natgillin/translations-raw huggingface dataset:
These figures support the view that unemployment in Europe has become a deep-seated structural problem, contributing to the exclusion of certain social groups from the labour market.
Nämä luvut tukevat näkemystä, jonka mukaan Euroopan työttömyydestä on tullut syvälle juurtunut rakenteellinen ongelma, joka myötävaikuttaa tiettyjen yhteiskuntaryhmien syrjäytymiseen työmarkkinoilta.
Unemployment is a problem which cuts across European society as a whole.
Työttömyys on yhteinen ongelma kaikissa Euroopan valtioissa.
Different social groups are affected to different extent: for those under 25, it is about twice as high as the overall rate, (21% during the first half of 1996).
Se koskettaa eri yhteiskuntaryhmiä eri lailla: alle 25­vuotiaiden työttömyys on noin kaksi kertaa suurempi kuin kokonaistyöttömyys (21 prosenttia vuoden 1996 ensimmäisellä puoliskolla).
Unemployment among women is also high, averaging 12.5% during the same period, compared to 9.5% for men.
Naisten työttömyys on myös korkea, keskimäärin 12,5 prosenttia samana ajanjaksona, kun taas miehistä työttömänä on keskimäärin 9,5 prosenttia.
Those with only a basic level of schooling suffer higher rates of unemployment than those with additional qualifications (13% versus 9% in 1994).
Pelkän peruskoulutuksen saaneiden työttömyysaste on korkeampi kuin niiden, jotka ovat hankkineet lisäpätevyyksiä (edellisillä 13 prosenttia ja jälkimmäisillä 9 prosenttia vuonna 1994).
Unemployment is a factor in the incidence of poverty.
Työttömyys vaikuttaa osaltaan myös köyhyyden esiintymiseen.
Statistical evidence suggests that poverty appears to be increasing across the Union, especially within some northern Member States.
Tilastotietojen mukaan köyhyys on ilmeisesti lisääntymässä koko unionin alueella ja erityisesti eräissä pohjoisissa jäsenvaltioissa.
Percentage of the population living below the poverty line1
Köyhyysrajan alapuolella elävän väestön osuus prosentteina1
What is the poverty line?
Mikä on köyhyysraja?
The degree to which society suffers from poverty is generally assessed in terms of the poverty line, which is a relative rather than an absolute concept, usually defined as the proportion of households with income 50 % or less of the average for the country as a whole.
Yhteiskunnassa ilmenevän köyhyyden määrää arvioidaan yleensä köyhyysrajan perusteella. Se on pikemminkin suhteellinen kuin absoluuttinen käsite ja määritellään yleensä niiden kotitalouksien määränä, joiden tulot ovat 50 prosenttia tai alle 50 prosenttia maan keskiarvosta.
1 No data available for the new Member States 2 Luxembourg: Data only available for 1988
1 Uusien jäsenvaltioiden osalta ei käytettävissä olevia tietoja 2 Luxemburg: Käytettävissä olevia tietoja ainoastaan vuoden 1988 osalta
5 Cohesion Report, Summary
5 Koheesiokertomus, yhteenveto
Inflation is down, but budget deficits remain high
Jäsenvaltioiden toteuttamien politiikkojen merkitys ja saavutukset
Role and achievements of Member States' policies
Inflaatio on alhainen, mutta budjettivajeet ovat suuria.
The average public debt for the Fifteen has been creeping upwards since 1992 from around 60% of GDP to over 70%.
Viidentoista jäsenvaltion keskimääräinen julkinen velka on noussut vuodesta 1992 noin 60 prosentista yli 70 prosenttiin.
Member States' policies are the Union's primary Instruments for achieving cohesion. Member States have the resources at their disposal.
Työllisyyspolitiikan, aluepolitiikan ja T & K:n (tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen) osuus kansallisista menoista on 6 - 14 prosenttia.
Public spending accounts for between 40% and 60% of national GDP compared to the Community budget of about 1.2% of Community GDP.
T & K:n osuus menoista on BKT:hen verrattuna suurimmillaan vauraimmissa maissa ja se on keskittynyt rikkaimmille alueille kaikissa maissa, joista alueellisia tietoja on käytettävissä.
