natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Concluding remarks and proposals
Alueiden komitean päätelmät ja ehdotukset
There are currently a number of different definitions of mountain areas, but none of them is accepted universally and none is applied systematically.
Vuoristoalueen määritelmiä on useita, mutta mikään niistä ei ole saanut yksimielistä hyväksyntää eikä ole järjestelmällisessä käytössä.
Each definition accords particular importance to one (or more) specific aspect(s).
Kaikissa määritelmissä korostetaan yhtä (tai useaa) erityisulotruvuutta, jolla katsotaan olevan poikkeuksellista merkitystä.
Some of these definitions are set out below.
Seuraavassa esitellään joitakin vuoristoalueen määritelmiä.
Directive 75/268/EEC was designed to reduce the income disparities suffered by farmers in upland and disadvantaged areas.
Direktiivin 75/268/ETY tavoitteena oli pienentää vuoristoalueiden ja epäsuotuisien alueiden maataloustuottajien ja Euroopan muiden alueiden maataloustuottajien välisiä tuloeroja.
The broad aim of the directive was to compensate farmers for the permanent natural handicaps they face in regions which account for 25% of the Community's utilised agricultural area (UAA), 15% of registered farms and 12% of Community agricultural production. In this way, the directive sought to guarantee the survival and, where possible, modernisation of agricultural activity in these regions.
Maksamalla korvausta pysyvistä luonnonhaitoista on pyritty takaamaan niiden maatalouden säilyminen ja mahdollisuuksien mukaan myös modernisointi. Kyseiset korvaukset koskevat 25 :tä prosenttia yhteisön käytössä olevasta maatalousmaasta, 15:tä prosenttia yhteisön maatalousyrityksistä ja 12:ta prosenttia yhteisön maataloustuotannosta.
Diversification of financial incentives under structural policy was proposed as a way of ensuring that structural improvements did not first and foremost benefit the richest and most dynamic regions.
Rakennepolitiikkaan liittyviä taloudellisia kannustimia monipuolistamalla pyrittiin siis välttämään rakenteellisten parannusten keskittyminen rikkaimmille ja dynaamisimmille alueille.
In mountain areas, altitude brings difficult climate conditions and a short growing season, while steep slopes make mechanisation difficult.
Vuoristo alueiden korkea sijainti heikentää ilmasto-olosuhteita ja lyhentää kasvukautta. Lisäksi kaltevuus vaikeuttaa maatalouskoneiden käyttöä.
In disadvantaged areas, the land is often poorer and the efforts needed to increase yields can be disproportionate to the results actually achieved.
Epäsuotuisilla alueilla maaperä on usein köyhää, ja tuottavuuden lisääminen edellyttää suhteettomia ponnisteluja saatuihin tuloksiin nähden.
Hence the long-term survival of agriculture in these areas depends in the final analysis on the perseverance of the farmer.
Pitkällä aikavälillä tällaisten alueiden maataloustoiminnan säilyminen riippuu viime kädessä yrittäjän sitkeydestä.
The aid he receives extends beyond the strict confines of agriculture, as it also concerns conservation of the landscape, protection against soil erosion, and the satisfaction of tourism-related needs, as well as helping to keep a sufficient density of population in regions threatened with depopulation.
Maatalousyrittäjälle myönnetty tuki kohdistuu maataloustoiminnan lisäksi myös maisemansuojeluun, eroosion torjuntaan, matkailuun liittyvien vaatimusten tyydyttämiseen ja riittävän väestöntiheyden säilyttämiseen autioitumisvaarassa olevilla alueilla.
Council Regulation (EC) 1257/1999
Neuvoston asetus (EY) N:o 1257/1999
Article 18 of Council Regulation (EC) No. 1257/1999 on support for rural development from the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF) offers the following definition of mountain areas:
Neuvoston asetus (EY) N:o 1257/1999 koskee Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tukea maaseudun kehittämiseen. Sen 18 artiklassa määritellään vuoristoalueet seuraavasti:
Mountain areas shall be those characterised by a considerable limitation of the possibilities for using the land and an appreciable increase in the cost of working it due:
Vuoristoalueet ovat alueita, joille on ominaista huomattavasti rajoittuneet maan käyttömahdollisuudet ja oleellisesti nousseet työkustannukset seuraavista syistä:
- to the existence, because of altitude, of very difficult climate conditions, the effect of which is substantially to shorten the growing season,
- alueen korkeasta sijainnista johtuvista erittäin vaikeista ilmasto-olosuhteista, jotka lyhentävät kasvukautta merkittävästi,
- at a lower altitude, to the presence over the greater part of the area in question of slopes too steep for the use of machinery or requiring the use of very expensive special equipment, or
- alemmissa korkeuksissa suurimmassa osassa kyseistä aluetta olevista jyrkistä rinteistä, jotka estävät koneiden käytön tai edellyttävät erittäin kalliiden erityislaitteiden käyttöä, tai
- to a combination of these two factors, where the handicap resulting from each taken separately is less acute but the combination of the two gives rise to an equivalent handicap.
