natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition, Article 4 of the MED requires that In the case of a patient undergoing a treatment with radionuclides Member States shall ensure that the practitioner provides the patient or legal guardian, before leaving the hospital or clinic, with written instructions, as appropriate, on the reduction of doses to persons in contact with the patient and with information on the risk associated with ionising radiation.
Lisäksi lääketieteellistä säteilyaltistusta koskevan direktiivin 4 artiklassa edellytetään, että "kun on kyse potilaasta, jonka hoidossa käytetään radionuklideja, jäsenvaltion on varmistettava, että lääketieteellisen toiminnan harjoittaja antaa tarvittaessa potilaalle tai tämän lailliselle holhoojalle ennen kotiuttamista kirjalliset ohjeet, joiden tarkoituksena on rajoittaa potilaan kanssa tekemisissä olevien henkilöiden annofaia sekä antaa tietoa ionisoivan säteilyn vaaroista."
Many Member States have already developed such instructions outlining suitable behaviour for patients who have received radioiodine therapy.
Useissa jäsenvaltioissa on jo kehitetty ohjeita, joissa esitetään, miten radioaktiivisella jodilla hoidettujen potilaiden tulisi toimia.
This paper takes into account the various instructions and suggests a European approach.
Tässä kirjasessa otetaan huomioon nämä eri ohjeet ja ehdotetaan eurooppalaista toimintamallia.
The instructions are intended to be followed both by outpatients and by in-patients, or their legal guardians, after discharge.
On tarkoitus, että ohjeita noudattavat niin avohoitopotilaat kuin sairaalasta päästetyt potilaat tai heidän lailliset holhoojansa.
They are addressed to medical practitioners treating the patient, general practitioners and the relevant competent authorities at national and local level.
Ohjeet on tarkoitettu potilasta hoitaville lääkäreille, yleislääkäreille sekä kansallisen ja paikallisen tason toimivaltaisille viranomaisille.
In this report some guidance is also given to these medical practitioners, who are required to provide advice and formulate recommendations for physicians and patients on ways of reducing the risks associated with ionising radiation.
Raportissa annetaan joitakin ohjeita myös niille lääketieteellisen toiminnan harjoittajille, joiden tehtävänä on antaa neuvoja ja suosituksia lääkäreille ja potilaille ionisoivaan säteilyyn liittyvien riskien vähentämisestä.
According to the MED, the competent authorities shall lay down in national law or regulations an obligation to provide patients with relevant instructions.
Lääketieteellistä säteilyaltistusta koskevassa direktiivissä edellytetään, että toimivaltaiset viranomaiset säätävät kansallisissa laeissa tai asetuksissa velvoitteen, jonka mukaisesti potilaille on annettava asianmukaiset ohjeet.
It is the responsible medical practitioner who must ensure that patients, or their legal guardians, are supplied with these instructions orally and in writing.
Vastaavan lääkärin tehtävänä on varmistaa, että potilaille tai heidän laillisille holhoojilleen annetaan ohjeet suullisesti ja kirjallisessa muodossa.
However, it is clearly impossible for the medical practitioner to check whether or not the patient follows the instructions to the letter.
Lääkärin on luonnollisesti mahdotonta tarkistaa, seuraavatko potilaat ohjeita kirjaimellisesti.
Therefore, no responsibility rests with the medical practitioner as far as follow-up is concerned, as long as instructions were correctly given to the patient.
Lääkäri ei näin ollen ole vastuussa ohjeiden noudattamisesta kunhan ohjeet on annettu potilaalle asianmukaisesti.
Medical practitioners should draw the attention of the patients to their responsibility towards family, friends and third persons.
Lääkärien olisi kiinnitettävä potilaiden huomiota siihen, että heillä on vastuu perhettään, ystäviään ja muita ihmisiä kohtaan.
Should the family of a patient not be willing to 'support or comfort' the patient at home, they should be treated as third persons and are automatically subject to the dose limits for the general public1.
Jos potilaan perhe ei halua avustaa ja tukea potilasta kotona, perheenjäseniä olisi kohdeltava muina ulkopuolisina ihmisinä, jolloin heihin sovelletaan automaattisesti väestön annosrajoja1.
Further on in this guide, it is suggested that a fraction of the dose limit of 0,3 mSv be observed in this case.
