natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The time taken for half of a large number of atoms of one particular radionuclide to decay is a property of the particular radionuclide and it does not change if the number of atoms of the nuclide is changed.
Se aika, jossa puolet tietyn radionuklidin suuresta atomimäärästä hajoaa, on kyseisen radionuklidin ominaisuus. Se ei riipu nuklidin atomien määrästä.
It does not change if the temperature or the pressure of the atoms is changed and is not affected when the atoms are involved in chemical or biological reactions.
Siihen ei vaikuta lämpötila tai paine eikä atomien osallistuminen kemiallisiin ja biologisiin reaktioihin.
An example of activity and halflife is shown below:
Jäljempänä annetaan esimerkki aktiivisuudesta ja puoliintumisajasta.
5 million nuciel not yet disintegrated oooo oooooooo oooooooo oOOOOOOO α
•oooo ooooo oo··· • OOOO i ····· 1
Decay of a radionuclide with 8-day half-life.
Radionuklidin hajoaminen, kun puoliintumisaika on päivää.
A radionuclide may be identified by measuring the halflife or by measuring the nature of the radiation emitted, for example the energy of the photon.
Radionuklidi voidaan määrittää mittaamalla puoliintumisaika tai tarkkailemalla lähetetyn säteilyn lajia, esim. fotonien energiaa.
This energy is expressed in units of electron volts; one electron volt is equal to the energy of an electron energised by an applied voltage of 1 volt, the symbol being eV.
Tämä energia ¡Imaistaan elektronivoltteina.
The energies of photons emitted are usually expressed with the help of different prefixes, as shown below.
Elektronivoltti (eV) vastaa kineettistä energiaa, jonka elektroni saa kulkiessaan yhden voltin potentiaalieron yli.
The use of prefixes to express energy in eV.
Lähetettä­vien fotonien energia ilmaistaan seuraavan taulukon mukaisesti yleensä erilaisina kerrannaisyksikköinä.
Ionization
Ionisaatio
The energy of the radiation emitted from a radionuclide is lost to the atomic electrons of the absorber and some of these electrons will be dislodged, leaving the atom with a positive electrical charge.
Radionuklidista peräisin oleva energia siirtyy vastaanottavan aineen atomien elektroneille. Jotkin näistä elektroneista irrottautuvat ja atomille jää positiivinen sähköinen varaus.
The charged atom is known as an ion and one of its properties is the ability to react chemically with molecules nearby.
Tällä tavalla varautunutta atomia kutsutaan ioniksi, ja se voi reagoida kemiallisesti ympäröivien molekyylien kanssa.
Electromagnetic radiation can cause ionization if the wavelength is less than 100 nm, because the photon has sufficient energy to dislodge an electron.
Sähkömagneettinen säteily voi aiheuttaa ionisaation, kun aallonpituus on alle 100 nm, koska tällöin fotonilla on tarpeeksi energiaa elektronin irrottamiseksi.
The ionization of a water molecule.
Jos ¡hmiskudokset altistuvat ionisoivalle säteilylle, tämä kemiallinen reaktio tapahtuu elävässä kudoksessa.
When human tissue is exposed to ionizing radiation this chemical reaction will occur in living tissue, which may be damaging especially if the reaction takes place in the nucleus of a human cell.
Tämä voi olla vahingollista erityisesti, jos ionisaatio tapahtuu ihmissolun tumassa. Säteilysuojelun tarkoituksena on
The purpose of radiation protection is to avoid this damage and so we must prevent or reduce the amount of radiation absorbed in tissue.
Vesimolekyylin ionisaatio välttää tällaisia vahinkoja siten, että kudosten absorboimaa säteilymäärää vähennetään mahdollisimman paljon.
We cannot measure this quantity in living tissue but we can make radiation detectors from materials similar to tissue and so predict the effect.
Säteilyn vaikutusta voidaan kuitenkin arvioida käyttämällä säteilyilmaisimia, jotka valmistetaan kudosta muistuttavista aineista.
Fortunately ionization in gases and some other materials is a relatively easy quantity to measure and so it may be used to detect radiation.
Ionisaatiota voidaan onneksi mitata suhteellisen helposti kaasuista ja joistakin muista aineista, ja tämä muodostaa perustan säteilyn mittaamiselle.
The total amount of ionization indicates the total quantity of radiation which has been absorbed and gives us an indication of the total effect of the radiation.