- näiden kahden tekijän yhteisvaikutuksesta silloin, kun kustakin erillisenä aiheutuva luonnonhaitta on merkityksettömämpi, edellyttäen, että yhteisvaikutuksesta aiheutuu vastaava luonnonhaitta.
Areas north of the 62nd Parallel and certain adjacent areas shall be treated in the same way as mountain areas. "
Vuoristoalueina pidetään myös 62 leveyspiirin pohjoispuolisia ja siihen välittömästi liittyviä alueita."
This regulation replaced Council Regulation (EC) No. 950/97 of 20 May 1997 on improving the efficiency of agricultural structures, which followed on from Council Regulation (EEC) No. 2328/91 of 15 July 1991 on improving the efficiency of agricultural structures and Council Directive 75/268/EEC of 28 April 1975 on mountain and hill farming and farming in certain less-favoured areas.
Asetus korvaa maatalouden rakenteiden tehokkuuden parantamisesta 20. toukokuuta 1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 950/97, joka puolestaan korvasi samasta aiheesta 15. heinäkuuta 1991 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2328/91 sekä vuoristoalueiden ja eräiden epäsuotuisien alueiden maataloudesta 28. huhtikuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/268/ETY.
The regulation also supplements Declaration 37 annexed to the Acts of Accession of Finland and Sweden; this declaration recognises the existence of permanent natural handicaps related to northern latitudes - which, in agricultural terms, mean short growing seasons -that are equivalent to those caused by high altitude.
Asetukseen sisältyy lisäksi Suomen ja Ruotsin liittymisasiakirjojen liitteenä oleva julistus N:o 37, jossa tunnustetaan, että myös korkeilla leveysasteilla esiintyy pysyviä luonnonhaittoja, jotka ovat vastaavia kuin korkealla sijaitsevilla alueilla ja jotka merkitsevät maatalouden kannalta kasvukauden jäämistä muita alueita lyhyemmäksi.
The regulation lays down the general classification criteria (altitude, steep slopes, combination of the two) but does not specify a minimum threshold which Member States must respect.
Asetuksessa mainitaan yleiset luokituskriteerit (korkea sijainti, jyrkät rinteet ja näiden tekijöiden yhteisvaikutus), mutta siinä ei säädetä vähimmäistasosta, jota jäsenvaltioiden tulisi noudattaa.
The wider application of the subsidiarity principle means that it is now up to national and/or regional authorities to set their own thresholds and classify their areas themselves, subject to respect for the basic Community criteria.
Koska läheisyysperiaatetta sovelletaan aiempaa laajemmin, korvausten tason vahvistavat ja alueluokituksen laativat yhteisiä peruskriteerejä noudattaen valtio- tai aluetason viranomaiset tai molemmat.
Most Member States and/or regions have interpreted the criteria of altitude and slope as follows:
Jäsenvaltiot tai alueet tai molemmat ovat useimmiten tulkinneet kahta ensinnä mainittua kriteeriä seuraavasti:
- slopes that are too steep for the use of machinery or that require the use of very expensive special equipment: average per km of 20% (1 Io
Erittäin vaikeita ilmasto-olosuhteita aiheuttavaksi korkeudeksi katsotaan yli 600-800 metrin korkeus (kussakin kunnassa tai sen osissa).
The table below gives the 1996 figures for mountain and less-favoured areas in terms of UAA, as classified under Directive 75/268.
Mainitut pinta-alat koskevat direktiivin 75/268/ETY mukaisesti luokiteltuja alueita.
Hence in Finland and Sweden most of the areas classified as "mountain areas" are in fact cold Nordic areas, and only some 150,000 ha are true mountain areas:
Näin ollen Suomen ja Ruotsin vuoristoalueiksi luokitellut alueet ovat suureksi osaksi viileitä alueita, ja vain noin 150 000 hehtaaria on varsinaista vuoristoista aluetta.