National expenditure on employment policies, regional policies, and RTD (Research and Technological Development) accounts for between 6 and 14%.
Jäsenvaltioiden toteuttamat politiikat ovat unionissa ensisijainen väline yhteenkuuluvuuden saavuttamiseksi. Jäsenvaltioilla on käytettävissään tähän tarvittavia voimavaroja.
RTD spending is highest in relation to GDP in the more prosperous countries and is concentrated in the richest regions in all countries for which regional data exist.
Julkisten menojen osuus on 40 - 60 prosenttia kansallisesta bruttokansantuotteesta, kun taas yhteisön talousarvio on noin 1,2 prosenttia yhteisön bruttokansantuotteesta.
Excessive budget deficits result in upward pressure on interest rates providing less favourable conditions for investment and growth.
Kohtuuttoman suuret budjettivajeet aiheuttavat paineita korkotason nousuun ja luovat vähemmän suotuisat edellytykset investoinneille ja kasvulle.
In addition they lead to a build-up of debt over time, increasing the burden on interest payments in public expenditure.
Lisäksi ne johtavat ajan mittaan velkojen kasvuun ja lisäävät korkokustannusten taakkaa julkisissa menoissa.
This reduces the financial resources at the disposal of the Member States to carry out productive programmes such as investment in infrastructure or training.
Tämä vähentää jäsenvaltioiden käytettävissä olevia varoja tuottavien ohjelmien, kuten perusrakenteisiin tai koulutukseen kohdistuvien investointien toteuttamiseen.
So far as employment policies are concerned, Member States have made a co-ordinated effort to bring about improvements, concentrating on the five priority areas agreed upon at the Essen Summit in 1994: improving labour skills, promoting more employment intensive growth, reducing non-wage labour costs, improving the effectiveness of labour market policies and assisting those hardest hit by unemployment.
Työllisyyspolitiikan osalta jäsenvaltiot ovat tehneet yhteistyötä parantaakseen tilannetta ja keskittyneet viiteen ensisijaiseen alueeseen, joista sovittiin Essenin huippukokouksessa vuonna 1994. Tavoitteena on parantaa työvoiman ammattitaitoa, edistää työllisyyttä lisäävää kasvua, alentaa työvoimakustannuksia palkkakustannuksia lukuun ottamatta, parantaa työmarkkinapolitiikan tehokkuutta sekä auttaa työttömyydestä eniten kärsiviä.
The measures undertaken by the Member States to strengthen cohesion have generally gone in the right direction.
Jäsenvaltioiden toteuttamat toimenpiteet yhteenkuuluvuuden lujittamiseksi ovat yleensä olleet oikeansuuntaisia.
Macroeconomic policies have brought about significant progress in nominal convergence.
Makrotaloudelliset politiikat ovat saaneet aikaan merkittävää edistymistä nimellisen lähentymisen osalta.
Inflation rates have decreased to levels which are among the lowest of the past 30 years.
Inflaatioluvut ovat laskeneet tasolle, joka on alhaisimpia viimeisen 30 vuoden aikana.
In Portugal, Spain, Italy and Greece inflation has come down but remains above the Community average.
Portugalissa, Espanjassa, Italiassa ja Kreikassa inflaatio on pienentynyt, mutta on edelleen yhteisön keskiarvon yläpuolella.
Interest rates have also declined and the differences between Member States have narrowed, thus Improving the general climate for investment and growth.
Korkotaso on myös laskenut ja jäsenvaltioiden väliset erot ovat kaventuneet, mikä parantaa yleistä ilmapiiriä investointien ja kasvun kannalta.
Public deficits and debt, however remain a major source of concern.
Valtiontalouden alijäämä ja velka ovat kuitenkin edelleen keskeinen huolenaihe.
Over the last decade the financial burden for repaying the debt has increased on average by 1.2 percentage points of GDP, and in Greece, Finland and Italy the rises have been more dramatic.
Viime vuosikymmenen aikana velan takaisinmaksusta aiheutuva taloudellinen rasitus on kasvanut keskimäärin 1,2 prosenttiyksikköä BKT:sta ja Kreikassa, Suomessa ja Italiassa kasvu on ollut vielä tätäkin suurempaa.