Ionisaation kokonaismäärä antaa osoituksen säteilyn absorboituneesta kokonaismäärästä ja siten säteilyn kokonaisvaikutuksesta.
There are three main types of ionizing radiation: alpha, beta and gamma radiation.
On olemassa kolme ionisoivan säteilyn päälajia: alfa-, beeta-ja gammasäteily.
The neutron is another type of radiation which is normally produced in a nuclear reactor.
Neutronisäteily on säteilylaji, jota yleensä tuotetaan ydinreaktorissa.
The neutron is the only radiation which induces radioactivity in the material in which it is absorbed.
Neutronisäteily tuottaa radioaktiivisuutta siinä aineessa, joka absorboi sen.
Xrays produced by a machine have simular properties to gamma rays.
Keinotekoisesti tuotetuilla röntgensäteillä on samanlaisia ominaisuuksia kuin gammasäteillä.
The following table is a summary of the properties of the most important ionizing radiations:
Seuraavassa on yleiskatsaus ionisoivan säteilyn tärkeimpien lajien ominaisuuksista:
CHARGE
Varaus
MASS
Massa
REACTION WITH MATTER.
Reaktio aineiden kanssa
0 NEUTRON
0 Välillisesti ionisoivaa.
Example: a 1 MeV particle is stopped by 1 mm of water. Low ionization over a medium distance before attaching to an atom.
Läpäisykykyinen pitkällä etäisyydellä; tuottaa absorboitumisen yhteydessä radioaktiivisuutta.
Our natural senses do not respond to ionizing radiation and we are dependant on the use of instruments to warn us about its presence.
Koska aistimme eivät reagoi ionisoivaan säteilyyn, voimme havaita sen ainoastaan tarkoituksenmukaisten mittalaitteiden avulla.
With the aid of these instruments ionizing radiation has become one of the most readily detectable hazards in our environment.
Näiden laitteiden avulla voimme havaita, jos ionisoiva säteily muodostaa riskejä ympäristössäm­me.
Detection is made possible because the ionization causes electrical and chemical changes in most materials, gases, liquids and solids.
Tämä osoittaminen on mahdollista, koska ionisaatio aiheuttaa useimmissa aineissa — kaasussa, nesteessä ja kiinteissä aineissa — sähköisiä ja kemiallisia muutoksia.
Neutrons produce some ionization indirectly and also react with the nucleus of an atom and produce effects which are detectable.
Neutronit aiheuttavat epäsuoran ionisaation. Ne reagoivat myös atomin ytimen kanssa ja aiheuttavat havaittavissa olevia vaikutuksia.
Some of these effects can be made visible under a microscope.
Jotkin näistä vaikutuksista voidaan nähdä mikroskoopin avulla.
By using detectors which are sensitive to the ionizing effect of radiation we can estimate the amount of ionization in tissue exposed at the same place and for the same time and so deduce the biological effect.
Käyttämällä säteilyn ionisoivan vaikutuksen osoittavia ilmaisimia voidaan arvioida ionisaation määrä kudoksissa, jotka ovat altistuneet samassa paikassa saman ajan. Näin voidaan arvioida myös biologiset vaikutukset.
This task is simplified by expressing the effect on tissue in terms of the amount of radiation energy absorbed, referred to as the absorbed dose.
Tätä tehtävää yksinkertaistetaan siten, että vaikutus kudoksiin ¡Imaistaan absorboituneen säteilyenergian määränä.
The unit is the gray, 1 joule per kilogram, symbol Gy.
Se ilmaistaan absorboituneena annoksena, jonka mittayksikkö on gray (Gy; 1 Gy = 1 joule/kg).
This quantity is insufficient to specify the biological effect because the effect of a given absorbed dose of radiation will depend on the type of radiation and on the tissue exposed.
Tämä ei kuitenkaan riitä ilmoittamaan biologista vaikutusta, koska tietyn absorboituneen annoksen vaikutus riippuu myös säteilylajista ja altistuneesta kudoksesta.
The ICRP therefore introduced a system of weighting factors by which the absorbed dose is multiplied to give the Effective Dose and this is an indication of the biological effect.
Tämän vuoksi ICRP on kehittänyt painotuskertoimien järjestelmän, jolla absorboitunut annos painotetaan.
The unit is the sievert, symbol Sv.