2) Less-favoured area UAA (Mha)
-5-Arvon 4 %-osuus arvosta 1
3) Less-favoured area UAA as a %ofl)
-4-Vuoristo-alueiden KMM (milj. ha)
5) Mountain UAA as a % ofl)
-2-Epäsuotuisien alueiden KMM (milj. ha)
Own-initiative opinion of the Economic and Social Committee (CES 461/88)
Talous- ja sosiaalikomitean oma-aloitteinen lausunto CES 461/88
In the information report on a policy for upland areas drawn up by its Section for Regional Development and Town and Country Planning, the Economic and Social Committee (ESC) offered a standard definition of the term "upland area" which accommodated the wide variety of physical, climatic, environmental and socioeconomic conditions found in Europe's upland and mountain regions.
Talous- ja sosiaalikomitean aluekehitysjaoston valmistelemassa tiedonannossa vuoristoalueita koskevasta politiikasta (A Policy for Upland Areas) komitea esittää käsitteestä "vuoristoalue" semanttisesti johdonmukaisen määritelmän, joka kattaa lukuisia Euroopan vuoristoille ominaisia geofysikaalisia, ilmastollisia, ekologisia ja sosioekonomisia tekijöitä.
The following definition was thus suggested in own-initiative opinion CES 461/88:
Oma-aloitteisessa lausunnossa CES 461/88 esitetään seuraava luonteeltaan ja tavoitteiltaan metodologinen ja käytännönläheinen määritelmä:
"(An upland area is) a physical, environmental, socioeconomic and cultural region in which the disadvantages deriving from altitude and other natural factors must be considered in conjunction with socioeconomic constraints, spatial imbalance and environmental decay. "
Vuoristoalue "on maantieteellinen, ekologinen, sosioekonominen ja kulttuurinen kokonaisuus, jota tarkasteltaessa korkean sijainnin ja muiden luontaisten tekijöiden yhteisvaikutuksesta aiheutuvat haitat on suhteutettava sosioekonomisiin vaatimuksiin, alueelliseen tasapainoon ja ympäristön pilaantumisen tasoon".
On this basis, the ESC assembled the criteria used by the individual Member States to define mountain and hill areas under Directive 75/268/EEC and attempted to refine them by distinguishing, where possible, "predominantly" upland areas (regional or local authorities in which over 66% of the total area is upland) from "partially" upland areas (in which between 33% and 66% of the total is upland).
Talous- ja sosiaalikomitea kokosi tältä pohjalta yhteen kriteerit, joita jäsenvaltiot käyttävät määrittäessään vuoristoalueita edellä mainitun direktiivin 75/268/ETY mukaisesti. Lisäksi komitea pyrki täsmentämään niitä erottamalla mahdollisuuksien mukaan "tiukan määritelmän mukaiset", vuoristovoittoiset alueet (yli 66-prosenttisesti vuoristoiset alueet tai kunnat) "väljän määritelmän mukaisista", osittain vuoristoisista alueista (33-66-prosenttisesti vuoristoiset alueet tai kunnat).
Other criteria
Korkeus
Predominantly upland areas ( > 66%)
Vuoristoalueet Vuoristovoittoiset alueet ( > 66 %) Β
- - geoclimatic handicap
Maantieteellis­ilmastollinen haitta
- variation in altitude > 400 m F
Korkeusero > 400m F
-steep slope -
Hyvin jyrkät rinteet
On the basis of the abovementioned report, the ESC concluded that:
Talous­ja sosiaalikomitea esittää lausunnossaan edellä mainitun tiedonannon pohjalta seuraavaa:
" The legal classification criteria used by the Member States and the Community to define upland areas need to be standardised, partly to eliminate any distortions in competition between the enterprises of different Member States.
"Jäsenvaltioiden ja yhteisön tähän mennessä vuoristoalueiden luokittelussa soveltamia oikeudellisia kriteerejä tulee yhdenmukaistaa. Näin voitaisiin lisäksi poistaa mahdollisia kilpailun vääristymiä eri jäsenvaltioissa toimivien yritysten väliltä.
This standardisation requires the establishment at Community level of criteria covering various natural and socioeconomic handicaps as suggested in the definition given in point 1.1.
