natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The national court is asking essentially whether Articles 8(1) and (2), 8a(l), 48, 52 and 59 of the Treaty and Directive 64/221 preclude legislation which, with certain exceptions, in particular where there are family reasons, requires a Member State's courts to order the expulsion for life from its territory of nationals of other Member States found guilty on that territory of the offences of obtaining and being in possession of drugs for their own personal use.
Kansallinen tuomioistuin kysyy, onko kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään, että kansallisen tuomioistuimen on muutamia erityisesti perhesyistä tehtäviä poikkeuksia lukuun ottamatta määrättävä toisen jäsenvaltion kansalainen karkotettavaksi eliniäksi maasta, jos hän on kyseisessä maassa syyllistynyt pelkästään omaan käyttöön tarkoitettujen huumausaineiden hankkimisesta ja hallussapidosta muodostuvaan rikokseen, sopusoinnussa perustamissopimuksen 8 artiklan 1 ja 2 kohdan, 8 a artiklan 1 kohdan sekä 48, 52 ja 59 artiklan sekä direktiivin 64/221/ETY kanssa.
The principle of freedom to provide services established in Article 59 of the Treaty includes the freedom for the recipients of services to go to another Member State in order to receive a service there, without being obstructed by restrictions, and that tourists must be regarded as recipients of services.
Perustamissopimuksen 59 artiklaan kirjattuun palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteeseen kuuluu palvelujen vastaanottajien vapaus mennä toiseen jäsenvaltioon käyttääkseen siellä jotakin palvelua ilman, että siirtymistä rajoitetaan, ja että matkailijat on katsottava palvelujen vastaanottajiksi.
In that regard, Directive 64/221 sets certain limits on the right of Member States to expel foreign nationals on the grounds of public policy and states that measures taken on grounds of public policy or of public security that have the effect of restricting the residence of a national of another Member State must be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
Direktiivi 64/221/ETY rajoittaa jäsenvaltioiden oikeutta karkottaa ulkomaalaisia yleisen järjestyksen vuoksi ja siinä säädetään, että yleisen järjestyksen ja turvallisuuden vuoksi käyttöön otettujen toimenpiteiden, jotka rajoittavat toisen jäsenvaltion kansalaisen oleskelua maassa, on perustuttava yksinomaan kyseisen yksilön omaan käyttäytymiseen.
In addition, previous criminal convictions cannot in themselves constitute grounds for the taking of such measures.
Rikostuomiot eivät sellaisenaan myöskään saa automaattisesti olla perusteena tällaisille toimenpiteille.
It follows that the existence of a previous criminal conviction can, therefore, only be taken into account in so far as the circumstances which gave rise to that conviction are evidence of personal conduct constituting a present threat to the requirements of public policy.
Tästä seuraa, että rikostuomiota saadaan käyttää tällaisen toimenpiteen perusteena vain, jos tuomioon johtaneista seikoista käy ilmi, että henkilön oma käyttäytyminen uhkaa tuolloin yleistä järjestystä.
Although in principle criminal legislation is a matter for which the Member States are responsible, the Court has consistently held that Community law sets certain limits to their power, and such legislation may not restrict the fundamental freedoms guaranteed by Community law.
Vaikka rikoslainsäädäntö kuuluu periaatteessa jäsenvaltioiden toimivaltaan, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yhteisön oikeus asettaa tämän toimivallan rajat siten, ettei tällaisella lainsäädännöllä saada rajoittaa yhteisön oikeudessa taattuja perusvapauksia.
In the present case, the penalty of expulsion for life from the territory, which is applicable to the nationals of other Member States in the event of conviction for obtaining and being in possession of drugs for their own use, clearly constitutes an obstacle to the freedom to provide services.
