natgillin/translations-raw huggingface dataset:
When asked to list the priorities of the councils only 0.7 per cent thought these were to 'aid individual citizens in dealings with the public administration' while 36.2 per cent thought they were to defend the interests of the prefecture at the national level.
Kun pyydettiin luettelemaan valtuuston toiminnan prioriteetit, vain 0,7 prosenttia katsoi, että yksi niistä oli helpottaa kansalaisten kanssakäymistä julkishallinnon kanssa. Vastaajista 36,2 prosentin mielestä tärkeintä oli läänin etujen puolustaminen valtakunnallisella tasolla.
These data confirm the picture of a highly centralized system in which subnational government is dominated by the national political parties and the central government and feels it necessary to defend itself against these rather than to promote grassroots participation by citizens.
Tulokset vahvistavat kuvaa erittäin tiukasti keskitetystä järjestelmästä, jossa valtiota alempia hallinnon tasoja hallitsevat kansalliset poliittiset puolueet ja keskushallinto, ja jossa alue- ja paikallishallinto pitää pikemminkin tarpeellisena puolustaa itseään niitä vastaan kuin edistää kansalaisten ruohonjuuritason osallistumista.
It is not surprising, therefore, that there was overwhelming support for decentralization.
Siksi ei ole yllättävää, että hajauttamista pidettiin erittäin toivottavana.
In almost all policy areas huge majorities favoured giving the prefecture councils greater powers: cultural affairs (95.4 per cent), taxes for local projects (93.2 per cent), small and medium enterprises/artisanry (90.1 per cent), environment (98.8 per cent), agriculture (85 per cent), health (82.4 per cent), public works (82.1 per cent), employment (79.5 per cent), police (78 per cent), transportation (73.7 per cent), and school education (72.4 per cent).
Huomattava enemmistö vastaajista kannatti lääninvaltaustojen vallan lisäämistä miltei kaikilla politiikan aloilla: kulttuuriasioissa (95,4 %), paikallisten hankkeiden hyväksi suoritettavassa verotuksessa (93,2 %), pk- ja käsiteollisuusyrityksiin liittyvissä asioissa (90,1 %), ympäristökysymyksissä (98,8 %), maataloussektorilla (85 %), terveydenhuollossa (82,4 %), julkisissa töissä (82,1 %), työllisyysasioissa (79,5 %), poliisiasioissa (78 %), liikennekysymyksissä (73,7 %) sekä peruskoulutuksessa (72,4 %).
Only in a few areas did a minority wish to see greater powers: scientific research (41.9 per cent), exports (40.7 per cent), and university education (32.9 per cent).
Vain muutamat alat olivat sellaisia, joilla vähemmistö vastanneista halusi antaa valtuustoille enemmän valtaa: ne olivat tieteellinen tutkimus (41,9 %), vienti (40,7 %) ja yliopistokoulutus (32,9 %).
Greece is a member of the European Union, which means that like all the EU Member States it is subject to EU law.
Kreikka on Euroopan unionin jäsen, mikä merkitsee sitä, että kuten kaikkien EU:n jäsenvaltioiden, sen on noudatettava EU:n lainsäädäntöä.
According to the Greek delegation to the COR, Greece has strengthened the participative process as effectively and as fully as possible, at both the decisionmaking and the development implementation level.
Alueiden komitean kreikkalaisvaltauskunnan mukaan maa on vahvistanut kansalaisten osallistumista palvelevia prosesseja niin tehokkaasti ja täydellisesti kuin mahdollista sekä päätöksenteossa että kehitys- ja toimeenpanovaiheissa.
They also claim that the elected municipal and prefectoral authorities act as catalysts in the cooperative process between central government, local authorities, and private players.
Kreikan valtuuskunnan mukaan vaaleilla valitut kuntien ja läänien viranomaiset toimivat keskushallituksen, paikallisviranomaisten ja yksityisten toimijoiden välisen yhteistyön käynnistäjinä.
At the same time, both the regions and the prefectures and municipalities have developed close cooperative ties with their counterparts in the member states of the European Union, and in the rest of south-eastern Europe, in an effort to enhance local government services and activities and to consolidate the maintenance of peace in the sensitive Balkan region, as well as preparing structures in our neighbouring countries with a view to accession to the European Union.
