natgillin/translations-raw huggingface dataset:
While this new form of popular participation was quickly swamped by western-style institutional arrangements, 'round tables' also in some cases made the transition from east to west in matters such as poverty and extreme right-wing violence, which seemed unmanageable to western local authorities.
Vaikka läntisiin malleihin perustavat instituutiot korvasivatkin nopeasti nämä kansalaisten välisen viestinnän uudet muodot, levisi pyöreiden pöytien väline osittain myös Länsi-Saksan kuntiin, joissa uudet ongelmat kuten köyhyys ja äärioikeiston väkivalta näyttivät karanneen käsistä.
In environmental conflicts in particular (landfill sites, waste management, Berlin and Frankfurt airports), mediation procedures have become a popular instrument for negotiation and arbitration.
Erityisesti ympäristöasioihin liittyvien konfliktien (kaatopaikat, jätehuolto, Beruinin ja Frarucfurtin lentokentät) neuvotteluja sovitteluprosessissa on ryhdytty käyttämään ns. välitysmenettelyä.
More open forms of participation better designed to pre-empt conflicts include popular forums and what Robert Jung has termed 'future workshops'.
Avoimempia ja konfliktien ehkäisemiseen pyrkiviä osallistumismuotoja ovat kansalaisfoorumit ja "tulevaisuusverstaat" (Robert Jungin ilmaus).
These are often brought to bear as an instrument for knowledge and information transfer among regional players to prepare joint projects such as the international building exhibition and the planning of green-belt schemes in cities.
Niiden avulla vaihdetaan usein tietoja alueellisten toimijoiden välillä valmisteltaessa yhteisiä hankkeita kuten kansainvälistä rakennusalan näyttelyä, suurkaupunkien vihervyöhykkeitä jne.
Multistage dialogue as propagated by Gessenharter involves three mutually related stages (look, appraise, act). It starts with random qualitative interviews in the regions concerned.
Moniportaiset vuoropuhelumenettelyt (MDV, Mehrstufige Dialogische Verfahren, Gessenharterin esittämä menettely) koostavat kolmesta toisiaan seuraavasta vaiheesta ("nähdä, arvioida, toimia").
The relevant groups then consider the issues at hand and put forward possible solutions.
Ne alkavat asianomaiselta alueelta satunnaisotannalla valittujen henkilöiden kvalitatiivisilla haastatteluilla,
The final stage is the setting up of a 'planning cell' (P.C. Dienel) in which a randomly selected group of citizens work out proposed solutions ('popular examination').
-79- jatkuvat toisessa vaiheessa asiaan hittyvien ryhmien esittämillä tulkinnoilla ja ratkaisuehdotuksilla ja päättyvät viimeisessä vaiheessa "suunnittelusoluun" (P. C. Dienel), jossa satunnaisotannalla valittu prosessiohjattu kansalaisryhmä laatii ratkaisuehdotuksia ("kansalaislausunto").
This method was used to good effect, for example, in Buxtehude in Lower Saxony following outbursts of xenophobic violence.
Tätä menetelmää käytettiin hyvin tuloksin esim.
It helped ensure that appropriate action was taken and also improved social harmony in this small town.
Buxtehudessa Niedersachsenin osavaltiossa kaupungissa tapahtuneiden muukalaisvihamielisten väkivaltaisuuksien jälkeen sopivien toimenpiteiden löytämiseksi ja pikkukaupungin ilmapiirin parantamiseksi.
The various participatory schemes have different specific advantages, but also blind spots (Eissel 1997).
Osallistumismuodoilla on omat etunsa, mutta myös "sokeat pisteensä" (Eißel 1997).
Paucity of public funds also means they are less widespread and not used by policy movers as systematically as might be hoped.
Niiden leviämistä ja käyttöä poliittisten vastuuhenkilöiden keskuudessa hidastaa lisäksi julkisten varojen vähyys.
Longer-term, systematic participatory projects such as Local Agenda 21 could prove the catalyst for further development.
Pitkäkestoiset prosessilähtöiset osallistumishankkeet kuten paikallisagenda 21 voivat tarjota jatkokehitysmahdollisuuksia.
The challenges and opportunities of decentralized policy in Germany may be summarized as follows.