The regional policies operated by the Member States themselves cover some 46.7% of the Union's total population, Around half cover the least developed regions (in the sense of Art. 92.3.a of the Treaty).
Jäsenvaltioiden itsensä toteuttama aluepolitiikka kattaa noin 46,7 prosenttia unionin kokonaisväestöstä ja noin puolet siitä kohdistuu heikoimmin kehittyneisiin alueisiin (perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukaisesti).
For these, the maximum aid levels vary between 30-75% of eligible investment expenditures.
Näiden osalta tuen enimmäistaso on 30 ja 75 prosentin välillä tukikelpoisista investointikuluista.
For national regional aids authorised under Art. 92.3.c of the Treaty the maximum aid limits vary between 1030%, only Finland and Sweden are permitted to go up to 35% for a small percentage of their population.
Perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisten kansallisten alueellisten tukien osalta tuen enimmäisrajat vaihtelevat 10 ja 30 prosentin välillä ja ainoastaan Suomella ja Ruotsilla on lupa myöntää pienelle osalle väestöstään jopa 35 prosentin suuruisia tukia.
The variation of aid intensities has helped the least favoured regions to compete for new investment although richer Member States can afford to use more public money to support new Investment than poorer ones.
Tuen suuruuden vaihtelu on auttanut epäsuotuisimpia alueita kilpailemaan uusista investoinneista, vaikka rikkaammat jäsenvaltiot kykenevät käyttämään köyhempiä maita enemmän julkisia varoja uusien investointien tukemiseen.
Consequently, between 1989-93, national regional state aid per capita was on average much higher in eastern Germany and the Mezzogiorno in Italy than in the Cohesion countries, with the result that twothirds of the total amount of regional national state aids in the Union were spent in Germany and Italy.
Tämän seurauksena kansallinen aluetuki oli henkeä kohden vuosina 1989 -1993 keskimäärin huomattavasti korkeampi Itä-Saksassa ja Etelä-Italiassa (Mezzogiorno) kuin koheesiomaissa. Tämän seurauksena kaksi kolmasosaa kansallisen aluetuen kokonaismäärästä unionissa käytettiin Saksassa ja Italiassa.
Through Member States' public expenditures and taxation, a flow of interregional transfers of resources takes place.
Varojen siirrot eri alueiden välillä ovat ominaisia kaikkien jäsenvaltioiden julkisille menoille.
According to a specially commissioned study of seven countries (containing over 80% of the EU's inhabitants) net transfers amount to 4% of the GDP of the donor regions and 8% of the GDP of the recipient regions.
Seitsemää valtioita (joissa asuu yli 80 prosenttia EU:n asukkaista) koskevan erityistutkimuksen mukaan nettosiirtojen osuus on 4 prosenttia luovuttavassa roolissa olevien alueiden BKT:sta ja 8 prosenttia vastaanottajaalueiden BKT:sta.
These transfers have a significant cohesion effect within Member States, reducing regional primary income disparities by 20-40%.
Näillä siirroilla on ollut merkittävä yhteenkuuluvuutta edistävä vaikutus jäsenvaltioissa ja ne ovat vähentäneet alueellisia tuloeroja 20 - 40 prosentilla.
A major explanation for this redistributive effect is the fact that Member States spend about 50 - 70% of total public expenditure on services of general interest: education, health, housing and cultural activities as well as social security.
Tärkein selitys tähän uudelleenjakoa edistävään vaikutukseen on, että jäsenvaltiot kohdistavat noin 50 - 70 prosenttia julkisista kokonaismenoista yleisiin palveluihin: koulutukseen, terveydenhuoltoon, asumiseen ja kulttuuritoimintaan sekä sosiaaliturvaan.
At the same time, these policies have not been able to prevent poverty rates from rising in many Member States.
Nämä politiikat eivät ole kuitenkaan kyenneet estämään köyhyyden lisääntymistä monissa jäsenvaltioissa.
6 Cohesion Report, Summary
6 Koheesiokertomus, yhteenveto
A brief history of CAP
YMP:n historia lyhyesti
European Union non-cohesion policies: how do they affect cohesion?
Euroopan unionin muun kuin koheesiopolitiikan vaikutukset yhteenkuuluvuuteen
The Common Agriculture Policy was originally based on market price support of farm output, in order to guarantee overall production and self-sufficiency.