Samalla sekä alueet että läänit ja kunnat ovat kehittäneet tiiviit yhteistyösuhteet EU:n muiden jäsenvaltioiden ja muiden Kaakkois-Euroopan valtioiden vastaavien elinten kanssa parantaakseen paikallishallinnon palveluita ja toimintaa sekä vahvistaakseen rauhan säilymistä tulenaralla Balkanin alueella sekä kehittääkseen naapurimaiden valtiollisia rakenteita Euroopan unioniin liittymistä silmällä pitäen.
As far as 'interregional cooperation' is concerned, one example is the Environment Centre of the European Mediterranean Regions, which was set up on 10 March 1995 during the sixth meeting held in Marseilles, of the Inter-Mediterranean Committee at the Conference of Peripheral and Coastal Regions in the European Union.
Esimerkki alueiden välisestä yhteistyöstä on Euroopan puoleisten Välimeren alueiden ympäristökeskus, joka perustettiin Marseillessa 10. maaliskuuta 1995 Euroopan perifeeristen merellisten alueiden liiton Välimeren alueen komitean kuudennen kokouksen yhteydessä.
This centre is based in Athens and its founding members include the thirteen regions of Greece together with the Mediterranean regions of Spain, France, Italy, and Portugal.
Keskuksen toimipaikka on Ateena ja sen perustajajäseniin kuuluvat Kreikan 13 aluetta yhdessä Espanjan, Ranskan, Italian ja Portugalin Välimeren-puoleisten rannikkoalueiden kanssa.
It is also recognized in Greece under Law 2347/1995.
Se on virallisesti
defence policy (35.1 per cent).
-95- tunnustettu Kreikassa lailla nro 2347/1995.
These pro-European attitudes were shared across the parties although the parties to the left of the PASOK were somewhat less enthusiastic.
Keskuksen toimialaan kuuluu erityisesti ympäristön laatu Välimeren alueella, jossa on erityisiä ekologisia ongelmia.
However, this enthusiasm for European integration is not matched by an equally positive assessment of the ability of the prefecture councils to meet the challenge.
Kreikan alue-ja paikallisdemokratian suurin haaste ja samalla merkittävin mahdollisuus on epäilemättä maan EU-jäsenyys.
Greece originally had a centralized system of government, its political institutions dating back to the country's liberation and the setting up of an independent Greek state in 1832 after some four centuries of occupation by the Ottoman Empire.
Kreikalla oli alun perin keskitetty hallintojärjestelmä, jonka poliittisten instituutioiden synty ajoittuu maan vapautumiseen ja itsenäisen Kreikan valtion perustamiseen vuonna 1832, noin neljäsataa vuotta kestäneen ottomaanien vallan jälkeen.
The administrative system was centralized after the country's liberation.
Hallintojärjestelmä keskitettiin maan vapautumisen jälkeen.
This was necessary at the time because the new state was set up from scratch in a country that had been devastated following the Greeks' ten-year war of independence.
Tämä oli tuolloin tarpeen, sillä uusi valtio jouduttiin perustamaan aivan alkutekijöistä maassa, joka oli tuhottu ja hävitetty kansan käydessä kymmenvuotisen aseellisen vapaustaistelun miehitysvaltaa vastaan.
Within this system, first-tier local government (there effectively being no second tier) was weak and depended heavily on central government. Greece's administrative system already had strong decentralized features.
Tuolloisessa järjestelmässä ensimmäisen portaan paikallishallinto (käytännössä toisen portaan hallintoa ei ollut) oli heikko ja pitkälti riippuvainen valtiovallasta.
implemented both by the Socialists and also by the conservative Nea Demokratika which has generally opposed decentralization.
Kreikan silloisessakin hallintojärjestelmässä oli vahvoja hajautettuja piirteitä.
In recent times, membership of the European Union has had the effect of encouraging the setting up of a regional level of administration and has led to a consciousness of the inadequacies of Greek local government to meet the challenges of membership.
Alueet toimivat jo valtionhallinnon hajautettuina erillisyksikköinä; läänit alkoivat toimia toisen portaan paikallishallintona vuonna 1995, ja 11. lokakuuta 1998 pidetyissä vaaleissa valittiin edustajat toiselle toimikaudelle (vuosiksi 1999-2002).