Pääasiassa kyseessä oleva lainsäädäntö velvoittaa karkottamaan eliniäksi maasta toisen jäsenvaltion kansalaisen, jonka on todettu syyllistyneen kyseisessä maassa huumausainelaissa rangaistavaksi säädettyyn tekoon, jollei hänen oleskelunsa maassa ole erittäin painavista syistä, erityisesti perhesyistä, perusteltua.
This would also be true for the other fundamental freedoms.
Tämä seuraamus voidaan poistaa vain oikeusministerin harkinnanvaraisella päätöksellä, joka voidaan tehdä vasta kolmen vuoden kuluttua.
In the present case, the legislation at issue in the main proceedings requires nationals of other Member States found guilty, on the national territory in which that legislation applies, of an offence under the drugs laws, to be expelled for life from that territory, unless compelling reasons, in particular family reasons, justify their continued residence in the country.
Tässä tapauksessa toisen jäsenvaltion kansalaisiin sovellettava elinikäinen maastakarkotus seuraamuksena omaan käyttöön tarkoitettujen huumausaineiden hankkimisesta ja hallussapidosta on selvästi palvelujen vapaan tarjoamisen este.
Therefore, expulsion for life automatically follows a criminal conviction, without any account being taken of the personal conduct of the offender or of the danger which that person represents for the requirements of public policy.
Näin ollen on todettava, että elinikäinen maastakarkotus määrätään automaattisesti rikostuomion johdosta, jolloin rikoksentekijän omaa käyttäytymistäja siitä yleiselle järjestykselle aiheutuvaa vaaraa ei oteta huomioon.
Article 56 permits Member States to adopt, with respect to nationals of other Member States, and in particular on the grounds of public policy, measures which they cannot apply to their own nationals, inasmuch as they have no authority to expel the latter from the territory or to deny them access thereto.
Kuitenkin on katsottava, että perustamissopimuksen 56 artiklassa sallitaan jäsenvaltioiden toteuttavan muiden jäsenvaltioiden kansalaisia kohtaan erityisesti yleisen järjestyksen suojaamiseksi toimenpiteitä, joita ne eivät voi soveltaa omiin kansalaisiinsa, koska niillä ei ole valtaa karkottaa omia kansalaisiaan alueeltaan eikä kieltää heidän pääsyään sinne.
The concept of public policy may be relied upon in the event of a genuine and sufficiently serious
Yleisen järjestyksen käsitteeseen voidaan vedota vain, kun on kyse yhteiskunnan perustavanlaatuista etua uhkaavasta todellisesta ja riittävän vakavasta vaarasta.
It follows that the conditions for the application of the public policy exception provided for in
Tältä osin on todettava, että jäsenvaltiolla on oikeus pitää huumausaineiden käyttöä sellaisena
Directive 64/221, as interpreted by the Court of Justice, are not fulfilled and that the public policy exception cannot be successfully relied upon.
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
'Articles 48, 52 and 59 of the EC Treaty and Article 3 of Council Directive 64/221¡EEC of 25 February 1964 on the co­ordination of special measures concerning the movement and residence of foreign nationals which are justified on grounds of public policy, public security or public health preclude legislation which, with certain exceptions, in particular where there are family reasons, requires a Member State's courts to order expulsion for life from its territory of nationals of other Member States found guilty on that territory of the offences of obtaining and being in possession of drugs for their own personal use.'
Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään, että kansallisen tuomioistuimen on muutamia erityisesti perhesyistä tehtäviä poikkeuksia lukuun ottamatta määrättävä toisen jäsenvaltion kansalainen karkotettavaksi eliniäksi maasta, jos hän on syyllistynyt pelkästään omaan käyttöön tarkoitettujen huumausaineiden hankkimisesta ja hallussapidosta muodostuvaan rikokseen, on vastoin EY:n perustamissopimuksen 48, 52 ja 59 artiklaa sekä ulkomaalaisten liikkumista ja oleskelua koskevien, yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien erityistoimenpiteiden yhteensovittamisesta 25 päivänä helmikuuta 1964 annetun neuvoston direktiivin 64/221/ETY 3 artiklaa.