Saksan liittotasavallan alue- ja paikallistason politiikan haasteet ja mahdollisuudet voidaan tiivistää seuraavasti:
A great deal has been achieved at the decentralized level, not least in the transformation of eastern Germany.
Alue- ja paikallistaso on tehnyt merkittävää työtä erityisesti Itä-Saksan muutoksessa.
The political and administrative renewal along western lines is largely complete, making for uniform structures of administration across Germany today.
Poliittishallinnollinen uudelleenrakentaminen läntisen mallin mukaiseksi on saatettu suurimmaksi osaksi päätökseen, niin että koko Saksassa voidaan katsoa olevan yhtenäiset hallintorakenteet.
The almost complete adoption of western patterns of organization has, however, also meant that positive approaches in terms of direct, participatory democracy that had emerged during the transition years have again quickly disappeared.
Sen seurauksena, että läntiset organisaatiomallit omaksuttiin lähes sinällään, ovat kuitenkin myös siirtymäkauden aikana syntyneet, suoraa demokraattista osallistumista koskeneet myönteiset aloitteet painuneet nopeasti taas unohduksiin.
The western idea of democracy prevailed in political life.
Poliittinen elämä muotoutui läntisen demokratiakäsityksen mukaiseksi.
That said, elements of direct democracy did find their way into the newly drafted Lander and localauthority constitutions.
Suoran demokratian elementtejä sisällytettiin sitä vastoin uusien osavaltioiden pemstaslakeihin ja kunnallislakeihin.
For the people living in eastern Germany, however, the experience of everyday life is somewhat different.
Itä-Saksan asukkaiden arkipäivää sävyttävät kuitenkin toisenlaiset kokemukset.
In many places in eastern Germany the persistence of extremely high unemployment—with an average of over 15 per cent—is threatening to turn into political apathy or protest voting (as witnessed at the April 1998 election to the Saxony-Anhalt Land parliament in which the extreme right-wing Deutsche Volksunion (DVU, German People's Union) secured over 13 per cent of the vote).
Itä-Saksan erittäin korkea työttömyys - edelleen keskimäärin yli 15 prosenttia - uhkaa kääntyä monin paikoin välinpitämättömyydeksi politiikkaa kohtaan tai protestiäänestämiseksi (kuten huhtikuussa 1998 pidetyissä Sachsen-Anhaltin maapäivävaaleissa, joissa äärioikeistolainen DVU [Deutsche Volfcunion] sai yli 13 prosenttia äänistä).
Nonetheless, it is evidently still local and regional decisionmakers who are most likely to enjoy political standing.
Tästä huolimatta kuntien ja alueiden vastuuhenkilöt nauttivat nähtävästi vielä poliittista arvostusta.
The new beginning in eastern Germany was not seen in the West as an opportunity for a critical reappraisal of its own organizational structures and democratic practices.
Itä-Saksan uutta alkua ei käsitetty lännessä mahdollisuudeksi tarkastella kriittisesti omia organisaatiorakenteita ja demokraattisia käytäntöjä.
As it is, the multilevel political system of German federalism tends to be marked by inertia and is slower to react to new stimuli than centralized forms of government.
Saksalaisen federalismin monitasoisessa poliittisessa järjestelmässä muutosvastarinta on muutoinkin hyvin voimakasta, ja järjestelmä reagoi hitaammin uusiin ärsykkeisiin kuin keskusjohtoiset valtiot.
Its strengths lie in the fact that it balances out disparities; makes it possible, by exploiting the pattern of rivalry among the federal Länder, to test out best practices in a multifaceted, if cautious way.
Järjestelmän vahvuutena on erojen tasoittaminen ja osavaltioiden esikuvakilpailusta johtava varovainen mutta samalla monimuotoinen parhaiden käytäntöjen kokeileminen.
On the other hand, however, current arrangements mean that urgent nationwide reforms, such as reform of the finance system and the action needed to loosen red tape or to tap into grassroots potential for innovation, are more likely to encounter delay.