Laws currently going through parliament are attempting to redress this situation by strengthening the regional authorities and democratising the prefecture councils.
Ensimmäisen portaan paikallishallintotasona alkoivat 1. tamrnikuuta 1999 toimia uusien säännösten mukaiset kaupungit, jotka muodostettiin sulauttamalla yhteen pienempiä kuntia ja kaupunkeja.
Both prefects and mayors are now directly elected although still on the basis of party lists.
Tätä oli edeltänyt vuosisatoja kestänyt ottomaanien valtakausi.
They will also compulsorily amalgamate the huge number of fragmented communes.
Kuten Italiassa, myös Kreikassa puoluejärjestelmä on hyvin vaikutusvaltainen.
This is being accompanied by administrative reforms that are being drawn up and carried out in conjunction with the European Commission.
Päästyään valtaan poliittiset puolueet pyrkivät vahvistamaan keskushakuisuutta ja hallitsemaan alemman tason hallintoa.
All of these developments may lead to a strengthening of regional and local democracy in Greece.
Näissä oloissa paikallishallinto oli hajanainen, heikko ja suuresti riippuvainen keskuksesta.
There are 220 inhabited islands with a surface area of 25,042 sq. km. and 1,384,110 inhabitants (1981 census).
PASOK-puolue pani 1980luvulla alulle poliittisia uudistuksia, jotka tähtäsivät hallinnon hajauttamiseen, mutta sekä sosialistit että konservatiivinen Nea Demokratia -puolue toteuttivat ne vain osittain.
This represents 13% of the population and 19% of the territory.
Nea Demokratia on melko johdonmukaisesti vastustanut hajauttamista.
The Aegean Islands, Attica, Central and Eastern Greece, Crete, Northern Greece, and Western Greece/Peloponnese.
Euroopan unionin jäsenyys on sittemmin edistänyt aluehallinnon luomista ja paljastanut Kreikan paikallishallinnossa puutteita sen pyrkiessä vastaamaan jäsenyyden asettamiin haasteisiin.
A seventh Greek IMP covered the entire national territory (Verney 1997).
Lait velvoittavat myös sulauttamaan yhteen suuren määrän hajanaisia kuntia.
Attica, Central Greece, Central Macedonia, Crete, Eastern Macedonia and Thrace, Epirus, the Ionian Islands, the North Aegean Islands, the Péloponnèse, the South Aegean Islands, Thessaly, Western Greece, and Western Macedonia
Hanketta täydentävät valmisteilla olevat hallinnolliset uudistukset, jotka suunnitellaan ja toteutetaan yhdessä Euroopan komission kanssa. Mainitut kehityssuuntaukset voivat vahvistaa alue- ja paikallisdemokratiaa Kreikassa.
HISTORICAL BACKGROUND AND CONCEPT OF DEMOCRACY
HISTORIA JA DEMOKRATIAKÄSITYS
In historical terms, Spain is a young democracy, coming into being with the 1978 Constitution.
Historiallisesti katsoen Espanjasta on tullut demokratia vasta hiljattain: demokratia luotiin vuoden 1978 perustuslailla.
It lacks a liberal past worthy of the name: most of its nineteenth and twentieth century regimes were highly authoritarian and oligarchical, frequently relying on states of emergency and the army to maintain order.
Maalla ei ole edes liberaalimenneisyyttä sanan varsinaisessa merkityksessä, sillä miltei kaikki 1800-ja 1900-luvun hallitukset ovat olleet hyvin autoritaarisia ja harvainvaltaisia. Järjestyksen säilyttämiseksi on turvauduttu usein poikkeustilaan ja armeijaan.
Virtually the only exceptions are the 1868-73 period, which culminated in the First Republic, a general political crisis, and army intervention to restore the monarchy, and the Second Republic (1931-6), which came to a tragic end with a military rebellion and bloody civil war, followed by forty years of the authoritarian Franco regime with no representative institutions or freedoms of any kind.