Advocate General A La Pergola delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 17 February 1998.
Julkisasiamies A. La Pergola on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 17 päivänä helmikuuta 1998.
He proposed that the Court answer as follows:
(Suomenkielistä käännöstä ei ole vielä saatavissa.)
Case C­416/97 Commission of the European Communities ν Italian Republic Agriculture
Asia C-416/97 Euroopan yhteisöjen komissio v. Italian tasavalta Maatalous
21 January 1999
21 päivänä tammikuuta 1999
(Failure of Member State to fulfil its obligations - Directives 93/119/EC, 94/42/EC, 94/16/EC and 93/118/EC — Non-transposition within the prescribed time-limits) (Fourth Chamber)
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen —Direktiivit 9311191EY, 94/42/EY, 941 161 EY ja 93/118/EY — Laiminlyönti panna direktiivit täytäntöön määräajassa (neljäs jaosto)
Council Directive 93/119/EC of 22 December 1993 on the protection of animals at the time of slaughter or killing,
93/119/EY täytäntöönpanon koskevilta osin.
Council Directive 94/42/EC of 27 July 1994,
koska se ei ole ilmoittanut näistä toimenpiteistä komissiolle.
The Italian Republic informed the Commission that Directives 94/16 and 93/119 had been transposed into the Italian legal system, whereupon the Commission discontinued, such part of its action as concerned the failure to transpose Directives 94/16 and 93/119 into national law.
Koska Italian hallitus ilmoitti komissiolle, että direktüvi 94/16/EY ja direktiivi 93/119/EY oh saatettu osaksi Italian oikeusjärjestystä, komissio luopui kanteesta direktiivien 94/16/EY ja
Since those other two directives have not been transposed within the time-limits prescribed therein, the Commission's action in that respect must be held to be well founded.
Koska kahta muuta direktiiviä ei ole saatettu täytäntöön niissä säädetyissä määräajoissa, on todettava, että komission niiden osalta nostamaa kannetta on pidettävä perusteltuna.
The Court held: the laws, regulations and
Yhteisöjen tuomioistuin on antanut seuraavan tuomiolauselman:
Council Directive 94/42/EC of 27 July 1994 amending Directive 64/432/EEC on health problems affecting intra-Community trade in bovine animals and swine, and
— eläinten terveyteen liittyvistä ongelmista yhteisön sisäisessä nautaeläinten ja sikojen kaupassa annetun direktiivin 641432/ETY muuttamisesta 27 päivänä heinäkuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/42/EY ja
Council Directive 93/118/EC of 22 December 1993 amending Directive 85/73/EEC on the financing of health inspections and controls of fresh meat and poultrymeat, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under those directives.
— tuoreen Uhan ja supikarjanknan terveystarkastusten ja -valvonnan rahoittamisesta annetun direktiivin 85/73/ETY muuttamisesta 22 päivänä joulukuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/118/EY mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut säädetyssä määräajassa näiden direktiivien noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä.
The Italian Republic is ordered to pay the costs.'
Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Fourth Chamber on 13 October 1998.
Julkisasiamies J. Mischo on esittänyt ratkaisuehdotuksensa neljännen jaoston istunnossa 13 päivänä lokakuuta 1998.
He proposed that the Court should uphold the Commission's action in full and accordingly:
(Suomenkielistä käännöstä ei ole vielä saatavissa.)
(2) order the Italian Republic to pay the costs.
Markkinoille saattamista koskevan luvan peruuttaminen
21 January 1999 authorisation Judicial review)
Lääkevalmisteet Tuomioistuinvalvonta (viides jaosto)
Preliminary ruling (Proprietary medicinal products — Revocation of a marketing (Fifth Chamber)
Triazolam kuuluu, vaarojen ja etujen välisen suhteen arvioinnin.