Näin saadaan efektiivinen annos, jonka avulla biologinen vaikutus arvioidaan.
The weighting factors are selected in order that an effective dose of one sievert produced by the exposure of any tissue to any radiation will have the same biological effect on the person exposed.
Efektiivinen annos ¡Imaistaan sieverteinä (Sv). Painotuskertoimet on määritetty niin, että 1 Sv:n efektiivisellä annoksella on sama biologinen vaikutus riippumatta siitä, mikä kudos altistuu ja mille säteilylajille.
The sievert is a large quantity and so we use the millisievert, symbol mSv, or the microsievert, symbol 1 μ5ν.
Sievert on suuri yksikkö, ja sen vuoksi yksikköinä käytetään myös millisievertiä (mSv) ja mikrosievertiä (pSv).
The quantity may be expressed using other prefixes as in the following examples.
Samojen arvojen ilmoittamisessa voidaan käyttää erilaisia kerrannaisyksi­köitä, kuten seuraavista esimerkeistä käy ilmi.
The ionization chamber
Ionisaatiokammio
TECHNICAL SUPPLEMENT
TEKNINEN LIITE geigermittari
Geiger-Mueller counters, invented in 1903, use a high voltage and a special gas filling which gives a strongly amplified burst of electric current for each ionizing particle detected.
Vuonna 1903 keksityt geigermittarit toimivat korkean jännitteen ja erityiskaasun avulla. Havaitessaan ionisoidun hiukkasen ne tuottavat sähköisen purkauksen.
With the aid of filters built into a badge in which the film is carried the variation in the blackening of the film can be used to estimate the total radiation dose.
Eri suodattimien läpi kulkenut säteily aiheuttaa eri asteiset mustumat filmille, ja niistä voidaan arvioida kokonaissäteilyä n nos.
Pocket dosimeters can be made to carry a small ionization chamber or possibly a Geiger-Mueller counter and these can be installed in a case which contains the electrical circuits.
Taskuannosmittareissa voidaan käyttää pientä ionisaatiokammiota tai geigerputkea. Mittarin kotelo sisältää myös tarvittavat elektroniset komponentit.
Survey meters may incorporate Geiger-Mueller counters and may be used to survey an area for beta, gamma and Xrays and some have detectors which respond to neutrons.
Lisäksi käytössä on säteilyvalvontalaitteita, jotka sisältävät geigermittareita ja joiden avulla voidaan valvoa beeta­, gamma­ ja röntgensäteilyä tietyllä alueella.
When the detector is fitted with a."window" the meter can be used to record the amount of unsealed radioactivity, known as radioactive contamination, which is present on the surface.
Joissakin laitteissa on ilmaisimia, jotka havaitsevat neutroneja. Jos ilmaisimessa on "ikkuna", voidaan havaita pinnoilla oleva radioaktiivisuus eli kontaminaation määrä.
THE BIOLOGICAL EFFECTS OF RADIATION
IONISOIVAN SÄTEILYN BIOLOGISET VAIKUTUKSET
Human biology cytoplasm
Ihmisen biologia sytoplasma
The effect of radiation exposure on the body depends on which of the organs is exposed.
Säteilyaltistuksen vaikutus kehoon riippuu siitä, mikä elin altistuu.
In each organ the properties of the cells determine the biological importance of the organ.
Kussakin elimessä solujen ominaisuudet määräävät elimen biologisen merkityksen.
A typical cell is illustrated below showing the cell wall or membrane, the cytoplasm and the cell nucleus.
Solu koostuu solukelmusta, sytoplasmasta eli solulimasta ja tumasta.
Some cells, known as germ cells, are responsible for our reproduction , the remainder are called somatic cells.
Sukusolut osallistuvat suvun jatkamiseen; muita soluja kutsutaan somaattisiksi soluiksi.
The cell nucleus carries the chromosomes which contain the genes with which all types of cell transmit information to their daughter cells.
Solun tuma on kromosomien kantaja. Kromosomit sisältävät geenejä, joiden avulla kaikki solutyypit siirtävät tietoja tytärsoluilleen.
A cell possesses only a few, perhaps only two, copies of a gene, and there are tens of thousands of different types of genes in a cell, many of them vital for the reproduction and normal functioning of the cell.
Yhdessä solussa on kymmeniä tuhansia erilaisia geenejä. Monet niistä ovat keskeisiä solun jakautumisen ja normaalin toiminnan kannalta.