Koko valtiossa pikaisesti tarvittavat uudistukset, kuten varainhoitojärjestelmän uudistus, sekä byrokratian vähentämiseksi tai yhteiskunnan perustan innovatiivisen potentiaalin vapauttamiseksi tarvittavat toimet uhkaavat kuitenkin jäädä polkemaan paikoilleen.
parties—really makes for enhanced public influence on decisionmaking.
Uuden suoravaalijärjestelmän myötä äänestysprosentti on etenkin suurkaupungeissa romahtanut huolestuttavasti.
Such a development might also be a populist sign of an increasingly symbolic way of tackling now overly complex issues, replacing debate on political alternatives by differing elements of style.
Ne saattavat olla myös populistinen ilmaus liian monimutkaisten ongelmien yhä symbohsemmaksi käyvästä käsittelystä, jossa tyylierot korvaavat kiistelyn poliittisista vaihtoehdoista.
Over the past few decades, decentralized levels of government in the Federal Republic have successfully launched reforms mainly on the basis of innovations in subnational politics—the result of (i) clearly defined party political rivalry, (ii) pressure from popular initiatives and new movements, and (iii) impetus from committed experts.
Tarkasteltaessa viime vuosikymmeninä Saksan alue- ja paikallistasolta lähteneitä onnistaneita uudistuksia havaitaan, että niiden taustalta löytyvät yleensä seuraavat seikat: alue- ja paikallistason poliittiset uudistukset ovat syntyneet ennen muuta puolueiden korostuneen kilpailun tuloksena, kansalais- ja muiden uusien liikkeiden painostuksesta sekä asialle omistautuneiden asiantuntijoiden aloitteesta.
The emergence of reform-minded networks from among these three groups of players allowed the Länder and local authorities to do much to seek for innovative solutions to social problems.
Kun näiden kolmen toimijaryhmän välille on muodostunut uudistusmielisiä verkostoja, kunnat ja osavaltiot ovat kyenneet edistämään merkittävästi innovatiivisten ratkaisujen löytymistä yhteiskunnallisiin ongelmiin.
The Länder and local authorities developed new fields of action, particularly where multidimensional difficulties necessitated tailor-made answers designed to achieve a number of objectives simultaneously.
Osavaltioille ja kunnille on kehittynyt uusia toiminta-aloja varsinkin siellä, missä monitahoiset ongelmat ovat edellyttäneet tilanteeseen tarkasti sovitettuja ratkaisuja, joilla saavutetaan samanaikaisesti useita tavoitteita.
Over the past fifteen years, for example, new forms of economieand employment policy have been tried out at decentralized level; environmentally sound approaches to energy and waste policy have also been promoted.
Niinpä alue- ja paikallistasolla on 15 viime vuoden aikana voita kokeilla uusia talous- ja työllisyyspolitiikan muotoja ja edistää ympäristöä säästäviä energia- ja jätehuollon toimintamalleja.
Successful Länder and local authorities are increasingly taking on the role of concept developers and initiators, keeping their eye on the activities of a range of companies and groups and institutions within society.
Hyvin suoriutuneet osavaltiot ja kunnat ovat yhä useammin ottaneet suunnittelijoiden ja aloitteentekijöiden roolin ja ohjaavat lukuisten yritysten sekä yhteiskunnallisten ryhmien ja instituutioiden toimintaa.
Compared with territorial units in other European countries, the clear strength of the German Länder and local authorities is their dominant position in the decentralized political network.
Saksan osavaltioiden ja kuntien selvä vahvuus verrattuna muiden eurooppalaisten valtioiden alueyhteisöihin on niiden johtava asema alue- ja paikallistason poliittisissa verkostoissa.
Although in Germany too, some public services are being privatized and outsourced as newly created agencies, this does not always, or necessarily, involve a loss of public control or influence.
Myös Saksassa tapahtuu yksityistämistä ja julkissektorin tehtävien" ulkoistamista vastaperustettujen toimistojen hoidettavaksi.
On the contrary, more flexible forms of organization can help create machinery more able to respond to difficulties.
Tällaisessa kehityksessä piilee varmasti julkissektorin tehtävien merkittävän vähenemisen vaara.
The German local authorities and regions are well placed to tackle the tasks ahead in an expanded multilevel political system with their existing institutional framework.