By order of 26 October 1995, the Court of Appeal (England and Wales) referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Council Directive 65/65/EEC of 26 January 1965.
Court of Appeal (England & Wales) on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 26.10.1995 tekemällään päätöksellä kolme ennakkoratkaisukysymystä 26.1.1965 annetun neuvoston direktiivin 65/65/ETY tulkinnasta. Lääkevalmistekomitean kannasta ja siitä huolimatta, että Medicines Commission oli suositellut ainoastaan 0,25 mg:n vahvuisten tuotteiden markkinoille saattamista koskevien lupien peruuttamista, MCA ilmoitti Upjohnille, että Licensing Authority aikoo peruuttaa lopullisesti kaikki Triazolamin markkinoille saattamista koskevat luvat.
'MCA') having sought the views of the CSM, which provisionally concluded that the marketing authorisations should be revoked, the MCA informed Upjohn on 2 October 1991 that the Licensing Authority had decided to suspend the marketing authorisations for that product for three months. That suspension was renewed at three-monthly intervals until 9 June 1993, the date on which the marketing authorisations were revoked.
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa vastapuolina ovat toisaalta Upjohn Ltd (jäljempänä Upjohn) ja toisaalta vuoden 1968 Medicines Gerilla perustettu Licencing Authority sekä kollektiivisesti Licencing Authoritynä toimivaltaiset ministeriöt; asia koskee Licencing Authorityn päätöstä peruuttaa väUttömin vaikutuksin "Triazolam"-nimiselle lääkkeelle annettu markkinoille saattamista koskeva lupa.
Those questions were raised in proceedings brought by Upjohn Ltd against the Licensing Authority established by the Medicines Act 1968 and the Ministers collectively exercising authority as the Licensing Authority, concerning the decision of that authority to revoke with immediate effect all authorisations to market a medicinal product known as 'Triazolam'.
Licensing Authority ilmoitti 9.6.1993 Upjohnille päätöksestään peruuttaa välittömästi kaikki Triazolamin markkinoille saattamista koskevat myyntiluvat. Se perusteli yksityiskohtaisesti sekä tämän päätöksensä että sen, miksi se oli hylännyt nimettyjen henkilöiden ryhmän johtopäätökset.
Triazolam, which is also marketed under Upjohn's brand name Halcion, is a prescription drug for the treatment of insomnia.
Myös tavaramerkillä Halcion, jonka haltija Upjohn on, myyty Triazolam on unettomuuden hoitoon käytettävä lääke, joka saadaan luovuttaa vain lääkemääräyksen perusteella.
Triazolam was first authorised in the United Kingdom in September 1978 for tablets in dosages of 0.25 mg and 0.125 mg.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on annettu syyskuussa 1978 lupa 0,25 mg:n ja 0,125 mg:n vahvuisten Triazolam-tablettien markkinoille saattamiseen.
In parallel with the national procedure, the matter was referred to the CPMP in October 1991 by the French Republic and the Kingdom of the Netherlands.
Saatuaan selville lehdistön välityksellä heinäkuussa 1991, että keski-ikäinen nainen oli tappanut äitinsä Triazolamin vaikutuksen alaisena ja katsottuaan, että lääkkeiden markkinoille saattamista koskevat luvat on peruutettava toistaiseksi, Medicines Control Agency (jäljempänä MCA) ilmoitti 2.10.1991 Upjohnille, että Licensing Authority oli päättänyt keskeyttää tämän lääkkeen markkinoille saattamista koskevan luvan kolmeksi kuukaudeksi.
On 11 December 1991 the CPMP issued its opinion, which was against a total revocation of the marketing authorisations and requested the ad hoc rapporteurs' group appointed by the CPMP to supplement the work already done by assessing the relative risk-benefit ratios of all short-acting hypnotics, including Triazolam.
Keskeyttämistä jatkettiin kolmen kuukauden jaksoina 9.6.1993 tapahtuneeseen markkinoille saattamista koskevan luvan peruuttamiseen saakka.