If the DNA material is damaged to such an extent as to make a cell incapable of functioning and dividing normally, the cell will die either immediately or after one or several divisions.
Jos DNA vahingoittuu siinä määrin, että solu ei enää pysty toimimaan ja jakautumaan normaalisti, solu kuolee joko heti tai useiden jakautumisten jälkeen.
This will be most serious for the organism if radiation has destroyed a large proportion of the parent cells which provide daughter cells for vital tissues such as those in bone marrow, skin, intestine, testes etc.
Erityisen vaarallista on se, jos säteily vahingoittaa suurta määrää emosoluja, jotka tuottavat tytärsoluja elintärkeille kudoksille, esimerkiksi luuytimelle, iholle, suolistolle ja sukurauhasille.
Genetic damage in a cell may not kill the cell but it can permanently alter its functions.
Solun geneettinen vaurio ei välttämättä johda solujen kuolemiseen, mutta se voi muuttaa niiden toimintaa lopullisesti.
Thus, a cell may be transformed in such a way that its descendants become cancer cells that cause cancer disease.
Näin solu voi muuttua niin, että sen tytärsoluista tulee syöpäsoluja, jotka aiheuttavat syöpäsairauden.
The germ cells may undergo a dominant or recessive mutation which in this case is transmitted to the descendants of the person affected.
Sukusolussa voi tapahtua dominantti tai resessiivinen periytyvä mutaatio.
■ Pair of chromosomes general helical structure·
Tässä tapauksessa muutokset siirtyvät tuleviin sukupolviin.
Deterministic effects of exposure to ionizing radiation
Ionisoivan säteilyn deterministiset vaikutukset deterministiset vaikutukset
Damage to tissue caused by ionization is proportional to the amount of radiation energy absorbed, a quantity called the absorbed dose.
Ionisaation aiheuttamat kudosvauriot ovat suhteessa absorboituneeseen säteilyenergiamäärään eli absorboituneeseen annokseen.
We have seen that the damage depends on the type of radiation and on the tissue exposed.
Kuten olemme nähneet, vauriot riippuvat säteilylajista ja säteilyä saaneesta kudoksesta.
Following substantial exposure to radiation, so many cells may be
Voimakas säteilyaltistus voi vaurioittaa niin monia soluja, että kudokset eivät voi enää suorittaa tehtäväänsä.
TECHNICAL SUPPLEMENT deterministic effects damaged that the function of the tissue cannot be maintained.
Säteily vaikuttaa kuten monet myrkylliset aineet.
Therefore radiation acts like many other toxic agents and the consequences appear only when a certain threshold dose is exceeded.
Seuraukset näkyvät vasta, kun ylitetään tietty raja.
These early effects can be predicted in a given person when the radiation dose is known and so they are called deterministic effects (Not all deterministic effects are early effects).
Nämä välittömät vaikutukset voidaan ennustaa, jos säteilyannos on tiedossa. Sen vuoksi niitä kutsutaan deterministisiksi vaikutuksiksi.
For example, exposure of the entire body to several Sv leads to radiation disease and potentially to death from failure of some of the blood-forming and immune functions; localized exposure to doses of tens of Sv causes damage to the affected tissues, for example to skin and underlying tissues.
Esimerkiksi kokokehoaltistuminen usean Sv:n annokselle johtaa säteilysairauteen ja mahdollisesti verenmuo­dostus­ ja immuunijärjestelmän tiettyjen toimintojen loppumisen vuoksi kuolemaan. Usean kymmenen 5v:n paikallinen altistuminen johtaa kyseisten kudosten — esimerkiksi ihon ja ihonalaisten elinten — vahingoittumiseen.
For most tissues the threshold for deterministic effects caused by a long-term exposure is an annual dose of about 0.5 gray.
Useimmille kudoksille determinististen vaikutusten kynnysarvona voidaan pitää noin 0,5 Gy:n vuosittainen annos.
THE MOST SENSITIVE TISSUES ARE IN THE TESTES, THE LENS OF THE EYE AND THE BONE MARROW.
HERKIMMÄT KUDOKSET OVAT SUKURAUHASET, SILMÄN LINSSI SEKÄ LUUYDIN.
The remainder of the body is less sensitive but exposure of the whole body to high doses produces a sequence of severe effects.