Yhden­mukaistaminen edellyttää yhteisön tasolla määritettyä kriteerikehystä, jossa otetaan huomioon erilaisia luontaisia ja sosioekonomisia haittatekijöitä kohdassa 1.1 esitetyn määritelmän mukaisesti.
The classification criteria should be: a) natural disadvantages.
Kehyksen laadinnassa tulee ottaa huomioon seuraavat muuttujat: a)
This should not be limited to the factors used by Directive 75/268/EEC (altitude, slope, combination of these two), but:
Luonnonhaitat. Tässä yhteydessä tulee tarkastella direktiivissä 75/268/ETY huomioitujen muuttujien (korkea sijainti, jyrkät rinteet ja niiden yhteisvaikutus) lisäksi myös seuraavia muuttujia:
- with regard to climate, should consider not only altitude but also latitude and geographical situation; with regard to the physical aspects, should consider not only slope but also relief, type of soil, etc.
Ilmastotekijöistä tulee ottaa korkean sijainnin lisäksi huomioon leveyspiiri ja maantieteellinen sijainti.
- - - - low population density; isolation caused by remoteness from cities and economic/political centres; population excessively dependent on agriculture; insufficient outlets downslope in areas bordering with third countries with whom communications are difficult;
Morfologisista ja maaperään liittyvistä näkökohdista tulee ottaa jyrkkyyden lisäksi huomioon mm. pinnanmuodot ja maaperän laatu.
-6- c) degree of environmental decay
- alhainen väestöntiheys
It is the combination of these factors which defines an area as 'upland'.
- taajamien ja taloudellis-poliittisten keskusten etäisyydestä aiheutuva eristyneisyys
The minimum altitude at which an area qualifies as 'upland' varies accordingly.
Ympäristön pilaantuneisuus.
Hence the choice and combination of these factors, and their use as yardsticL·, cannot be uniform throughout the Community, but must be adapted to the various circumstances. (...)
Tästä syystä tekijöitä ei voida valita, parametroida ja yhdistää yhdenmukaisesti koko yhteisössä vaan ne on mukautettava tapauskohtaisesti. (—).
Directive 75/268/EEC and most national laws use local authority areas (or parts of them) as the basic territorial unit for demarcating upland areas.
Valtaosassa jäsenvaltioiden säädöksiä ja myös direktiivissä 75/268/ETY viitataan vuoristoalueiden rajaamisen yhteydessä kuntiin tai niiden osiin.
In many cases, this practice has made the official upland areas rather irregular in size.
Tämä on johtanut useissa tapauksissa tarkasteltavan alueen liialliseen pirstaloitumiseen.
Instead, measures should cover compact "blocks" of territory, i.e. units comprising uplands plus the immediately adjoining areas which are linked to them geographically, economically and socially. (...)"
Alueiden vuoristoisuutta tulee arvioida sellaisten tiiviiden aluekokonaisuuksien perusteella (ottaen huomioon myös vuoristojen ja niiden lähialueiden integrointiin liittyvät vaikeudet), jotka sisältävät sekä varsinaisen vuoristoalueen että niihin välittömästi liittyvät alueet, jotka kuuluvat niiden kanssa samaan maantieteelliseen, taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen kokonaisuuteen. (—)"
The European soil charter recently drawn up by the European Soil Bureau could be used for the establishment of further criteria for defining mountain or upland areas.
Tarvittaessa vuoristoalueiden rajaamista koskevien uusien kriteerien laadinnassa voidaan hyödyntää Euroopan maaperäviraston (European Soil Bureau) hiljattain laatimaa maaperäkartastoa.
The UN environment programme
YK:n ympäristöohjelma
In the run-up to the 2002 International Year of Mountains, the UN environment programme undertook to define the concept of mountain and mountain area as follows:
YK:n ympäristöohjelman yhteydessä määriteltiin kansainväliseksi vuoristojen teemavuodeksi julistettua vuotta 2002 varten vuoriston ja vuoristoalueen käsitteet seuraavasti:
"Altitude and slope and the environmental gradients they generate are key components of such a definition, but their combination is problematic.
Määritelmän keskeisiä tekijöitä ovat "korkeus, rinteiden jyrkkyys ja niistä aiheutuvat ympäristögradientit.
Using slope as a criterion on its own or in combination with altitude can resolve the latterproblem but not theformer. "
Ne kuitenkin yhdistyvät toisiinsa monimutkaisella tavalla.