In July 1991 the MCA learned from a newspaper article that a middle-aged woman had killed her mother while under the influence of Triazolam, the Medicines Control Agency (hereinafter
Tämän kansallisen menettelyn kanssa samanaikaisesti Ranskan tasavalta ja Alankomaiden kuningaskunta saattoivat asian lokakuussa 1991 lääkevalmistekomitean käsiteltäväksi.
However, despite that opinion, and that of the Medicines Commission recommendingrevocation only of the marketing authorisations relating to
Kansallinen tuomioistuin haluaa ensimmäisellä kysymyksellään pääasiallisesti tietää, asetetaanko direktiivissä 65/65/ETY ja yleisesti yhteisön oikeudessa jäsenvaltioille velvollisuus ottaa käyttöön lääkevalmisteiden markkinoille saattamista koskevien lupien kansallisten peruuttamispäätösten tuomioistuinvalvontani enette ly, jossa toimivaltaiset kansalliset tuomioistuimet saavat korvata markkinoille saattamista koskevien lupien peruuttamisen osalta toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tosiseikkojen ja erityisesti kumoamispäätöksen perusteena olevan tieteellisen näytön osalta tekemän arvioinnin omalla arvioinnillaan.
It is apparent, therefore, that Article 12 does not lay down detailed rules for the exercise of the right of recourse; it leaves to the Member Slates the task of organising their own systems of judicial review of decisions refusing, suspending or revoking marketing authorisations for proprietary medicinal products.
Näin ollen yhteisön oikeudessa ei vaadita, että jäsenvaltiot ottaisivat käyttöön direktiivin 65/65/ETY nojalla tehtyjen kansallisten markkinoille saattamista koskevien lupien monimutkaisia kysymyksiä koskeneen arvioinnin perusteella tehtyjen peruuttamispäätösten sellaisen tuomioistuinvalvontajärjestelmän, jossa valvonta olisi yhteisöjen tuomioistuimen samankaltaisissa tapauksissa suorittamaa valvontaa laajempi.
On 15 September 1993 the CPMP adopted the report of the ad hoc rapporteurs' group, which concluded, in particular, that Triazolam should continue to be sold.
Kuitenkin tämän säännöksen ensimmäisessä kohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot ainoastaan säätämään siitä, että tällaisia päätöksiä vastaan voidaan käyttää muutoksenhakukeinoja.
It is settled case-law that in the absence of Community rules governing the matter it is for the domestic legal system of each Member State to designate the courts and tribunals having jurisdiction and to lay down the detailed procedural rules governing actions for safeguarding rights which individuals derive from Community law, provided, however, that such rules are not less favourable than those governing similar domestic actions (the principle of equivalence) and do not render virtually impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law (the principle of effectiveness).
Kansallisten viranomaisten tekemien, markkinoille saattamista koskevien lupien peruuttamispäätösten kansallisessa tuomioistuinvalvontajärjestelmässä on tästä huolimatta oltava mahdollista, että sellaisesta päätöksestä nostettua kumoamiskannetta käsittelevä tuomioistuin voi päätöksen laillisuusvalvonnan)*teydessä tosiasiassa soveltaa asiassa merkityksellisiä yhteisön oikeuden periaatteita ja sääntöjä.
Upjohn appealed against the High Court's decision to the Court of Appeal, which decided to stay proceedings and referred three questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
On siten selvää, että tässä säännöksessä ei säädetä siitä, millaisia muutoksenhakukeinoja koskevien yksityiskohtaisten menettelysääntöjen on oltava, vaan siinä jätetään jäsenvaltioiden tehtäväksi järjestää niiden oma, lääkkeiden markkinoille saattamista koskevien lupien epäämis-, keskeyttämis-, ja peruuttamispäätöksiä koskeva tuomioistuinvalvontajärjestelmä.