Yhteinen maatalouspolitiikka perustui alunperin maatilojen tuotannon markkinahintatukeen kokonaistuotannon ja omavaraisuuden takaamiseksi.
But expanding domestic supplies eventually led to surpluses and to the introduction of export incentives.
kannalta, muutosten tekemiseen kannustetaan puolestaan vähemmän, mikä taas haittaa rakenteellista mukautumista.
The European Union is responsible for policies affecting a wide range of sectors, as well as for policies which are explicitly targeted on improving economic and social cohesion which are examined below.
Euroopan unioni on vastuussa sekä politiikoista, jotka vaikuttavat lukuisiin eri aloihin sekä politiikoista, joiden tavoitteena on parantaa nimenomaan jäljempänä tarkasteltavaa taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta.
Many EU policies contribute to economic competitiveness: the single market, competition, research and technological development (RTD), and small and mediumsized enterprises (SMEs).
Kilpailukyky Monet EU:n politiikoista edistävät taloudellista kilpailukykyä: yhteismarkkinat, kilpailu, tutkimus ja teknologinen kehittäminen (T & K) sekä pienet ja keskisuuret yritykset (pk-yritykset).
In 1984, the EU introduced production quotas, followed a few years later by land set-aside schemes, to reduce surpluses and associated costs.
Vuonna 1984 EU otti käyttöön tuotantokiintiöt, joita seurasivat muutamaa vuotta myöhemmin peltojen kesannointia koskevat suunnitelmat ylijäämien ja niihin liittyvien kustannusten vähentämiseksi.
Although these policies saved money, they did not improve the efficiency of the agricultural sector.
Vaikka näillä toimilla säästettiin rahaa, ne eivät parantaneet maatalousalan tehokkuutta.
A major reform in 1992 aimed to balance supply and demand and to weaken the link between financial support and production levels.
Vuoden 1992 suurella uudistuksella pyrittiin tarjonnan ja kysynnän tasapainottamiseen sekä rahoitustuen ja tuotantotasojen välisen siteen heikentämiseen.
The Single Market Programme (SMP) has had a far-reaching effect in its attempt to establish freedom of mobility for labour, goods, services and capital.
Maksut perustuvat nyt yleisesti tosiasialliseen tuottoon, mutta korvaukset liittyvät yhä viljelyalan kokoon.
Longer term effects on the growth rate result from increased capital stock and higher quality labour. The SMP contributed to growth in Spain, Portugal and Ireland, where both short and longterm effects are evident.
Liitännäistoimenpiteet edistävät vähemmän voimaperäistä maataloutta, maatalousmaan metsitystä ja maanviljelijöiden varhaiseläkejärjestelmiä.
Payments are now generally based on historical yields, but compensatory payments are still linked to the size of the cultivated area.
Yhteismarkkinaohjelmalla on ollut kauaskantoisia vaikutuksia, jotka liittyvät sen pyrkimykseen vakiinnuttaa työntekijöiden, tavaroiden, palveluiden ja pääoman vapaa liikkuvuus.
Accompanying measures encourage less intensive farming, the afforestation of agricultural land, and early retirement schemes for farmers.
Lyhyen aikavälin vaikutuksiin kuuluvat markkinoiden avaaminen ja tuottavuuden kannustaminen.
Complementary to the Single Market is the EU's competition policy which aims to prevent or eliminate distortions in markets, and which can therefore have positive effects on growth and cohesion.
Kasvua edistävät pitkän aikavälin vaikutukset johtuvat lisääntyneestä pääoman määrästä sekä korkeatasoisemmasta työvoimasta.
These include the control of State Aids where there are derogations to permit the granting of investment support in certain disadvantaged regions.
Yhteismarkkinaohjelma on edistänyt kasvua Espanjassa, Portugalissa ja Irlannissa, joissa sekä lyhyen että pitkän aikavälin vaikutukset olivat ilmeisiä.
Again, the effects on the development prospects of the weaker regions are positive, but the lack of resources in the poorer Member States prevents them from taking full advantage.
Sen sijaan Kreikassa ja Etelä-Italiassa vaikutukset ovat olleet vain vähäisiä.
