natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, an order for interim payment of a sum of money is, by its very nature, such that it may preempt the decision on the substance of the case.
Ennakkona maksettavasta maksusta määrääminen on kuitenkin luonteeltaan sellainen, että se voi korvata pääasiassa annettavan tuomion.
If, moreover, the plaintiff were entitled to secure interim payment of a contractual consideration before the courts of the place where he is himself domiciled, where those courts have no jurisdiction over the substance of the case under Articles 2 to 18 of the Convention, and thereafter to have the order in question recognised and enforced in the defendant's State, the rules of jurisdiction laid down by the Convention could be circumvented.
Lisäksi jos kantajan oikeus saada ennakkona maksu sopimukseen perustuvasta vastasuorituksesta todettaisiin kantajan oman kotipaikan tuomioistuimessa, jolla ei ole yleissopimuksen 2—18 artiklan nojalla toimivaltaa tutkia pääasiaa, ja sitten todettaisiin tämän oikeus saada määräys tunnustetuksi ja täytäntöönpannuksi vastaajan kotipaikan tuomioistuimessa, yleissopimuksessa vahvistettuja toimivaltasääntöjävoitaisiin kiertää.
It follows that the granting of provisional or protective measures on the basis of Article 24 is conditional on, inter alia, the existence of a real connecting link between the subjectmatter of the measures sought and the territorial jurisdiction of the Contracting State of the court before which those measures are sought.
Sen paikkakunnan tuomioistuin, tai joka tapauksessa sen sopimusvaltion tuomioistuin, jossa pyydettyjen toimenpiteiden kohteena olevat varat sijaitsevat, voi parhaiten arvioida ne olosuhteet, joiden perusteella pyydetyt toimenpiteet voidaan myöntää tai evätä tai joiden perusteella voidaan määrätä niistä säännöistä ja edellytyksistä, joita hakijan on noudatettava myönnettyjen toimenpiteiden väliaikaisen tai turvaavan luonteen takaamiseksi.
It further follows that a court ordering measures on the basis of Article 24 must take into consideration the need to impose conditions or stipulations such as to guarantee their provisional or protective character.
Tästä seuraa, että väliaikaisista toimenpiteistä tai turvaamistoimista 24 artiklan nojalla määrääminen riippuu erityisesti siitä edellytyksestä, että vaadittujen toimenpiteiden kohteen ja asiasta päättävän tuomioistuimen
Consequently, interim payment of a contractual consideration does not constitute a provisional measure within the meaning of Article 24 unless, first, repayment to the defendant of the sum awarded is guaranteed if the plaintiff is unsuccessful as regards the substance of his claim and, second, the measure sought relates only to specific assets of the defendant located or to be located within the confines of the territorial jurisdiction of the court to which application is made.
Tämän vuoksi sopimukseen perustuvan vastasuorituksen maksaminen ennakkoon ci ole tässä määräyksessä tarkoitettu väliaikainen toimenpide, ellei toisaalta myönnetyn summan palauttamista vastaajalle taata siinä tapauksessa, että kantaja ei voita pääasiaa, ja ellei toisaalta vaadittu toimenpide koske vain tiettyjä sellaisia vastaajan varoja, jotka kuuluvat tai joiden pitäisi kuulua asian ratkaisevan tuomioistuimen alueelliseen toimivaltaan.
On a proper construction of Article 5, point 1, of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters, as amended by the Convention of 9 October 1978 on the accession of the Kingdom of Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, and by the Convention of 25 October 1982 on the accession of Ûte Hellenic Republic, the court which has jurisdiction by virtue of that provision also has jurisdiction to order
Tuomioistuimen toimivaltaa sekä tuomioiden täytäntöönpanoa yksityisoikeuden alalla koskevan 27 päivänä syyskuuta 1968 allekajoitetun yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella sekä Helleenien tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella, 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava min, että tämän määräyksen nojalla toimivaltainen tuomioistuin on myös toimivaltainen määräämään väliaikaisista toimenpiteistä tai turvaamistoimista ilman, että viimeksi mainittu toimivalta riippuisi muista edellytyksistä.
Where the parties have validly excluded lhe jurisdiction of the courts in a dispute arising under a contract and have referred that dispute to arbitration, no provisional or protective measures may be ordered on the basis of Article 5, point 1, of tine Convention of 27 September 1968.
Kun asianosaiset ovat pätevästi siirtäneet sopimuksesta johtuvan riidanpois kansallisten tuomioistuinten toimivaltapiiristä välimiesmenettelyyn, väliaikaisista toimenpiteistä ja turvaamistoimista ei voida määrätä 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen 5 artiklan 1 kohdan nojalla.