Kehon muut osat eivät ole näin herkkiä. Koko kehon altistuminen suurille annoksille johtaa kuitenkin moniin vakaviin seurauksiin.
THE TESTES. The male is rendered temporarily sterile with a dose of about 0.15 gray to the testes and a dose of 3.5 to 6 gray results in permanent sterility.
KIVEKSET: Jos kivekset saavat noin 0,15 Gy:n annoksen, miehestä tulee väliaikaisesti steriili. 3,5­6 Gy:n annos johtaa pysyvään steriiliyteen.
When the lens of the eye is exposed to Xray or gamma radiation a single dose of about 2 to 10 gray given in a short time may cause opacities sufficient to cause impairment of vision (cataracts).
SILMÄT: Jos silmien linssit altistuvat röntgen- tai gammasäteille, lyhytaikainen yksittäinen 210 Gy:n annos voi aiheuttaa linssien samentuman ja näköhäiriöitä (harmaakaihin).
Neutron radiation may cause the same damage at less than half of these doses.
Puolta pienempi neutronisäteily voi aiheuttaa samat vauriot.
THE BONE MARROW. The blood-forming process which takes place in the bone marrow is depressed if the whole red bone marrow receives a dose of more than 0.5 gray.
LUUYDIN: Jos koko punainen luuydin altistuu yli 0,5 Gy:n annokselle, tällä on vaikutuksia luuytimen verenmuodostukselle.
THE WHOLE BODY. Within a few hours the person exposed to doses exceeding 2 gray may suffer vomiting due to damage of the digestive system.
KOKO KEHON ALTISTUMINEN: Yli 2 Gy:n annokset voivat suolistovaurioiden vuoksi aiheuttaa muutamien tuntien sisällä pahoinvointia.
Doses to the whole body of 3 to 5 gray may be fatal in 60 days unless very special medical care is available.
35 Gy:n kokokehoannokset voivat johtaa kuolemaan 60 päivän kuluessa, jos potilasta ei viedä lääkäriin.
At these doses there may be a reddening of the skin, an effect used by the early radiologists as a means of estimating the amount of radiation exposure.
Annoksen seurauksena voi esiintyä ihon punoitusta, jonka avulla radiologit aikoinaan arvioivat säteilyaltistumista.
Above doses of 50 gray the person exposed may die in as little as two days.
Yli 50 Gy:n annos johtaa kuolemaan todennäköisesti kahden päivän sisällä.
Stochastic effects of exposure to ionizing radiation stochastic effects
Ionisoivan säteilyn stokastiset vaikutukset stokastiset vaikutukset
If the radiation exposure is spread over weeks or months it is possible for the natural repair mechanism of our bodies to work so that the effect is reduced.
Jos säteilyaltistuminen kestää viikkoja tai kuukausia, kehon luonnolliset korjausmekanismit voivat vähentää vahingollisia vaikutuksia.
Subsequently there may be other effects in the individual or in the person's descendants but these effects occur in a random way and are called stochastic effects.
Myöhemmin altistuneissa ihmisissä tai heidän jälkeläisissään voi ilmetä muita vaikutuksia, jotka esiintyvät täysin satunnaisesti.
These are loosely termed "late effects".
Niitä kutsutaan stokastisiksi vaikutuksiksi sekä myös myöhäisvaikutuksiksi.
The annual dose which we receive from natural radiation, the most important source of our radiation exposure, is sufficient to release many millions of ion pairs in the DNA contained in our bodies.
Säteilyn suurimmasta lähteestä eli luonnollisesta säteilystä saatava vuosittainen annos riittää vapauttamaan miljoonia ionipareja elimistön sisältämässä DNA:ssa.
This type of damage to the DNA of a single cell could lead, after a long delay, to the development of a cancer of a type identical to those caused by other agents.
Pitemmän ajan kuluttua yksittäisen solun DNA:n vaurio voi johtaa sellaiseen syöpäsairauteen, joka voisi aiheutua myös muista syistä.
In fact this development is completed very rarely, so the radiation exposure from natural radiation accounts for a small fraction of cancer deaths.
Tosiasiassa tätä tapahtuu vain harvoin. Luonnollinen säteily aiheuttaa pienen osan kaikista syövästä johtuvista kuolemantapauksista.
Damage to any one single cell in a given person is not predictable, which is why it is called stochastic.
Yksittäisen solun vaurioita tietyssä henkilössä ei voida arvioida.
