doing so because they did not want a fulltime job, though only one-third of men.
Vuonna 1994
In the two countries where such jobs were most prevalent, how ever, the Netherlands and the UK, 80% of women in parttime professed to not wanting a fulltime job.
15 prosenttia unionin työllisistä oli yrittäjiä.
At the same time, only one in seven women had taken up such a job because they had been unable to obtain a fulltime one.
Vuonna 1987 luku oli 16 prosenttia.
Temporary jobs
Palkkojen nousuja tuottavuus
These figures, however, need to be interpreted with some caution.
Näitä lukuja on kuitenkin tulkittava varovasti.
To a large extent, the variation in the importance of fixed-term contracts which exists across the Union reflects differences in labour market regulations and customary practices.
Määräaikaisten työ sopimusten merkityksen vaihtelu unionissa on paljolti seurausta työmarkkinasäädösten ja yleisen käytännön eroista.
In no sense are they an indicator of the instability or precariousness of employment.
Missään tapauksessa ne eivät osoita työ suhteen epävakaisuutta tai sattumanvaraisuutta.
In most countries, employers have little need for recourse to temporary contracts to be able to adjust their work forces in line with orders.
Useimmissa maissa työnantajilla ei ole paljon kaan tarvetta käyttää tilapäisiä työsopimuksia voidakseen sovittaa työvoimansa tilauskannan mukaiseksi.
Indeed, fixed-term contracts of lengthy duration may pose more constraints on companies than normal contracts of employment.
Itse asiassa pitkäaikaiset määräaikaiset työsuhteet voivat rajoittaa yrityksiä enemmän kuin tavalliset työsopimukset.
A third of the additional jobs which were created in the Union over the
Seuranneina neljänä vuotena osuus pysyi lähes muuttumattomana.
Summary and conclusions : trends and strategies period also rose by more than labour productivity.
Yhteenveto ja johtopäätökset: suuntaukset ja strategia suurissa yrityksissä, joissa muutenkin on noin 70 prosenttia yksityisen sektorin työpaikoista ja joissa on tapahtunut arviolta 80 prosenttia yksityisen sektorin työllisyyden kasvusta 1980luvun puolivälin jälkeen.
Wage growth and productivity almost unchanged.
kasvaneet työvoimakustannukset eivät supista voittoja.
In other words, average real wages per person em ployed — or, more precisely, average real labour costs — need to increase by less than output (or value-added) per person employed to leave room for employers to be able to expand the size of their work forces without suffering lower profits and, therefore, having less finance for investment.
Toisin sa noen keskimääräinen reaalipalkka työntekijää kohti eli tarkemmin sanottuna keskimääräiset reaalityövoimakustannukset eivät saa kasvaa enemmän kuin tuotanto (tai lisäarvo) työntekijää kohti, jotta työnantajilla olisi mahdolli suus lisätä työvoimaansa voittojen laskematta ja investointimahdollisuuksien pienentymättä.
In this period, however, six Member States experienced higher growth in real labour costs than labour productivity — Luxembourg once more, Belgium, Denmark, the Netherlands, Austria and Portugal (though in the latter case, data problems make it hard to be sure).
xemburgissa, Belgiassa, Tanskassa, Alankomaissa, Itävallassa ja Portugalissa (jossatilastointion-gelmat tosin tuovat epävarmuutta johtopäätöksiin) — reaalityövoimakustannukset kuitenkin nousi vat työn tuottavuutta enemmän.
Real labour costs also grew faster than labour productivity in the US and Japan over this period despite the more employmentintensive pattern of growth that both achieved as compared with Europe.
Reaali työvoimakustannukset kasvoivat tänä kautena myös Yhdysvalloissa ja Japanissa nopeammin kuin työn tuottavuus huo limatta taloudellisen kasvun suuremmista työllisyysvaikutuksista Eurooppaan verrattuna.
Job growth in new areas of activity
Työpaikkoj en lisääntyminen uusilla toiminta-alueilla
Growth, therefore, needs to be underpinned by employmentcreating investment, which will both provide jobs directly and raise productive capacity so that growth is not brought prematurely to an end by inflationary pressure and the jobs created can be sustained in the longer-term.
Kasvua onkin tuettava työpaikkoja luovilla investoinneilla, jotka tuottavat työpaikkoja suoraan ja nostavat tuotantokykyä siten, että kasvu ei pääty ennenaikaisesti inflaatiopaineiden vuoksi ja että luodut työpaikat säilyvät myös pitkällä aikavälillä.
During the recession between 1990 and 1994, the relative numbers of selfemployed outside agriculture expanded in all but five Member States, though again the rise was in most cases comparatively small.
Valtion, joko keskushallinnon tai paikallishallinnon, rooli on kuitenkin ehdottoman tärkeä työllisyyden kasvun kehityksessä.