Myöhemmin tässä oppaassa ehdotetaan, että tällaisessa tapauksessa olisi noudatettava annosrajan murto-osaa (0,3 mSv).
1 mSv in a year.
1 mSv vuodessa.
In special circumstances, however, a higher effective dose may be authorised in a single year, provided that the average over five consecutive years does not exceed 1 mSv per year.
Erityistilanteissa voidaan kuitenkin sallia tätä suurempi efektiivinen annos yhden vuoden aikana sillä edellytyksellä, että viiden peräkkäisen vuoden keskiarvo ei ylitä arvoa 1 mSv vuodessa.
EFFECTS OF 1-131
JODI 131 -HOIDON VAIKUTUKSET
This chapter gives a summary of background information on 1-131 therapy and considerations for the assessment of dose constraints.
Tässä luvussa esitetään yhteenveto jodi 131 ­hoidon taustatiedoista ja annosrajoitusten arvioinnissa huomioon otettavia näkökohtia.
More detailed information is given in Annex II.
Yksityiskohtaisempia tietoja annetaan liitteessä II.
Mechanism of the 1-131 therapy
Jodi 131 -hoito
Two types of biological effects of ionising radiation are known: deterministic effects and stochastic effects.
Ionisoivalla säteilyllä tiedetään olevan kahdentyyppisiä biologisia vaikutuksia: deterministisiä ja stokastisia.
Deterministic effects are those caused by the decrease in or loss of organ function due to cell damage or cell death.
Detenriinistiset vaikutukset aiheutuvat elimen toiminnan heikkenemisestä tai puuttumisesta, jotka aiheutuvat solujen vaurioitumisesta tai tuhoutumisesta.
For these effects threshold doses exist: the function of many organs and tissues is not affected by small reductions in the number of available healthy cells.
Näille vaikutuksille on olemassa kynnysarvot: useiden elinten ja kudosten toimintaan ei vaikuta se, jos terveiden solujen määrä vähenee hieman.
Only if the decrease is large enough, will a clinically observable pathological dysfunction appear.
Ainoastaan riittävän suuri solujen määrän väheneminen aiheuttaa kliinisesti havaittavissa olevan patologisen toimintahäiriön.
In the case of treatment of thyroid cancer, metastases, hyperthyroidism and euthyroid goitre, the objective is to bring about the cell-killing effect while not affecting other organs in such a way that deterministic effects occur.
Kilpirauhassyövän, etäpesäkkeiden, kilpirauhasen liikatoiminnan ja eutyreoottisen struuman hoidossa on tavoitteena tuhota soluja vaikuttamatta kuitenkaan muihin elimiin siten, että aiheutuisi deterministisiä vaikutuksia.
Due to the capacity of thyroid cells to take up iodine thyroid diseases can be treated with radioactive iodine.
Koska kilpirauhasen solut voivat kerätä jodia, kilpirauhassairauksia voidaan hoitaa radioaktiivisella jodilla.
The ß-emitting 1-131 is often the radionuclide of choice for these treatments, although the associated γ-emission gives rise to exposures to other tissues and even to other individuals.
Näissä hoidoissa käytetään usein ß­säteilyä lähettävää jodi 131:tä, vaikka siihen liittyvä γ­säteily aiheuttaa muidenkin kudosten ja jopa muiden ihmisten altistumista.
The probability of a radiation-induced fatal cancer for the average population has been estimated (ICRP-60) at approximately 5 percent per sievert2, for low doses and at low dose rates and at 1 percent for serious genetic diseases.
Todennäköisyyden, että normaaliväestö saa säteilystä aiheutuvan kuolemaan johtavan syövän, on arvioitu olevan (ICRP 60) noin 5 prosenttia sievertiä kohti2pienillä annoksilla ja pienillä annosnopeuksilla ja 1 prosentti sievertiä kohti vakavien geneettisten sairauksien osalta.
For elderly people, older than about 60 years, the probability seems to be 3 to 10 times lower.
Yli 60­vuotiaiden osalta todennäköisyys näyttää olevan 3­10 kertaa pienempi.
This is because the future life span of elderly people may not be long enough for the cancer to become apparent and it is also unlikely that genetic damage is passed to offspring.