A probability can be estimated and the overall effect is usually assumed to be proportional to the absorbed dose.
Sen vuoksi puhutaan stokastisista eli satunnaisista vaikutuksista. On kuitenkin mahdollista arvioida vaurion todennäköisyys.
In fact risks are likely to be lower at lower doses and dose rates.
Näissä pommituksissa annosnopeudet olivat korkeita.
Most of our knowledge comes from the study of the exposures at Hiroshima-Nagasaki,
On olemassa vain vähän tietoa siitä, millaisia vaikutuksia pienillä annosnopeuksilla on ihmisiin.
TECHNICAL SUPPLEMENT which were at high doses and high dose rates; little information is available on the effects on man of doses received at lower dose rates and practically none at doses lower than 0.2 Sv.
Käytännössä meillä ei ole varmaa tietoa siitä, millainen vaikutus on alle 0,2 Sv:n annoksilla.
Nuclear workers, who do receive doses at this level, appear to show a "healthy worker effect" with lower overall mortality and cancer risks than the population.
Säteilytyöntekijöillä, jotka saavat tämänkokoisia annoksia, vaikutus näyttää olevan "healthy worker effect".
A substantial proportion of the Hiroshima and Nagasaki groups and other exposed groups are still alive.
Tämä tarkoittaa, että työntekijöiden kuolleisuus ja syöpäriski pysyy koko väestöä alhaisempana.
Risk assessment requires extrapolation from the high doses experienced at Hiroshima and Nagasaki to the low doses and dose rates of normal experience.
Suuri osa Hiroshiman ja Nagasakin pommitusten uhreista ja muista altistuneista ihmisistä elää edelleen. Normaalisti saatavien pienten annosten ja annosnopeuksien aiheuttamien riskien arviointi perustuu suurten (esim.
ICRP favour a "multiplicative risk model" which predicts a reduction in life span of about one year after exposure to one Sv.
ICRP on esittänyt "suhteellista riskimallia", jonka mukaan altistuminen 1 sievertin annokselle lyhentää elinikää vuodella.
This is about the same life shortening as that from smoking half a packet of cigarettes daily for 30 years.
Tämä vastaa eliniän todennäköistä lyhenemistä silloin, kun henkilö polttaa 30 vuoden ajan päivittäin puoli askia savukkeita.
It is now thought that the additional genetic risk caused by 1 Sv is about 1 to 2% of the risk of spontaneous genetic effects.
Nykyään arvioidaan, että 1 Sv:n annos lisää geneettistä riskiä noin 12 %:lla altistuneiden ihmisten jälkeläisissä.
Radiation dose
Säteilyannos
The stochastic effects of radiation exposure depend on the type of radiation and the tissue involved as well as the absorbed dose.
Säteilyaltistumisen stokastiset vaikutukset riippuvat säteilylajista ja kudoksesta sekä absorboituneesta annoksesta.
For example, the strongly ionizing alpha ray is 20 times more damaging than the gamma or beta ray.
Siten esimerkiksi voimakkaasti ionisoivilla alfasäteillä on 20­kertainen vahingoittava vaikutus verrattuna gamma­ tai beetasäteisiin.
To allow for this we multiply the absorbed dose by a radiation weighting factor and the product is called the equivalent dose: radiation weighting factor equivalent dose
Tämän eron huomioonottamiseksi absorboitunut annos kerrotaan säteilyn painotuskertoimella ja näin saadaan ekvivalenttian­nos, joka ¡Imaistaan sieverteinä.
RADIATION WEIGHTING FACTOR
SÄTEILYN PAINOTUSKERROIN
ALPHA PARTICLES and FISSION FRAGMENTS NEUTRONS GAMMA PHOTONS (all energies) BETA PARTICLES PROTONS
Alfahiukkaset ja jotkin muut hiukkaset Neutronit Gammafotonit (kaikki energia) Beetahiukkaset Protonit
In addition we know that each of the organs in our bodies differs in sensitivity to radiation.
Lisäksi tiedetään, että kehomme kudosten säteilyherkkyys vaihtelee.
The gonads, which have an early response to relatively low doses of radiation, also account for 1/5 or a fraction 0.20 of the stochastic effect.
Sukurauhasiin kohdistuva pienikin annos voi vaikuttaa hedelmällisyyteen, ja stokastisista vaikutuksista 1/5 eli 0,20 ¡Imenee niissä.