Where the subjectmatter of an application f or provisional measures relates to a question falling within the scope rottone materiae of the Convention of 27 September 1968, that Convention is applicable and Article 24 thereof may confer jurisdiction on the court hearing that application even where proceedings have already been, or may be, commenced on the substance of the case and even where those proceedings are to be conducted before arbitrators.
Siltä osin kuin väliaikaisia toimenpiteitä koskevan hakemuksen kohde liittyy 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen aineelliseen soveltamisalaan kuuluvaan kysymykseen, yleissopimusta sovelletaan ja sen 24 artikla on perustana välitoimista päättävän tuomioistuinten toimivallalle, vaikka pääasian oikeudenkäynti oksi jo saateltu taikka voitaisiin saattaa vireille ja vaikka pääasia olisi ratkaistava välimiesmenettelyssä.
On a proper construction, the granting of provisional or protective measures on the basis of Article 24 of the Convention of 27 September 1968 is conditional on, inter alia, the existence of a real connecting link between the subjectmatter of the measures sought and the territorial jurisdiction of the Contracting State of the court before which those measures are sought.
27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen 24 artiklaa on tulkittava niin, että sen soveltaminen riippuu erityisesti siitä edellytyksestä, että tämän toimenpiteen kohteen ja asian ratkaisevan sopimusvaltion tuomioistuimen alueellisen toimivallan välillä on olemassa todellinen liityntä.
Interim payment of a contractual consideration does not constitute a provisional measure within the meaning of Article 24 of the Convention of 27 September 1968 unless, first, repayment to lhe defendant of the sum is unsuccessful as regards the substance of his claim, and, second, the measure sought relates only to specific assets of the defendant located or to be located within the confines of the territorial jurisdiction of the court to which application is made.'
Sopimukseen perustuvan vastasuorituksen maksaminen ennakkoon ei ole 27.9.1968 tehdyn yleissopimuksen 24 artiklassa tarkoitettu väliaikainen toimenpide, ellei yhtäältä myönnetyn summan palauttamista vastaajalle taata siinä tapauksessa, että kantaja ei voita pääasiaa, ja ellei toisaalta vaadittu toimenpide koskee vain tiettyjä sellaisia vastaajan varoja, jotka kuuluvat tai joiden pitäisi kuulua asian ratkaisevan tuomioistuimen alueelliseen toimivaltaan.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 10 June 1997.
Julkisasiamies P. Léger on esittänyt ratkaisuehdotuksensa täysistunnossa 10 päivänä kesäkuuta 1997.
A comparison of the national systems shows that the problem of disputing charges which have been unlawfully claimed or refunding charges which have been paid when not due is settled in different ways in the various Member States, and even within a single Member State, according to the various kinds of taxes or charges in question.
Giudice conciliatore di Milano on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 25.6.1996 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 28.6.19%, neljä ennakkoratkaisukysymystä perusteettoman edun palautusta koskevan yhteisön oikeuden tulkinnasta.
concerning the prohibition of charges having an effect equivalent to customs duties by charging traders in respect of intra-Community trade the cost of inspections and administrative formalities carried out during part of the normal business hours of customs offices at frontier posts as determined by Council Directive 83/643/EEC of 1 December 1983 on the facilitation of physical inspections and administrative formalities in respect of the carriage of goods between Member States, as amended by Council Directive 87/53/EEC of 15 December 1986 and by requiring from each undertaking individually, where services were rendered simultaneously to several undertakings individually, in connection with the completion of customs formalities in intra-Community trade, payment of an amount disproportionate to the cost of the services provided.
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa Aprile 5.10.1995 antamassaan tuomiossa (jäljempänä Aprile I -tuomio), että direktiiviä 83/643/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 87/53/ETY, ei sovelleta kolmansista maista peräisin olevia tavaroita koskeviin tullin toimenpiteisiin ja että jäsenvaltiot eivät voi yksipuolisesti ottaa käyttöön vaikutukseltaan vastaavia maksuja kolmansien maiden kanssa käytävässä kaupassa.
The Italian Republic complied with those judgments by amending its rules with effect from 13 June 1991 and 1 November 1992 respectively. However, those measures did not apply to situations existing before their entry into force, in particular the repayment by the Administration to the traders concerned of amounts collected by the customs offices in breach of Community law.