Tämä johtuu siitä, että vanhempien ihmisten jäljellä oleva elinaika ei ehkä ole niin pitkä, että syöpä ehtisi ilmetä ja lisäksi on epätodennäköistä, että geneettisiä vaurioita siirtyisi jälkipolviin.
For children up to the age of 10 years, the probability of fatal cancer induction seems to be about 23 times higher.
Alle 10­vuotiaiden lasten kohdalla kuolemaan johtavan syövän todennäköisyys on noin 2­3 kertaa suurempi.
For pregnant women the risk is the same as for the average population; however, the unborn child is assumed to have the same risk of developing a fatal cancer as young children.
Raskaana olevien naisten riski on sama kuin normaaliväestön. Syntymättömällä lapsella on kuitenkin arvioitu olevan sama riski sairastua kuolemaan johtavaan syöpään kuin pienillä lapsilla.
Deterministic effects have been observed after massive irradiation in utero, but dose levels incurred by family or close friends from a treated patient are far below the threshold for such effects.
Deterministisiä vaikutuksia on havaittu, kun voimakas säteilyaltistus on tapahtunut kohdussa. Perheen tai lähipiirin radioaktiivisilla aineilla hoidetusta potilaasta saamat annokset ovat kuitenkin huomattavasti determinististen vaikutusten kynnysarvon alapuolella.
As sensitivity to ionising radiation is different for different age categories, instructions to reduce the risk for these groups will also vary accordingly.
Koska herkkyys ionisoivaa säteilyä kohtaan vaihtelee eri ikäryhmissä, eri ryhmille aiheutuvan riskin pienentämiseen tähtäävät ohjeet ovat myös erilaisia.
This means that if 100 000 persons are exposed to 1 mSv it is assumed that 5 persons will have a radiation- induced fatal cancer.
Tämä tarkoittaa sitä, että jos 100 000 ihmistä altistuu 1 mSv:ille, arvioidaan 5 ihmisen sairastuvan säteilystä aiheutuvaan, kuolemaan johtavaan syöpään.
Equally, if the exposure of those 100 000 is 5 mSv, it is assumed that 25 persons will be affected
Samaten, jos nämä 100 000 ihmistä altistuvat 5 mSv:ille, arvioidaan 25 ihmisen sairastuvan.
Doses to other people
Annokset muille ihmisille
Generally speaking, direct external radiation from the patient and exhalation of 1-131 are possible sources of significant dose in other persons.
Yleisesti ottaen suora ulkoinen säteily potilaasta sekä potilaan uloshengittämä jodi 131 saattavat mahdollisesti aiheuttaa huomattavia annoksia muille ihmisille.
Exposure to these sources should be prevented or reduced as far as is reasonably possible.
Altistuminen näille säteilylähteille olisi estettävä tai sitä olisi vähennettävä niin paljon kuin käytännöllisin toimenpitein on mahdollista.
For the purpose of this document, we divide the individuals that may come in contact with a treated patient into two groups: the family and close friends on the one hand, and third persons on the other.
Tässä kirjasessa on radioaktiivisilla aineilla hoidetun potilaan kanssa kosketuksiin joutuvat ihmiset jaettu kahteen ryhmään: perheeseen ja lähipiiriin sekä muihin ihmisiin.
The first group, including visitors, can be further divided into six categories: pregnant women, children up to 2 years old, children from 3 to 10 years of age, partners, partners above 60 years old and other individuals.
Ensimmäinen ryhmä, johon sisältyvät myös vierailijat, voidaan jakaa edelleen kuuteen ryhmään: raskaana olevat naiset, alle 2vuotiaat lapset, 3-10-vuotiaat lapset, aviopuolisot, yli 60-vuotiaat aviopuolisot sekä muut ihmiset.
As explained before, these categories are chosen because (i) unborn children and children up to 10 years of age are more radiosensitive for cancer induction, (ii) small children up to about the age of 2 years often have more close physical contact with their parents and (iii) people older than about 60 year of age are less likely to express a cancer arising from ionising radiation.
Kuten edellä selitettiin, nämä ryhmät valittiin, koska (i) syntymättömille lapsille ja alle 10-vuotiaille lapsille kehittyy säteilyn seurauksena herkemmin syöpä, (ii) alle 2vuotiaat lapset ovat usein muita enemmän läheisessä fyysisessä kosketuksessa vanhempiinsa ja (iii) yli 60-vuotiaille ihmisille kehittyy muita epätodennäköisemmin ionisoivasta säteilystä aiheutuva syöpä.