Using data available at world level, the following classes of mountain were defined on an empirical basis:
Mikäli tyydytään vain vahvistamaan korkeutta koskeva kynnysarvo, suljetaan pois vanhimmat vuoristot ja matalahkot vuoristot.
- - - - altitude between 200 and 1000 metres, with more than 300m variation in altitude; altitude between 1000 and 1500 metres, with gradient over 5° or more than 300m variation in altitude; altitude between 1500 and 2500 metres and gradient over 2°; altitude between 2500 and 3500 metres; altitude between 3500 and 4500 metres; altitude above 4500 metres.
Samalla määritelmään sisällytetään suhteellisen korkealla sijaitsevia alueita, joiden pinnanmuotojen vaihtelevuus on vähäistä ja joilla esiintyy vain vähän ympäristögradientteja. Käyttämällä
Compared with other continents, Europe has a large and very diverse spread of mountain regions, stretching from the Arctic to the Mediterranean via the Alps and other ranges in temperate areas.
Muihin mantereisiin verrattuna Euroopan unionin alueella on laajoja ja keskenään hyvin erilaisia vuoristoisia alueita, jotka vaihtelevat arktisista alueista Alppien ja muiden lauhkealla ilmastovyöhykkeellä sijaitseviin vuoristoihin ja Välimeren alueisiin.
Mountain and upland areas cover around 38.8% of the total EU area.
Euroopan unionin kokonaispinta-alasta noin 38,8 prosenttia on vuoristoalueita.
They provide a wealth of highly specific and vital resources for the whole of Europe: water, forests, rare habitats and species, unique cultural roots, a storehouse of resources and areas for recreation.
Ne muodostavat erikoislaatuisen perinnön, ja niillä sijaitsee koko Euroopalle elintärkeitä resursseja: mm. vesistöjä, metsiä, harvinaisia lajeja ja elinympäristöjä, ainutlaatuisia kulttuuriperinteitä sekä luonnonvaroja ja virkistysalueita.
Four main mountain areas may be distinguished within the EU:
Unionin alueella voidaan erottaa neljä merkittävää vuoristoalueiden ryhmää:
- mountain and similar areas (arctic areas) of northern Europe (Finland, Sweden, Scotland);
Pohjois-Euroopan vuoristoalueet ja vastaavat (arktiset) alueet (Suomi, Ruotsi, Skotlanti)
- mountain areas in temperate regions: Cantabrian mountains, Pyrenees, Massif Central, Jura, Vosges and Black Forest, Alps, Ardennes, Welsh mountains, etc.;
• lauhkean ilmastovyöhykkeen vuoristoalueet Euroopassa: mm. Cantabrian vuoret, Pyreneet, Ranskan keskiylänkö, Jura, Vogeesit ja Schwarzwald, Alpit, Ardennit, Wales
Mediterranean mountain areas: Iberian system, Appennines, the mountains of mainland Greece and the Greek islands, and those of the major Mediterranean islands (Crete, Sicily, Sardinia, Corsica, Majorca);
Välimeren alueen vuoret: Iberian vuoret, Apenniinit, Manner-Kreikassa ja Kreikan saarilla sijaitsevat vuoret sekä suurten saarten kuten Kreetan, Sisilian, Sardinian, Korsikan ja Mallorcan vuoret
- outlying and outermost island regions, such as the Atlantic archipelagos (Macaronesian region) of the Canaries, Azores and Madeira, and the French overseas departments of Guadeloupe, Martinique, Reunion and French Guiana.
• syrjäisillä alueilla sijaitsevat vuorten muodostamat saaret ja eräät ulkoalueet: mm. Atlantin saaristot (Makaronesia - Kanariansaaret, Azorit ja Madeira) ja merentakaiset alueet Guadeloupe, Martinique, Réunion ja Ranskan Guayana.
Importance of mountain areas
Tekstin suomennosta ei ole saatavilla.