Poikkeuksen muodostivat yhtäältä ajanjakso 1868-1873, joka päättyi ensimmäiseen tasavaltaan, yleiseen poliittiseen kriisiin ja armeijan väliintuloon monarkian palauttamiseksi valtaan, ja toisaalta toinen tasavalta (1931-1936), joka päättyi dramaattisesti sotilaiden vastarintaan ja julmaan sisällissotaan. Tämän jälkeen seurasi 40 vuoden mittainen Francon autoritaarinen hallituskausi, jolloin ei ollut edustuksellisia instituutioita eikä minkäänlaisia vapauksia.
As a result, the present-day democracy has adopted many of its institutions from other European constitutions. It represents a full-blown reaction against the past.
Niinpä Espanjan nykyinen demokratia on hakenut usein mallia instituutioilleen Euroopan muiden maiden perustaslaeista ja on todellinen vastareaktio menneisyyden kokemuksiin.
Authoritarianism and Centralism as Constant Factors of the State in Contemporary Spain Prior to the Present Constitution
1.1 Autoritaarisuus ja keskusjohtoisuus Espanjan lähimenneisyyden hallitsevina nykyiseen perustuslakiin asti
Authoritarianism and centralism were two constant factors of the contemporary Spanish state up until the current 1978 Constitution.
Espanjan valtiota ovat leimanneet autoritaarisuus ja keskusjohtoisuus aina nykyisin voimassa olevaan, vuoden 1978 perustuslakiin asti.
From the first Constitution of Cadiz (1812) onwards, and following the lengthy absolutist period of Ferdinand VII (1814-33), the liberal Spanish state displayed a number of common characteristics throughout most of the nineteenth and twentieth centuries, because it was dominated by conservative coteries representing a closed economic and social oligarchy.
Ensimmäisen, Cádizissa annetun perustuslain (1812) sekä Ferdinand VII:n pitkän itsevaltaisen hallituskauden (1814-1833) jälkeen Espanjan valtiota ovat leimanneet tietyt yhteiset peruspiirteet lähes koko 1800- ja 1900-luvun ajan, koska valtion johdossa on ollut erittäin suljettaa taloudellista ja sosiaalista harvainvaltaa edustavia konservatiivisia ryhitattymiä.
Despite the numerous changes of Constitution and government, most of the period was governed by two similar constitutional texts: the 1845 Constitution, which was in force during the moderate decades (1844-68); and the Constitution of 1876, which presided over the lengthy Restoration period (18751931).
Perustuslakien ja hallitusten vaihtumisesta huolimatta maan lähimenneisyyttä ovat leimanneet miltei koko ajan kaksi samankaltaista perustuslakia: maltillisten vuosikymmenten aikainen vuoden 1845 perustuslaki (1844—1868) ja monarkian palauttamiseen tähdänneenä pitkällisenä ajanjaksona voimassa ollut vuoden 1876 perustuslaki (1875-1931).
Each of these Constitutions was inspired by a doctrine that denied national sovereignty and granted substantial powers to the King, and held out against parliamentarianism by restricting or manipulating suffrage and preventing the creation of a partypolitical system such as those existing elsewhere in West Europe.
Todellisen liberalismin tai demokratian nostaessa päätään aniharvoin ja tilanteen luisuessa konservatiivien käsistä armeija puuttui asiaan ja takasi harvainvallan hegemonian. Näin kävi ensimmäisen tasavallan päättyessä (1873), Primo de Riveran diktatuurin jälkeen (1923-1930) ja Francon aikakauden (1939-1975) päätyttyä.
On the rare occasions when a truly liberal or democratic process commenced, which conservative groups were unable to control, the army would step in to guarantee the hegemony of oligarchy.
-99- pääasiallisesti maaherra, joka oli kussakin läänissä (provincia) korkein valtiovallan edustaja ja johti järjestyksenpitojoukkoja, koordinoi ministeriöiden valtuuskuntia ja vaikutti ratkaisevasti läänin vaalituloksiin.
This is quite clearly shown by the experience of the First Republic (1873), the Primo de Rivera dictatorship (1923— 30) and the Franquist period (1939-75).
Välivuosien lyhyinä vapauden aikoina syntyi luonnollisesti aina voimakkaita vallanhajauttamispyrkimyksiä.
This conservative and authoritarian domination resulted in continuity in nearly all components of the state, but above all in its highly centralized power structure: this was crucial during the moderate periods and was extended during periods of authoritarian rule.