Agriculture Market interventions under the Common Agricultural Policy help to ensure the orderly development of a sector which is subject to much uncertainty for climatic and other reasons.
Maatalous Yhteisen maatalouspolitiikan mukaiset markkinatuet auttavat varmistamaan hallitun kehittymisen alalla, jolle on ominaista ilmastosta ja muista syistä johtuva huomattava epävarmuus.
The CAP also involves large implicit transfers of income between Member States, regions, economic sectors and social groups.
YMP edellyttää myös huomattavia epäsuoria tulonsiirtoja jäsenvaltioiden, alueiden sekä talouselämän eri alojen ja yhteiskuntaryhmien välillä.
These transfers arise through trade between Member States in agricultural products.
Nämä siirrot ovat seurausta jäsenvaltioiden välisestä maataloustuotteiden kaupasta.
Member States which benefit are those which export the more protected products while importing those which are less protected.
Jäsenvaltioista edunsaajina ovat ne, joiden viemät tuotteet ovat suojatumpia kuin ne tuotteet, joita ko. maihin tuodaan.
To calculate the net transfer overall, it is necessary to take into account the effects of direct payments from the CAP affecting certain sectors less national contributions to the EU's agricultural fund.
Kaikkien siirtojen nettoarvon laskemiseksi on tarpeen ottaa huomioon tiettyihin aloihin vaikuttavat YMP:n suorat maksut, joista on vähennettävä EU:n maatalousrahastoon maksettavat kansalliset osuudet.
Estimates by experts based on 1994 data indicate that Greece, Spain, Ireland, France and Denmark were net beneficiaries, while the remaining countries were net contributors.
Asiantuntijoiden esittämät arviot, jotka perustuvat vuoden 1994 tietoihin, osoittavat, että Kreikka, Espanja, Irlanti, Ranska ja Tanska olivat nettosaajia, kun taas muut valtiot olivat nettomaksajia.
This is significant in the case of Portugal which despite a large agricultural sector derives less benefit from rhe CAP due to its specific production structure.
Tämä on erityisen merkittävää Portugalin kohdalla, joka mittavasta maataloudestaan huolimatta sai erikoisen tuotantorakenteensa vuoksi vähemmän tukea YMP:ltä.
Its position has improved, though, in the period since the 1992 agricultural reforms.
Portugalin asema on kuitenkin parantunut vuoden 1992 maatalousuudistusten jälkeisellä kaudella.
Within Member States, the CAP has a generally positive effect on cohesion insofar as money is transferred from urban to rural areas.
Yhteismarkkinaohjelmaa täydentävän EU:n kilpailupolitiikan tavoitteena on estää tai poistaa markkinoiden vääristymät.
The 1992 CAP reform, which took account of cohesion objectives, reinforced these positive effects.
Tämän vuoksi sillä voi olla myönteisiä vaikutuksia kasvuun ja yhteenkuuluvuuteen.
The longterm effects on competitiveness are mixed, however, because although employment is positively affected, there is a reduced incentive for change, thereby hindering structural adjustment.
Edelleen, heikommassa asemassa olevien alueiden kehitysnäkymiin kohdistuvat vaikutukset ovat myönteisiä, vaikka varojen puute estää köyhempiä jäsenvaltioita käyttämästä näitä mahdollisuuksia täysipainoisesti hyväkseen.
The EU's RTD policies aim to raise the technological strength of the economy and to increase its ability to compete on world markets.
Yleisesti ottaen YMP on vaikuttanut jäsenvaltioissa myönteisesti yhteenkuuluvuuteen, mitä tulee varojen siirtämiseen kaupunkialueilta maaseudulle.
They have contributed to cohesion by developing research capacities in the weaker states.
Koheesiopolitiikan tavoitteiden huomioiminen YMP:n uudistamisen yhteydessä vuonna 1992 vahvisti näitä myönteisiä vaikutuksia.
But such policies are likely to take root better in stronger regions and tend to reproduce existing disparities in science and technology.
Kilpailukykyyn kohdistuvat pitkän aikavälin vaikutukset ovat kuitenkin monensuuntaisia, sillä vaikka vaikutukset ovat myönteisiä työllisyyden
Additionally, research institutes and universities benefit more than private firms and there is a tendency for elites to combine.