Nämä ennakkoratkaisukysymykset on esitetty asiassa, jossa vastapuolina ovat selvitystilassa oleva italialainen yhtiö Aprile Sri (jäljempänä Aprile) ja Amministrazione delle Finanze dello Stato ja joka koskee sitä, että Amministrazione on kieltäytynyt palauttamasta Aprilelle tullimenettelyjen yhteydessä yhteisön oikeuden vastaisesti tältä perittyjä maksuja.
It was in those circumstances that the main proceedings were brought before the Giudice Conciliatore, Milan.
Kyseinen kansallinen tuomioistuin on Aprile I-tuomion antamisen jälkeen tutkinut vastaajana olevan veroviranomaisen väitettä, jonka mukaan yhteisön oikeuden vastaisesti kannettujen verojen ja maksujen palauttamisesta 29.12.1990 annetun Italian lain nro 428/1990 29 §:n perusteella Aprile on menettänyt oikeutensa maksujen takaisinsaantiin.
In such circumstances, it is for the domestic legal system of each Member State to designate the courts and tribunals having jurisdiction and to lay down the detailed procedural rules governing actions for safeguarding rights which individuals derive from Community law, provided, first, that such rules are not less favourable than those governing similar domestic actions (principle of equivalence) and, second, that they do not render virtually impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law (principle of effectiveness).
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy, onko yhteisön oikeuden vastaisena pidettävä sellaisen kansallisen säännöksen soveltamista, jolla on tarkoitus ottaa käyttöön kaikkien tullialan takaisinsaantivaatimusten osalta erityinen preklusiivinen määräaika, jonka pituus on ensin viisi vuotta ja sitten kolme vuotta, ja lakata soveltamasta näihin vaatimuksiin yleistä kymmenen vuoden vanhentumisaikaa, jota sovelletaan perusteettoman edun palautusta koskeviin kanteisiin.
By judgment of 5 October 1995 in Case C-125/94 hereinafter 'Aprile Γ) the Court held, first, that Directive 83/643, as amended by Directive 87/53, was not applicable to customs formalities in respect of goods from nonmember countries, and, second, that the Member States were not entitled unilaterally to impose charges having equivalent effect in trade with those countries.
Kansallisten järjestelmien vertailu osoittaa, että lainvastaisesti kannettujen verojen ja maksujen riitauttamiseen tai aiheettomasti maksettujen verojen ja maksujen palauttamiseen liittyvä ongelma ratkaistaan eri tavalla eri jäsenvaltioissa ja jopa saman jäsenvaltion sisällä kyseessä olevien eri vero- ja maksulajien mukaan.
Following the judgment in Aprile I, it fell to the national court to consider an objection raised by the defendant administration to the effect that Aprile's claimed right to reimbursement had become statute-barred by virtue of Article 29 of Law No 428/1990 of 29 December 1990, which relates to the 'repayment of taxes recognised to be incompatible with the Community rules'.
Se, että kansalliset järjestelmät poikkeavat tällä tavalla toisistaan, johtuu erityisesti siitä, ettei yhteisö ole antanut säännöksiä perusteettomasti kannettujen kansallisten verojen ja maksujen palauttamisesta.
By its first and second questions the national court seeks essentially to ascertain whether Community law precludes the application of a
Tällaisessa tilanteessa kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä voidaan määrittää toimivaltaiset tuomioistuimet ja antaa menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yhteisön oikeuteen perustuvat
Observance of the principle of equivalence implies, for its part, that the procedural rule at issue applies without distinction to actions alleging infringements of Community law and to those alleging infringements of national law, with respect to the same kind of charges or dues.
Italian tasavalta muutti kyseistä sääntelyä edellä mainittujen tuomioiden noudattamiseksi niin, että muutokset tulivat voimaan 13.6.1991 ja 1.11.1992.
1989 in Commission ν Italy, cited above, preceded the judgment of 21 March 1991 in Commission ν Italy, cited above, and the judgment in Aprile I.
oikeussubjektien oikeudet; edellytyksenä tältä osin on kuitenkin se, että nämä menettelysäännöt eivät saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että yhteisön oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate).
favourable rules governing recovery under national law to all actions for repayment of charges or dues levied in breach of Community law.
Nyt esillä olevassa asiassa on katsottava, että kyseistä preklusiivista määräaikaa sovelletaan kaikkiin vaatimuksiin ja tuomioistuinmenettclyihin, jotka koskevat tullimenettelyjen yhteydessä maksettujen määrien palauttamista.
In view of those factors, the legislation at issue cannot be regarded as a measure intended to limit specifically the consequences of the Court's findings in the abovementioned judgments.