Saksan kuntien ja alueiden institutionaaliset lähtökohdat antavat niille hyvät mahdollisuudet selviytyä tulevista tehtävistään laajennetussa monitasoisessa poliittisessa järjestelmässä.
However, the critical challenges they face in a Europe that is growing ever closer together are still to come.
Niiden on kuitenkin vielä kohdattava yhdentyvän Euroopan ratkaisevat haasteet.
In their current, strained relationship of competition and cooperation, Europe's regions must increasingly work at crossborder, interinstitutional learning.
Euroopan alueiden välisissä suhteissa, joille on tunnusomaista yhtäältä kilpailun ja toisaalta yhteistyön luoma jännite, niiden on järjestettävä toimielimilleen yhä enemmän rajanylittäviä oppimismahdollisuuksia.
This will require further trials with effective forms of participation in internal affairs if the potential for innovation is to be tapped fully and productively.
Tätä varten on kokeiltava edelleen tehokkaita sisäisiä osallistumismuotoja, jos kaikki innovatiiviset mahdollisuudet halutaan hyödyntää
A prerequisite is the firm establishment both within society and in the economy of a culture of democratic participation.
- 81 - tuottavasti. Demokraattisen osallistamiskulttuurin sosiaalinen ja taloudellinen varmistaminen on tämän ennakkoehto.
HISTORY AND CONCEPT OF DEMOCRACY IN GREECE
KREIKAN HISTORIA JA DEMOKRATIAKÄSITYS
Historical Background
Historiallinen tausta
Greece became part of the Ottoman Empire, along with the rest of the Balkan peninsula, in the fifteenth century.
Kreikasta tali yhdessä muun Balkanin niemimaan kanssa osa ottomaanien valtakuntaa 1400-luvulla.
Like the other Balkan peoples, the Greeks lived under Turkish rule for some four centuries.
Kuten muutkin Balkanin kansat, myös kreikkalaiset elivät turkkilaisten vallan alla neljän vuosisadan ajan.
With the first Balkan War in 1912, Thessaly, Crete, Macedonia, Epirus, Thrace, the islands of the eastern Aegean and finally the Dodecanese were liberated.
Ensimmäisessä Balkanin sodassa vuonna 1912 vapautettiin Thessalia, Kreeta, Makedonia, Epeiras, Traakia, itäisen Egeanmeren saaret ja lopulta Dodekanesia.
The new independent Greek state established a central government and organized a system of local government with 10 prefectures, 42 provinces and 457 municipalities.
Uusi itsenäinen Kreikan valtio perusti keskushallituksen ja paikallishallintojärjestelrnän, johon kuuluivat läänit (eng. prefectures), maakunnat (provinces) ja kunnat (municipalities) (10 lääniä, 42 maakuntaa ja 457 kuntaa).
The new Greek state had a centralized system of government, which meant that important decisions were taken at the centre and that State bodies were responsible for local administration, generally following the instructions of central government.
Uudella Kreikan valtiolla oli keskitetty hallintojärjestelmä, mikä tarkoitti, että tärkeät päätökset tehtiin keskushallinnossa ja valtion elimet vastasivat paikallishallinnosta, yleensä hallituksen ohjeita seuraten.
On independence, the Greek state's surface area consisted of only 36 per cent of the present Greek territory.
Itsenäistymisen aikaan maan pinta-ala oli vain 36 prosenttia nykyisen Kreikan alueesta.
The remainder was added in a piecemeal way, the most recent addition took place in 1947.
Muut alueet lisättiin pala palalta, viimeisin vuonna 1947.
This territorial expansion sometimes brought Greece into conflict with neighbours, such as Turkey some of whose politicians made claims on the Aegean Islands and the Dodecanese.
Alueellinen laajentaminen aiheutti ajoittain konflikteja Kreikan ja sen naapurivaltioiden, kuten Turkin, välillä ja eräät turkkilaiset poliitikot esittivät vaateita Egeanmeren saarten ja Dodekanesian suhteen.
It has also acted as a catalyst for a strong governmental authority which, nevertheless, has been hallmarked by institutional and organisational fragility.
Menneisyyden kokemukset ovat osaltaan vaikuttaneet myös voimakkaan valtiovallan syntyyn - jolle on kuitenkin ollut leimallista institutionaalinen ja organisatorinen hauraus.