These differences are of special importance when considering instructions for patients.
Nämä erot ovat erityisen tärkeitä pohdittaessa potilaille annettavia ohjeita.
For medical exposures, two types of system are used in the process of optimisation.
Lääketieteellisen altistuksen osalta optimoinnissa käytetään kahta eri menettelyä.
Both are intended to reduce unnecessarily high doses.
Molemmilla pyritään pienentämään tarpeettomia suuria annoksia.
The first is a system of reference levels which is only applicable to diagnostic examinations and therefore not relevant to this document.
Toinen on vertailutasojen järjestelmä, jota käytetään ainoastaan diagnostisissa tatkimuksissa, eikä sillä siten ole merkitystä tämän kirjasen kannalta.
The second is the concept of dose constraints.
Toisessa menetelmässä käytetään annosrajoituksia.
These are guideline forecasts which are not expected to be exceeded; they are not legal dose limits.
Ne ovat ohjeellisia ennusteita, joita ei ole tarkoitus ylittää. Ne eivät ole lakisääteisiä annosrajoja.
As patients treated with radionuclides are sources of potential contamination and exposure to other people, instructions are needed as to their behaviour, with the aim of limiting doses to their family, close friends and to third persons.
Koska radionuklideilla hoidetut potilaat ovat mahdollisia kontaminaatio­ ja altistuslähteitä muille ihmisille, tarvitaan heidän käyttäytymistään koskevia ohjeita, jotta voidaan rajoittaa heidän perheenjäsenilleen, lähipiirilleen ja muille ihmisille aiheutuvia annoksia.
The ceiling levels used in this case are called dose constraints.
Tässä tapauksessa käytettyjä raja­arvoja kutsutaan annosrajoituksiksi.
Because family and close friends may benefit from the presence of the treated patient in the family circle, the pre-set dose constraint can be higher than the public dose limits.
Koska perheenjäsenet ja lähipiiri voivat hyötyä siitä, että hoitoa saanut potilas on perheen parissa, ennalta asetetut annosrajoitukset voivat olla korkeampia kuin väestön annosrajat.
Third persons, however, who have no relationship whatsoever with the patient and generally are occasional "victims" of the patient-source, do not benefit from the exposure at all and are therefore regarded as members of the public.
Muut ihmiset, joilla ei ole minkäänlaista yhteyttä potilaaseen ja jotka ovat yleensä potilaasta aiheutuvan säteilyn satunnaisia "uhreja", eivät hyödy altistuksesta ollenkaan, joten heitä pidetään väestöön kuuluvina.
When patients are treated with radioactive substances, doses to family and close friends depend on the behaviour of the patient and their own behaviour.
Kun potilasta on hoidettu radioaktiivisilla aineilla, perheenjäsenten ja lähipiirin saamat annokset riippuvat sekä potilaan että heidän omasta käyttäytymisestään.
If certain rules are respected pre-set dose constraints can be met.
Jos tiettyjä sääntöjä noudatetaan, ennalta asetetut annosrajoitukset toteutuvat.
The doses to third persons, however, who usually are not even aware of the fact that there is a source in the vicinity, depends totally on the behaviour of the patient.
Muille ihmisille, jotka eivät yleensä edes tiedä, että lähistöllä on säteilylähde, aiheutuvat annokset riippuvat täysin potilaan käyttäytymisestä.
As mentioned before, young children have a two to three times higher risk factor than the average population.
Kuten edellä mainittiin, pienten lasten riskitekijä on kaksi tai kolme kertaa suurempi kuin normaaliväestön.
So for an equal risk of stochastic effects the dose constraint for children and unborn children should be 2 - 3 times lower than for adults.
Jotta stokastisten vaikutusten riski olisi yhtä suuri, lasten ja syntymättömien lasten annosrajoituksen olisi oltava 2­3 kertaa pienempi kuin aikuisten annosrajoitus.
The risk factor for elderly people (60 to 80 years of age) is 3 to 10 times lower than for the average population.