360,000 ha; i.e. around 4% of disadvantaged areas
Vuoristoalueiden laajuus
50% of national territory 90.8% of woodlands 79.5% of pastureland 46% of farmland 3,293 local and regional authorities (59.8% of the national total)
360 000 ha eli noin 4 % epäsuotuisista alueista 50 % pinta­alasta 90,8 % metsistä sijaitsee vuoristoalueilla 79,5 % laidunmaista sijaitsee vuoristoalueilla 46 % maatalousmaasta sijaitsee vuoristoalueilla 3 293 vuoristokuntaa (59,8 % kaikista kunnista)
10.2% of the national population population density of mountain areas: 36 per km2 (national average: 74 per km
10,2 % väestöstä asuu vuoristoalueilla vuoristoalueiden väestöntiheys: 36 as./km2 (keskimäärin 74 as./km
38% of national territory 88% of woodlands 16% of farmland 35.7% of local authorities around 6.3 million inhabitants (16% of the national population) population density of mountain areas: 32.7 per km2
38 % pinta­alasta 88 % metsäpinta­alasta 16 % maatalousmaasta
17.4% of national territory 33.7% of woodlands 31.4% of farmland
17,4 % pinta­alasta 33,7 % metsäpinta­alasta 31,4 % maatalousmaasta
6,128 of local authorities (17% of the national total) and 92 towns 3.6 million inhabitants (7.7% of the national population) population density of mountain areas: 31 per km2 ( < 2/3 of the national average) IRL
6 128 vuoristokuntaa (17 % kaikista kunnista) ja 92 vuoristokaupunkia 3,6 miljoonaa asukasta vuoristoalueilla (7,7 % maan väestöstä) vuoristoalueiden väestöntiheys: 31 as./km2 (alle 2/3 koko maan keskiarvosta)
106,107 km2 (35.2% of national territory) 58.1% of woodlands 24.4% of farmland
2 (35,2 % pinta­alasta)
2,605 local authorities (32.1% of the national total) 7.5 million inhabitants (13.1% of the national population) population density of mountain areas: 70.7 per km2
2 605 vuoristokuntaa (32,1 % kaikista kunnista) 7,5 miljoonaa asukasta vuoristoalueilla (13,1 % maan väestöstä) vuoristoalueiden väestöntiheys: 70,7 as./km2
70% of national territory 57% of farmland around 3 million inhabitants in mountain areas (37.5% of the national population) around 1,170 municipalities in mountain areas (almost 50%)
70 % pinta­alasta 57 % maatalousmaasta noin 3 miljoonaa asukasta vuoristoalueilla (37,5 % maan väestöstä) noin 1 170 vuoristokuntaa (lähes 50 %)
40% of national territory 50% of woodlands and pastureland 50% of agricultural crops 23% of the national population
40 % pinta­alasta 50 % metsistä ja laidunmaista sijaitsee vuoristoalueilla 50 % maatalousmaasta sijaitsee vuoristoalueilla 23 % väestöstä asuu vuoristoalueilla
151,313 km2 (45% of national territory) 95% of woodlands
151 313 km2 (45 % pinta-alasta) 95 % metsäpinta-alasta
85% of farmland is in disadvantaged areas and 6% is in mountain areas 441 local authorities in disadvantaged and isolated areas, 94 towns in disadvantaged areas and 10 towns in isolated areas 3.5 million inhabitants live in disadvantaged areas (68% of the national population, 9% in mountain areas)
85 % maatalousmaasta sijaitsee epäsuotuisilla alueilla ja 6 % vuoristoalueilla 441 kuntaa sijaitsee epäsuotuisilla ja syrjäisillä alueilla, 94 kaupunkia epäsuotuisilla alueilla ja 10 kaupunkia syrjäisillä alueilla 3,5 miljoonaa asukasta epäsuotuisilla alueilla (68 % maan väestöstä, 9 % vuoristoalueilla)
2 population density of mountain areas: 2.6 per km
2 vuoristoalueiden väestöntiheys: 2,6 as./km
(national average: 16 per km
(koko maassa keskimäärin 16 as./km
5% of the population population density of mountain areas: 2 per km2
5 % väestöstä vuoristoalueilla vuoristoalueiden väestöntiheys: 2 as./km2
Source: Information taken from a study drawn up for the European Parliament entitled Towards a European policy for mountain regions -problems, results obtained and adjustments needed.
Lähde: Eri tietoja Euroopan parlamentin julkaisusta Towards a European Policy for Mountain Regions - Problems, Results Obtained and Adjustments Needed.
Economic activities in mountain areas are concentrated mainly in the valleys which provide natural corridors.
Vuoristoalueiden taloudellinen toiminta keskittyy lähinnä laaksoihin, jotka ovat luonnollisia kulkureittejä.