The first question
Toinen kysymys
As regards decisions revoking marketing authorisations taken by the competent national authorities following complex assessments in the medicopharmacological field, it does not appear that the only appropriate means of preventing the exercise of rights conferred by Community law from being rendered virtually impossible or excessively difficult would be a procedure for judicial review of national decisions revoking marketing authorisations, empowering the competent national courts and tribunals to substitute their assessment of the facts and, in particular, of the scientific evidence relied on in support of the revocation decision for the assessment made by the national authorities competent to revoke such authorisations.
Court of Appeal haluaa toisella kysymyksellään pääasiallisesti tietää, edellytetäänkö yhteisön oikeudessa, että tietyn lääkkeen markkinoille saattamista koskevan luvan peruuttamispäätöksestä nostettua kumoamiskannetta käsittelevän kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava asia ottamalla huomioon kaikki päätöksen tekemisen jälkeen ilmenneet merkitykselliset tieteellisten seikkojen arviointia koskevat seikat?
By its first question, the national court asks, in essence, whether Directive 65/65 and, more generally, Community law require the Member States to establish a procedure for judicial review of national decisions revoking marketing authorisations for proprietary medicinal products, whereby the national courts and tribunals having jurisdiction are empowered to substitute their assessment of the facts, and, in particular, of the scientific evidence relied on in support of the revocation decision, for the assessment made by the national authorities competent to revoke such authorisations.
Aluksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun asiaa koskevaa yhteisön sääntelyä ei ole, kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä voidaan määrittää toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa sellaisia muutoksenhakukeinoja koskevat menettelysäännöt, joilla pyritään turvaamaan yhteisön oikeuteen perustuvat oikeussubjektien oikeudet; nämä menettelysäännöt eivät kuitenkaan saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että yhteisön oikeuteen perustuvien oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate).
Consequently, Community law does not require the Member States to establish a procedure for judicial review of national decisions revoking marketing authorisations, taken pursuant to Directive 65/65 and in the exercise of complex assessments, which involves a more extensive review than that carried out by the Court in similar cases.
On todettava, että sellainen tuonuoistuinvalvontajärjestelmä, jossa kansallinen tuomioistuin ratkaisee markkinoille saattamista koskevien lupienperuuttamispäätöksistä nostetut kumoamiskanteet ottamatta huomioon kumoamiskanteen kohteena olevan päätöksen jälkeen ilmenneitä merkityksellisten tieteellisten seikkojen arviointia koskevia seikkoja, ei tee direktiiviin perustuvien oikeuksien käyttämistä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
Nevertheless, any national procedure for judicial review of decisions of national authorities revoking marketing authorisations must enable the court or tribunal seised of an application for
Siinä tapauksessa, että markkinoille saattamista koskevan luvan peruuttamispäätöksen jälkeen oli ilmennyt uusia seikkoja, kyseinen henkilö voi aina jättää uuden hakemuksen, jossa hän hakee markkinoille saattamista koskevaa lupaa.
It is clear that, within the framework of rules governing proprietary medicinal products laid down by the relevant Community legislation, only Article 12 of Directive 65/65 refers to the remedies available against decisions taken pursuant to Article 11 of the directive, that is to say, decisions suspending or revoking marketing authorisations for proprietary medicinal products. The first paragraph of Article 12 merely requires the Member States to provide for such decisions to be open to challenge by way of legal proceedings.
Mitä sitten tulee toimivaltaisten kansallisten viranomaisten lääketieteen tai farmakologian alaan kuuluvien kysymysten monitahoisen harkinnan päätteeksi tekemien markkinoille saattamista koskevien lupien peruuttamispäätöksiin, ei ole selvää, että pelkästään markkinoille saattamista koskevien lupien kansallisten peruuttamispäätösten tuomioistuinvalvontamenettely olisi sopiva estämään sen, että yhteisön oikeuteen perustuvien oikeuksien käyttäminen tulisi käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.