Näin tapahtui esimerkiksi ensimmäisen ja toisen tasavallan aikaan.
Predictably, the brief intervening periods of freedom invariably triggered vigorous attempts at decentralization, such as those under the First and Second Republics.
Vallan hajauttaminen kohdistui 1800luvun alkupuolella kuntien ja läänien elvyttämiseen.
Decentralization in the first part of the nineteenth century focused on reviving municipalities and provinces in the belief that encouraging the vital forces at the local level would help weaken the system of oligarchy and local strong-men that flourished under centralism.
Entistä aidomman paikalliselämän uskottiin auttavan heikentämään keskusjohtoisuuden synnyttämää harvainvaltaa ja mielivaltaisuutta.
However, nationalist movements sprang up in Catalonia, Galicia, and the Basque Country in the late nineteenth and early twentieth centuries, demanding regional self-government and restoration of their traditional languages and law.
Niinpä 1800luvun lopussa ja 1900-luvun alussa Kataloniassa, Galiciassa ja Baskimaassa syntyi kansallismielisiä liikkeitä, jotka vaativat alueilleen itsehallintoa sekä niiden oman kielen ja perinteisten oikeuksien palauttamista.
None of the various decentralization projects discussed in the early years of the twentieth century met with success, with the exception of Catalonia's embryonic autonomous government, the Mancomunidad (1914—23), which brought administrative autonomy to the four Catalan provinces.
Vallan hajauttamishankkeet, joista keskusteltiin 1900-luvun alkuvuosina, eivät onnistuneet lukuun ottamatta Katalonian liittoa (Mancomunidad de Cataluña, 1914-1923), jonka ansiosta Katalonian neljä lääniä saivat itsehallinnon.
Primo de Rivera's dictatorship shut down the Mancomunidad together, of course, with all other decentralization projects.
Primo de Riveran diktatuuri teki lopun liitosta ja luonnollisesti myös muista vallan hajauttamishankkeista.
The only solid precedent for the present autonomy system was in fact the experience of regional autonomy under the, short-lived, Second Republic (19316).
Nykyisen itsehallintoon perustuvan valtion ainoa todellinen, vankka edelläkävijä - joskin lyhytikäinen -oli toisen tasavallan (1931-1936) aikaan kokeiltu alueiden itsehallinto.
The only autonomous institutions that actually worked under the Republic were the Catalan ones, since the Basque Statute was adopted in July 1936, days after the civil war had broken out, and the Galician Statute was put to a referendum, but was never endorsed by the Cortes (national parliament); and clearly, autonomy could not be expected to work in a country cut in two by civil war.
Ainoastaan Katalonian autonomiset instituutiot ehtivät aloittaa toimintansa tasavallan aikana, koska Baskimaan itsehallintolaki hyväksyttiin heinäkuussa 1936, muutama päivä sodan puhkeamisen jälkeen, ja Galician itsehallintolaista järjestettiin kansanäänestys, mutta Espanjan parlamentti Cortes ei ennättänyt hyväksyä sitä. Sisällissodan jakaessa maan kahteen leiriin autonomiaa olisi luonnollisesti ollut vaikea toteuttaa.
1.2 Autonomy during the Transition to Democracy and the Constituent Parliament
Autonomia siirryttäessä kohti demokratiaa ja parlamentin laatiessa perustuslakia
Forty years of Francoism took state centralism to such extremes that restoring democracy necessarily entailed drastic changes to the territorial organization of power.
Franco keskitti vallan äärimmilleen 40 vuoden pituisella hallitsijakaudellaan, joten demokratiaan paluu edellytti välttämättä alue- ja paikallishallinnon valtarakenteiden perinpohjaista muuttamista.
For Catalonia and the Basque Country in particular, but also to a lesser
Etenkin Kataloniassa ja Baskimaassa, mutta jossain määrin myös muilla alueilla, demokratian valdinnuttaminen oli mahdollista vain panostamalla voimakkaasti itsehallintoon.
extent for other regions, democracy could only be consolidated if accompanied by substantial autonomy in one form or another.
- 100 - hajauttamispyrkimyksiä.