Vanhemmilla ihmisillä (60­80­vuotiailla) riskitekijä on 3­10 kertaa pienempi kuin normaaliväestöllä.
This gives the possibility of higher dose constraints for this age group.
Tämän ikäryhmän annosrajoitukset voivat siten olla korkeampia.
As can be noted from table IV.2, Column C and D (Annex IV) most guidelines used to steer the behaviour of patients are adequate for adults and children above 10 years old, but are not suitable for small or unborn children.
Kuten taulukon IV.2 sarakkeista C ja D (liite IV) voidaan havaita, useimmat potilaiden käyttäytymistä koskevat ohjeet on tarkoitettu aikuisille ja yli 10­vuotiaille lapsille, mutta ne eivät sovellu pienille ja syntymättömille lapsille.
For the latter group special instructions should be given.
Jälkimmäiselle ryhmälle olisi annettava erityisohjeet.
Dose Constraint levels for Iodine-131 treatment
Jodi 131 -hoidon annosrajoitukset
Table 1 proposes dose constraints for family and close friends of out-patients, or discharged in­patients, after therapy with radionuclides.
Taulukossa 1 ehdotetaan annosrajoituksia radionuklidihoitoa saaneiden avohoitopotilaiden tai sairaalasta kotiutettujen potilaiden perheenjäsenille ja lähipiirille.
The values given are set taking into account the following considerations:
Esitettyjä arvoja asetettaessa on otettu huomioon seuraavat näkökohdat:
1) Dose limits do not apply to medical exposures but they can be used as a reference value as to the acceptability of a certain exposure.
1) Annosrajoja ei sovelleta lääketieteelliseen altistukseen, mutta niitä voidaan käyttää vertailuarvoina päätettäessä, onko tietty altistus hyväksyttävää.
2) An exposure due to a patientsource will occur only once or twice in a lifetime of a typical individual.
2) Yksittäinen ihminen altistuu elinaikanaan tavallisesti vain kerran tai kaksi potilaasta aiheutuvalle säteilylle.
3) The age of the exposed individual at the time of exposure plays a major role in the risk calculation.
3) Altistuneen ihmisen ikä altistushetkellä on tärkein tekijä laskettaessa hänelle aiheutuvaa riskiä.
Therefore, π
Tämän vuoksi:
1 mSv is an accepted upper level for the remainder of the pregnancy for the exposure of an unborn child whose mother is exposed during work (BSS), so using the same level seems to be reasonable for the exposure in utero by a patient-source.
saamalle altistukselle, jonka äiti on työssään altistunut säteilylle (perusnormeja koskeva direktiivi), joten saman arvon käyttäminen tuntuu kohtuulliselta myös potilaasta aiheutuvan, kohdussa saadun altistuksen osalta.
Children up to 10 years old are assumed to have the same risk as unborn children, therefore 1 mSv seems to be an acceptable level for them as well.
Alle 10-vuotiailla lapsilla oletetaan olevan sama riski kuin syntymättömillä lapsilla, joten 1 mSv tuntuu hyväksyttävältä tasolta myös heidän kohdallaan.
In setting dose constraints for this group, it could be helpful to refer to the BSS.
Yli 10-vuotiailla lapsilla ja aikuisilla on 23 kertaa pienempi riski kuin pienillä lapsilla.
According to this Directive, in special circumstances, the dose limit for a member of the public in a single year is allowed to be higher than 1 mSv, provided that the average over a 5-year period does not exceed 1 mSv/y.
Tämän ryhmän annosrajoitusten määräämisessä saattaisi olla hyödyllistä turvautua perusnormeja koskevaan direktiiviin, jonka mukaan erityistilanteissa voidaan sallia 1 mSv:ä suurempi annosraja yhden vuoden aikana sillä edellytyksellä, että viiden peräkkäisen vuoden keskiarvo ei ylitä arvoa 1 mSv vuodessa.
As individuals on average will come into contact with a patientsource only once in their lifetime, it can be considered as a "special circumstance".
Koska ihmiset joutuvat yleensä kosketuksiin potilaasta aiheutuvan säteilyn kanssa vain kerran elinaikanaan, tätä tilannetta voidaan pitää "erityistilanteena".