Lisäksi vastaavaa määräaikaa sovelletaan myös tiettyjen välillisten verojen palauttamista koskeviin vaatimuksiin.
In that regard, it is important to note in particular that the provision at issue relates to all claims and proceedings for the repayment of sums paid in relation to customs operations, whatever the grounds on which reimbursement is claimed, and that it sets a time-limit similar to that already laid down for various taxes.
Tätä määräaikaa sovelletaan näin ollen erotuksetta kaikkiin tällaisiin verojen ja maksujen palauttamista koskeviin tuomioistuinmenettclyihin riippumatta siitä, mihin palautusvaatimus perustuu, minkä vuoksi sitä ei voida pitää vastaavuusperiaatteen vastaisena.
Thus, Community law does not preclude the legislation of a Member State from laying down, alongside a limitation period applicable under the ordinary law to actions between private individuals for the recovery of sums paid but not due, special detailed rules, which are less favourable, governing claims and legal proceedings to challenge the imposition of charges and other levies.
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut tämän viimeksi mainitun periaatteen osalta, että yhteisön oikeuden mukaista on se, että oikeussuojakeinojen käyttämiselle asetetaan kohtuulliset määräajat, joilla edistetään sekä asianomaista maksuvelvollista että kyseistä viranomaista suojaavaa oikeusvarmuutta.
In this case, the time-limit at issue expressly applies to all claims and proceedings for the reimbursement of sums paid in respect of customs operations. Moreover, whose statement to that effect has not been contradicted, a similar time-limit applies to actions for the repayment of a number of indirect levies.
Tällaiset määräajat eivät ole sellaisia, että niillä tehtäisiin yhteisön oikeusjärjestyksessä taattujen oikeuksien käyttäminen käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.
That time-limit thus applies without distinction to all actions for recovery of charges of that kind, whatever their basis, and cannot therefore be regarded as contrary to the principle of equivalence.
Tältä osin kansallinen, preklusiivinen kolmen vuoden määräaika, joka alkaa kulua riitautetun maksun maksamispäivästä, vaikuttaa kohtuulliselta.
Moreover, the findings made in the judgment of 30 May 1989 in Commission ν Italy, the only judgment delivered before the adoption of that provision, related very specifically to the imposition on traders, in respect of intra-Community trade, of the cost of inspections and administrative formalities carried out during part of the normal business hours of customs offices at frontier posts.
Vaikka riidanalaisella säännöksellä lyhennetään selvästi sen määräajan pituutta, jonka kuluessa aiheettomasti maksettujen määrien palauttamista voidaan vaatia, siinä säädetään kuitenkin takaisinsaantioikeuden tehokkuuden turvaamisen kannalta riittävän pitkästä määräajasta.
However, it is common ground that some of the goods imported by Aprile and affected by the charges of which Aprile seeks reimbursement originated in nonmember countries.
Yhteisöjen tuomioistuimessa esitetyistä suu I lisistä ja kirjallisista huomautuksista ilmenee tältä osin, että Italian tuomioistuimet, Corte suprema di cassazione mukaan lukien, ovat tulkinneet tätä säännöstä niin, että sen mukaan palauttamista voidaan vaatia kolmen vuoden kuluessa tämän säännöksen voimaantulosta.
Moreover, it was made clear in the main proceedings that they were specifically concerned with charges for customs services provided outside normal business hours.
Näin ollen ci voida katsoa, että tällä säännöksellä olisi tosiasiallisesti taannehtivaa vaikutusta.
The provision at issue, although significantly reducing the period within which reimbursement of sums paid but not due may be claimed, sets a time-limit which is sufficient to guarantee the effectiveness of the right to reimbursement.
Vastaavuusperiaatteen noudattaminen edellyttää puolestaan, että riidanalaista menettelysääntöä sovelletaan samalla tavalla sekä yhteisön oikeuteen perustuviin vaatimuksiin että kansalliseen oikeuteen perustuviin vaatimuksiin, kun kysymys on saman tyyppisistä veroista tai maksuista.
It is clear from the written observations and oral argument presented to the Court that the Italian courts, including the Corte Suprema di Cassazione itself, have interpreted that provision as allowing proceedings to be instituted within the three years following its entry into force.
Tätä periaatetta ci sen sijaan voida tulkita niin, että jäsenvaltion olisi sovellettava kaikkein edullisinta sääntelyä kaikkiin yhteisön oikeuden vastaisesti kannettuja veroja ja maksuja koskeviin palautusvaatimuksiin.