Demands for autonomy spread throughout the country after the first democratic elections of June 1977, either on account of a general desire for self-government to offset the economic imbalances caused by centralism, or with the aim of bringing the institutions closer to the grass roots.
Suárezin hallitus teki erittäin kunnianhimoisen aloitteen: se neuvotteli Ranskassa maanpaossa eläneen Katalonian tasavaltalaisparlamentin puhemiehen Josep Tarradellasin kanssa väliaikaisen itsehallinnon luomisesta Kataloniaan, kunnes perustuslaissa päätettäisiin itsehallinnon lopullisesta muodosta.
In practice, this was formalized in two very different, but ultimately complementary, ways: the immediate establishment of provisional, or 'pre-autonomy', arrangements; and the drafting of a new Constitution, which was to define the territorial structure of the state.
Tämänkaltaisen tasavaltalaisen autonomia-aineksen sisäUyttäminen uuteen monarkiaan oli kerrassaan haaste, mutta tällä tavoin autononuavaatimukset tehtiin vaarattomiksi ja itsehallinnon lopullinen muoto siirrettiin tulevan perustuslain päätettäväksi.
The Adolfo Suárez Government, which emerged from the first democratic elections of 1977, was immediately faced with the need to devise a practical form of autonomy, in order to respond to the demands of the Catalan and Basque majorities and to halt the spread of the decentralization movement throughout Spain.
Samalla vaiennettiin poliittinen vastustus, joka oli vienyt voiton Kataloniassa. Katalonia sai itsehallintonsa takaisin väliaikaisesti syyskuun 29. päivänä 1977 annetulla asetuksella, ja itsehallinto levisi asteittain muille alueille siten, että autonomian esiasteita oli kaikkiaan neljätoista.
In spite of its provisional nature, this structure had a definite and strong influence on the subsequent development of the autonomous communities or self-governing regions.
Väliaikaisuudestaan huolimatta tämänkaltaisella rakenteella oh huomattava vaikutus autonomisten alueiden myöhempään kehitykseen.
The Constituent Parliament tackled all the main problems to be resolved by the new Constitution in a spirit of consensus: in other words, basic agreement was sought between political forces so as to avoid having to settle them by strict application of the majority rule.
Kaikista suurista ongelmista, jotka oli määrä ratkaista perustuslailla, keskusteltiin parlamentissa, joka oli kutsuttu koolle laatimaan perustuslakrtekstiä. Ohjenuorana oli konsensus eli pyrittiin siihen, että tärkeimmät poliittiset voimat pääsisivät yhteisymmärrykseen, jotta vältyttäisiin ratkaisemasta ongelmat tiukasti enemmistöperiaatteella.
It is fair to claim that several historical taboos were thus broken, for example the polarisation of pro-monarchy v. pro-republic and religious v. secular positions.
Näin rikottiin historiallisia tabuja kuten monarkian ja tasavallan, uskonnon ja maallisuuden jne. välinen vastakkainasettelu.
Consensus was of special importance, however, in determining the territorial structure of power and organizing the autonomous communities, since the positions of the parties, and popular aspirations, varied widely from region to region.
Yhteisymmärryksellä oli erityinen merkitys hahmoteltaessa alueellista vallanjakorakennetta ja jaettaessa valtio autonomisiin alueisiin, sillä kunkin alueen puolueilla oli asiasta oma käsityksensä ja kansalaisilla oma tahtonsa.
1.3 The Current Concept of Democracy
Nykyinen demokratiakäsitys
The weak tradition of liberalism and the recent arrival of democracy explain why there is no guiding idea that structures every aspect of democracy in Spain.
Niukka liberaaliperinne ja hiljattain luota demokratia selittävät sen, ettei demokratia pohjaudu varsinaiseen johtoajatukseen.
2.1 State (National) Level
Valtion (kansallinen) taso
In Spain the words 'national' and 'state' have two meanings, which have to be made clear each time they are used: 'nation' may refer either to Spain as a whole, or to Catalonia, Galicia, the Basque Country, etc., which also consider themselves to be 'nations' or 'nationalities'.
Termit 'kansallinen' ja 'valtakunnallinen' ovat Espanjassa kaksiselitteisiä, ja niiden merkitys on tarkennettava tapauskohtaisesti.