EU:n T & K-politiikan tavoitteena on lisätä talouden teknologista vahvuutta ja parantaa kilpailukykyä maailmanmarkkinoilla.
One of the risks is that research priorities become less relevant to the needs of poorer regions.
Se on edistänyt yhteenkuuluvuutta kehittämällä heikompien valtioiden tutkimusvalmiuksia.
7 Cohesion Report, Summary
7 Koheesiokertomus, yhteenveto
Sustainability can be a source of opportunity for the regions.
Kestävä kehitys voi olla alueille mahdollisuuksien lähde.
Quality of Life The policies reviewed so far may address social considerations, however they are preoccupied with economic or efficiency matters.
Yleispalveluvelvoitteiden avulla voidaan lisäksi varmistaa laajempi pääsy tietoyhteiskuntaan edellyttäen, että velvoitteet on määritelty siten, että niihin sisältyy kehittyneitä palveluita.
But some Union policies focus on human and social issues, reflecting the Union's objective to improve the overall quality of life in Europe.
liiketoimintamahdollisuuksia ja voivat auttaa uusien työpaikkojen luomisessa ja alueen talouden teknologisen perustan vahvistamisessa.
SMEs play an important role in the economy because they tend to be labour rather than capital intensive, and are therefore effective at job creation.
todennäköisesti kuitenkin paremmin jalansijaa vauraammilla alueilla ja on omiaan vahvistamaan nykyisiä tieteessä ja teknologiassa vallitsevia eroja.
The EU has developed programmes for SMEs which support information dissemination, transnational cooperation, and limited financial assistance where cohesion countries have been among the major beneficiaries
Tutkimuslaitokset ja korkeakoulut hyötyvät myös enemmän kuin yksityisyritykset ja lisäksi parhaimmistolla on taipumuksena liittyä yhteen. Yhtenä vaarana on myös se, että tutkimuksen ensisijaiset tavoitteet etääntyvät liian kauas köyhempien alueiden tarpeista.
The quality of the environment is a factor attracting new activities, while clean technologies are a business opportunity and can help to create jobs and strengthen the technological base of the regional economy.
Tietyt unionin politiikat keskittyvät kuitenkin inhimillisiin ja sosiaalisiin kysymyksiin ja ne heijastavat unionin tavoitetta, joka tähtää elämänlaadun parantamiseen koko Euroopassa.
The network policies seek to remove the national bias in the provision of transportation, telecommunications, and energy infrastructures.
Verkkoja koskevat politiikat Verkkoja koskevien politiikkojen tavoitteena on pyrkiä poistamaan kansallinen vinoutuma liikenteen, televiestinnän ja energian infrastruktuureihin liittyvissä hankinnoissa.
Policies have sought to liberalise the provision of equipment and sen/ices in these sectors.
Politiikkojen pyrkimyksenä on ollut vapauttaa laitteiden ja palveluiden hankinnat näillä aloilla.
They have increasingly included the improvement of cohesion among their primary objectives.
Politiikkojen ensisijaisiin tavoitteisiin on yhä useammin sisällytetty myös yhteenkuuluvuuden parantaminen.
Social policies encompass a range of measures all of which directly address integration and cohesion.
Sosiaalipolitiikka käsittää monia eri toimenpiteitä, joiden kaikkien välittömänä tavoitteena on yhdentyminen ja yhteenkuuluvuus.
They are generally designed to support competition and to ensure that economic restructuring does not lead to unacceptable social problems.
Yleensä toimenpiteiden tarkoituksena on edistää kilpailua sekä varmistaa, että taloudellisesta rakenneuudistuksesta ei seuraa vaikeita sosiaalisia ongelmia.
They have also led to the adoption of minimum standards in a wide range of areas.
Toimenpiteet ovat myös johtaneet monilla eri alueilla vähimmäisvaatimusten käyttöönottoon.
In addition, incentive measures encourage cooperation in areas such as education and vocational training, equal opportunities, poverty and social exclusion, health and the rights of people with disabilities.
Lisäksi edistämistoimet kannustavat yhteistyöhön muun muassa koulutuksen, ammatillisen koulutuksen, tasa-arvoisten mahdollisuuksien, köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen, terveyden sekä vammaisten oikeuksien alueilla.