This has in turn led to intensified clientelistic relations between different levels of government.
Tämä puolestaan on vahvistanut suojattijärjestelmään perustavia suhteita eri hallintotasoilla ja niiden välillä.
It also meant that a strong civil society did not develop, but rather one that has been dominated by the political parties.
Se merkitsi myös sitä, ettei syntynyt vahvaa kansalaisyhteiskuntaa, vaan pikemminkin poliittisten puolueiden hallitsema yhteiskuntajärjestelmä.
It has also tended to look back to the glorious past of the Hellenic period stressing what made Greece different from the rest of Europe (sometimes called 'Hellenism' or 'Grecianism') (Wenturis, 1997).
Tapana on ollut myös muistella hellenistisen aikakauden kunniakasta menneisyyttä ja korostaa sitä, mikä teki Kreikasta erilaisen kuin muu Eurooppa. Ajatustapaa on joskus kutsuttu "hellenismiksi" tai "kreikka-aatteeksi" (Wenturis 1997).
The 1833 state adopted the French system of centralized state with power vested in the centre and control exercised over the periphery by a prefectoral system that was thought by nationalists of that period to be the last word in state organization.
Valtio omaksui vuonna 1833 ranskalaismallisen keskitetyn valtiojärjestelmän, jossa valta sijaitsee keskellä ja reuna-alueita valvotaan prefektijärjestelmän avulla. Tuon ajan nationalistit pitivät tällaista järjestelmää uusimpana uutuutena valtion organisoinnissa.
Thus, the Greek political system has been marked by the concentration of power at the centre.
Näin syntyi tietty etäisyys hallituksen ja parlamentin sekä valtion ja
Thus a distance developed between government and parliament and between the state and society, with the central organs of the state exercising a tight control over all other levels of administration and politics.
-84- yhteiskunnan välille: valtion keskuselimet valvoivat tarkoin kaikkia muita hallinnon ja politiikan tasoja.
The Greek political system of the nineteenth and early twentieth century has been called 'oligarchic parliamentarism' (Mouzelis 1995).
1800luvun ja 1900-luvun alkupuolen poliittista järjestelmää Kreikassa on kutsuttu "oligarkkiseksi parlamentarismiksi" (Mouzelis 1995).
A small number of families of notables controlled the parliament and dominated the political parties during this period.
Tuolloin pieni joukko merkittäviä sukuja kontrolloi parlamenttia ja hallitsi poliittisia puolueita.
The notables had their power bases in specific areas and operated a system of 'decentralized clientelism' (ibid.).
Mahtihenkilöt saivat tukea tietyiltä alueilta ja käyttivät "hajautettua suojattijärjestelmää" (mt).
However, after the military coup in 1909, the Liberal Party of Eleuthérios Venizelos rose to power, and this broke the grip of the traditional notables over the political system and facilitated the emergence of centralized political parties.
Sotilasvallankaappauksen jälkeen vuonna 1909 Eleuthérios Venizelosin liberaalipuolue nousi laiftenkin valtaan. Tämän seurauksena perinteiset suvut menettivät otteensa poliittiseen järjestelmään ja keskitettyjen poliittisten puolueiden synty helpottui.
Nevertheless, these parties continued to have a particularistic/clientelistic character right up to the 1967-74 military dictatorship (ibid.).
Puolueet säilyttivät kuitenkin asiakas/suojattijärjestelmän sävyttämän luonteensa aina vuosien 1967-74 sotilasdiktatauriin saakka (mt.).
The Civil War (1946-49) fought between Communists and anti-Communists left bitter memories and accentuated the suspicion of the conservative ruling elites of any form of dissent.
Sisällissota kommunistien ja antikommunistien välillä vuosina 1946-49 jätti katkerat muistot ja lisäsi entisestään konservatiivisten valtaeliittien epäluuloja kaikenlaista toisinajattelua kohtaan.
It was only in 1974, after the fall of the colonels' dictatorship that there was some movement toward a democratic system marked by a left/right alternance in government.
Vasta vuonna 1974 diktatuurin kaaduttua alettiin liikkua kohti demokraattista järjestelmää, jolle on leimallista oikeisto-ja vasemmistohalhtusten vuorottelu.