By its third and fourth questions, the national court, referring to the judgment of 25 July 1991 in Case C-208/90 Emmott ν Minister for Social Welfare andAttorney General [1991] ECR 1-4296, seeks essentially to ascertain whether Community law precludes a Member State from relying on a national time-limit to resist actions for the repayment of taxes levied in breach of Community provisions at a time when that Member State has not yet amended its national rules to render them compatible with those provisions.
Toiseksi kyseistä määräaikaa ei sovelleta pelkästään tietyn tyyppisiin veroihin tai maksuihin, jotka on aiemmin todettu yhteisön oikeuden vastaisiksi, vaan sitä sovelletaan useisiin sisäisiin veroihin ja maksuihin, joiden osalta lainsäädännössä on yhtenäistetty vanhentumis- ja prekludoitumisjärjestelmä.
Next, the time-limit at issue is applicable not solely to a particular kind of charge which has previously been declared incompatible with Community law but to a whole range of internal charges and taxes for which the legislation has standardised the rules on time-limits and limitation periods.
Lopuksi on todettava, että vaikka riidanalainen laki on annettu edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia 30.5.1989 annetun tuomion jälkeen, se on kuitenkin annettu ennen edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia 21.3.1991 annettua tuomiota ja Aprile I -tuomiota.
It is clear from the answer given to the first two questions that Community law does not in principle prohibit a Member State from resisting actions for repayment of duties levied in breach of Community law by relying on a time-limit under national law of three years.
Näiden seikkojen perusteella on katsottava, että kyseisellä lainsäädännöllä ei ollut tarkoitus rajoittaa erityisesti niitä seurauksia, joita aiheutui yhteisöjen tuomioistuimen tuomioista näissä asioissa. Tältä osin on erityisesti todettava, että kyseistä preklusiivista määräaikaa sovelletaan
Finally, the adoption of the contested Law, although subsequent to the judgment of 30 May
Toisin olisi vain siinä tapauksessa, että näitä menettelysääntöjä sovellettaisiin vain niihin verojen ja maksujen palauttamista koskeviin vaatimuksiin, jotka perustuvat yhteisön oikeuteen.
from resisting actions for repayment of duties levied in breach thereof by relying on a limitation period under national law of five years reckoned from the date on which those duties became payable.
oikeutensa, on saatettu vireille liian myöhään, ja tuomioistuin katsoi, että kansallinen prosessuaalinen määräaika voi alkaa vasta siitä ajankohdasta, kun direktiivi on asianmukaisesti saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä.
It is true that in Emmott, the Court held that, until such time as a directive has been properly transposed, a defaulting Member State may not rely on an individual's delay in initiating proceedings against it in order to protect rights conferred on him by the provisions of a directive and that a period laid down by national law within which proceedings must be initiated cannot begin to run before that time.
kaikkiin vaatimuksiin ja kanteisiin, jotka koskevat tullimenettelyiden yhteydessä maksettujen määrien palauttamista, riippumatta siitä, mihin palautusvaatimus perustuu, ja että vastaavaa määräaikaa sovelletaan myös tiettyjen muiden verojen osalta.
In this case, the conduct of the Italian authorities, in conjunction with the existence of the contested time-limit, had the effect, as it did in Emmott, of depriving the plaintiff company of any opportunity of enforcing its rights before the national courts.
On kuitenkin huomattava, että asiassa Steenhorst-Neerings 27.10.1993 annetusta tuomiosta ilmenee, että asiassa Emmott tehty ratkaisu oli perusteltavissa juuri tuon asian erityisillä olosuhteilla, koska pääasian kantaja menetti määräajan laiminlyömisen vuoksi kokonaan mahdollisuuden vedota yhteisön direktiiviin perustuvaan oikeuteensa yhdenvertaiseen kohteluun.
However, it is clear from the judgment in Steenhorst-Neerings that the solution adopted in Emmott was justified by the particular circumstances of that case, in which a time-bar had the result of depriving the plaintiff in the main proceedings of any opportunity whatever to rely on her right to equal treatment under a Community directive.
Lisäksi edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Italia 30.5.1989 annettu tuomio, joka oli ainoa kyseisen säännöksen antamista edeltävä tuomio, koski yksinomaan maksun perimistä taloudellisilta toimijoilta kustannuksista, joita aiheutui yhteisön sisäistä kauppaa koskevista sellaisista tarkastuksista ja hallinnollisista muodollisuuksista, jotka suoritettiin rajalla olevien tullitoimipaikkojen tavallisina aukioloaikoina.