Therefore, taking into account also potential exposures from other man-made sources than the patientsource during this period, a dose constraint of 3 mSv seems reasonable
Kun otetaan huomioon potilaasta aiheutuvan säteilyn lisäksi muista keinotekoisista säteilylähteistä mahdollisesti aiheutuva altistus tämän ajanjakson aikana, 3 mSv:n annosrajoitus näyttää kohtuulliselta.
Adults of 60 years old have a 3 to 10 times lower risk than the average population and for individuals older than 65 years the risk is 5 to 10 times lower.
Yli 60-vuotiailla aikuisilla riski on 3-10 kertaa pienempi kuin normaaliväestöllä, ja yli 65vuotiailla riski on 5-10 kertaa pienempi.
Therefore a dose constraint for elderly people of 15 mSv is considered reasonable.
Näin ollen iäkkään väestönosan annosrajoitus voi kohtuudella olla 15 mSv.
Proposed Dose Constraints [mSv] for family and close friends per treatment with iodine-131
Perheelle ja lähipiirille ehdotetut annosrajoitukset ( mSv ) jodi 131 -hoidon yhteydessä
Group of persons
Ihmisryhmä
Children (including unborn children *)
Lapset (myös syntymättömät lapset *)
Adults up to about 60 years old
Alle 60-vuotiaat
Adults 60+ years old
Yli 60-vuotiaat
Unborn children includes embryos and foetuses
Syntymättömiin lapsiin kuuluvat alkiotja sikiöt.
** These levels are not expected to be applied to family and close friends comforting very ill in-patients, such as mothers taking care of hospitalised children
Näitä arvoja ei oleteta sovellettavan sellaisiin perheenjäseniin ja ystäviin, jotka hoitavat erittäin sairaita sairaalahoidossa olevia potilaita.
As the exposure of third persons is regarded as an exposure of members of the public, dose limits do apply.
Koska muiden ihmisten altistusta pidetään väestön altistuksena, siihen sovelletaan annosrajoja.
The dose limit for the public as mentioned in the BSS is a cumulative dose limit applying to the sum of all exposures of a member of the public.
Perusnormeja koskevassa direktiivissä tarkoitetut väestön annosrajat ovat kumulatiivisia annosrajoja, joita sovelletaan väestöön kuuluvan henkilön saaman altistuksen kokonaismäärään.
Consideration should be given to the fact that other man-made sources also may cause exposure to a particular individual and that the sum of all these exposures shall not exceed 1 mSv in a year.
On muistettava, että ihmiset voivat altistua myös muista keinotekoisista säteilylähteistä aiheutuvalle säteilylle, eikä näiden kaikkien altistusten kokonaismäärä saa ylittää arvoa 1 mSv vuodessa.
Therefore, 0.3 mSv, being just a fraction of the dose limit, is recommended as the upper limit for this type of exposure.
Tämän vuoksi arvoa 0,3 mSv, joka on vain murto-osa annosrajasta, suositellaan tämäntyyppisen altistuksen ylärajaksi.
TREATMENT OF OUT-PATIENTS AND DISCHARGE OF IN-PATIENTS
AVOHOITOPOTILAIDEN HOITO KOTIUTTAMINEN SAIRAALASTA
Certain requirements should be met when treating outpatients or discharging in-patients.
Avohoitopotilaiden hoidon ja potilaiden kotiuttamisen olisi tapahduttava tiettyjen vaatimusten mukaisesti.
The responsible medical practitioner is obliged to ensure that relevant dose measurements are performed, that instructions are given to patients - both orally and in writing - and that inquiries are made about the situation at home.
Hoidosta vastaavan lääkärin on varmistettava, että asianmukaiset annosmittaukset tehdään, että potilaille annetaan ohjeet sekä suullisesti että kirjallisesti ja että potilaan kotioloista pyydetään tietoja.
In the case of hyperthyroidism treatment, fractionated administration of the radionuclide over a short time period is not considered good practice because of higher cumulative doses to individuals helping or visiting the patient, as well as to the patient himself.
Kilpirauhasen liikatoiminnan hoidossa radionuklidien fraktioitua annostelua lyhyen ajanjakson aikana ei pidetä hyvänä käytäntönä, koska tästä aiheutuu korkeampia kumulatiivisia annoksia potilasta hoitaville tai hänen luonaan vieraileville ihmisille samoin kuin potilaalle itselleen.