1.2 Democracy at the Subnational Level
Demokratia valtiotasoa alempana
In the democratic system of ancient Athens, Cleisthenes created the 'deme' (municipality) as a unit of local government.
Antiikin Ateenan demokraattisessa järjestelmässä Kleisthenes perusti "demen" (kaupunki) paikallishallinnon yksiköksi.
According to Paparrigopoulos, the tradition of local self-government has continued uninterrupted in Greece, and the communities of the Middle Ages were just a variation on the ancient autonomous city-states adapted to the new situation in which Greece found itself.
Paparrigopoulosin mukaan paikallisen itsehallinnon perinne Kreikassa on jatkunut keskeytyksettä. Keskiajan kunnat olivat hänen mukaansa vain Kreikan uuteen tilanteeseen sopeutettu muunnelma antiikin autonomisista kaupunkivaltioista.
All the occupying powers accepted Greek self-government in many parts of the country, either because they had no choice or in order to reduce administrative costs and more effectively exploit their subjects.
Kaikki miehitysvallat hyväksyivät kreikkalaisen itsehallinnon monissa osissa maata joko sen vuoksi, ettei niillä ollut vaihtoehtoja, tai vähentääkseen hallintokuluja ja riistääkseen tehokkaammin alamaisiaan.
The community thus became a small ethnic pocket in which the subject peoples moved and acted freely, helping each other, showing solidarity, maintaining ethnic traditions and self-government and joining forces in the concerted fight for freedom until the great national uprising against the occupying power was launched in 1821.
Kaupungista tali siten pieni etninen pesäke, jonka kansalaiset liikkuivat ja toimivat vapaasti, auttoivat toisiaan, osoittivat solidaarisuutta, ylläpitivät etnisiä perinteitä ja itsehallintoa ja yhdistivät voimansa yhteisessä vapaustaistelussa, kunnes suuri valtakunnallinen kansannousu miehitysvaltaa vastaan alkoi vuonna 1821.
During the 1821 uprising, and under the three National Assemblies of Epidauros, Astros, and Trozene (1827) and the first president, Capodistria (1828 and 1830), the country's communities were organized along similar lines and it was decided how the community authorities should be elected.
Vuoden 1821 kansannousun aikaan ja Epidaurosin, Astrosin ja Trozenen kolmen kansalliskokouksen (1827) sekä ensimmäisen presidentin Capodistrian aikana (1828-1830) kunnat organisoitiin samaan tapaan ja päätettiin, kuinka kunnalliset viranomaiset tulee valita.
In 1834 a total of
Jako kuntiin ja kaupunkeihin virallistettiin vuonna
The division into municipalities and communities was formalized in 1912, based on the fact that the administration of rural and municipal areas was organized differently.
1912 siihen tosiseikkaan pohjautuen, että maaseutukuntien ja kaupunkien hallinto oli organisoitu eri tavoin.
The municipal and community authorities are elected by the people.
Kansa valitsee kaupunkien ja kuntien johtohenkilöt.
The only exceptions were the period from the establishment of dictatorship in 1936, through the Second World War (1940-4) and the civil war (1945-9); thus municipal and community authorities were elected normally on 11 February 1934 and not again until 15 April 1951.
Ainoan poikkeuksen muodostaa ajanjakso diktatuurin alusta 1936 toiseen maailmansotaan (1940) ja sisällissotaan (1945) saakka. Kaupungin-ja kunnanvaltuustot valittiin siten normaalisti 11. helmikuuta 1934 ja seuraavan kerran vasta 15. huhtikuuta 1951.
Throughout this time, municipalities and communities were run by authorities appointed by the government in power at the time.
Kyseisen jakson aikana kuntia ja kaupunkeja johtivat kulloinkin valtaa pitäneen hallituksen nimittämät viranomaiset.
Another exception was the junta period from 1967 to 1974, when the elected municipal and community authorities were replaced by government appointees.
Poikkeus oli myös sotilasvallan aika vuosina 1967-1974, jolloin vaaleilla valitat kaupungin- ja kuntien elimet korvattiin hallituksen nirnittämillä henkilöillä.