natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By letters of 22 and 25 March 1996, the Directors-General of DG VI and XXI rejected the applications for access, citing the exception based on the protection of the public interest (international relations), the authorship rule, the exception based on the protection of the public interest (inspections and investigations) and that based on the protection of the individual and of privacy.
Pääosastojen VI ja XXI pääjohtajat hylkäsivät 22.3. ja 25.3.1996 päivätyillä kirjeillä tiedonsaantipyynnöt vedoten yleisen edun turvaamiseen (kansanväliset suhteet) perustuvaan poikkeukseen, laatijasääntöön, yleiseen etuun (tarkastus tai tutkinta) perustuvaan poikkeukseen ja yksityisyyden suojaan.
By letter of 27 March 1996 to the Secretary-General of the Commission, the applicant's legal representative contested those refusals and submitted a confirmatory application.
Kantajan edustaja riitautti komission pääsihteerille 27.3.1996 osoittamassaan kirjeessä nämä epää­miset ja esitti uudistetun pyynnön.
By letter of 29 May 1996, the Secretary-General rejected the confirmatory application, citing the exception based on the protection of the public interest (court proceedings).
Pääsihteeri hylkäsi 29.5.1996 päivätyllä kirjeellä uudistetun pyynnön vedoten yleisen edun turvaamiseen (asian käsittely tuomioistuimessa) perustuvaan poikkeukseen.
By its judgment in Interporc I, the Court of First Instance held that the decision of 29 May 1996 was inadequately reasoned and annulled it.
Ensimmäisen oikeusasteen tuo­mioistuin katsoi asiassa Interporc I antamassaan tuomiossa, että 29.5.1996 teh­tyä päätöstä ei ollut perusteltu riittävästi ja kumosi sen.
In implementation of the judgment in Interporc 7, the Secretary-General again rejected the confirmatory application citing not only the exception based on the protection of the public interest (court proceedings) but also the authorship rule.
Kyseisen tuomion täytäntöönpanon yhteydessä pääsihteeri hylkäsi uudelleen uudistetun pyynnön vedoten yleisen edun turvaamiseen (asian käsittely tuomioistuimessa) perustuvan poikkeuksen lisäksi myös laatijasääntöön.
It follows from the judgment in Interporc I, first, that the Secretary-General was required, under Article 176 of the Treaty, to take a further decision in implementation of that judgment and, second, that the decision of 29 May 1996 is deemed to have never existed.
Asiassa Interporc I annetusta tuomiosta ilmenee ensinnäkin, että pääsihteeri oli velvollinen perustamissopimuksen 176 artiklan nojalla tekemään uuden pää­töksen kyseisen tuomion täytäntöönpanemiseksi, ja toiseksi, ettei 29.5.1996 tehtyä päätöstä koskaan ollut olemassa.
Accordingly, it cannot be inferred from Article 2(2) of Decision 94/90 and the 1994 communication that the Secretary-General could not rely on grounds other than those on which he took a position in his initial decision.
Tästä seuraa, että päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom 2 artiklan 2 kohdasta ja vuoden 1994 tiedoksiannosta ei voida päätellä, että pääsihteeri ei voisi vedota muihin perusteisiin kuin niihin, joihin se oli perustanut alkuperäisen päätöksensä.
He was therefore entitled to undertake a full review of the applications for access and base the contested decision on the authorship rule.
Se voi siten tutkia tiedonsaantipyynnöt kokonaisuudessaan uudelleen ja perustaa riidanalaisen päätöksensä laatijasääntöön.
It follows that this plea must be dismissed.
Tästä seuraa, että tämä kanneperuste on hylättävä.
The plea alleging infringement of Decision 94/90 and the Code of Conduct
Kanneperuste, jonka mukaan päätös 94/90/EHTY, EY, Euratom ja käytännesäännöt on jätetty ottamatta huomioon
The applicant submits that it is clear from the Code of Conduct, and in particular from the definition of the term 'document', that access must be granted to all documents held by the Commission, regardless of authorship.
Kantajan mukaan käytännesäännöistä ja erityisesti niissä olevan käsitteen "asiakirja" määritelmästä käy ilmi, että tietoja on annettava kaikista komission hallussa olevista asiakirjoista siitä riippumatta, kuka ne on laatinut.
On that point it also cites Declaration No 17, which speaks of 'information available to the institutions'.
Se viittaa tältä osin myös julistukseen N:o 17, jossa on maininta "toimielinten hallussa olevat tiedot".
It submits that the authorship rule, according to which documents of which the Commission is not the author are excluded from the scope of the Code of
Se korostaa, että laatijasääntöä, jonka mukaan käytännesääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle jäävät ne asiakirjat, joita komissio ei ole laatinut, ei voida hyväksyä.
Conduct, is not lawful. A procedural rule cannot restrict the scope of that code by excluding certain documents.
Menettelytapaa koskevalla säännöllä ei voida rajoittaa käytännesääntöjen soveltamisalaa siten, että tietyt asiakirjat jätettäisiin niiden soveltamisalan ulkopuolelle.
That rule is therefore invalid as it breaches the underlying principle of the code adopted by Decision 94/90.
Tämä sääntö oli kantajan mukaan siten mitätön, koska sillä lou­kataan päätöksellä 94/90/EHTY, EY, Euratom hyväksytyistä käytännesäännöistä ilmenevää periaatetta.
60 In any event, the reasons stated for the contested decision on the basis of that rule are contrary to the underlying principle of the Code of Conduct.
60 Joka tapauksessa riidanalaisen päätöksen perusteleminen viittaamalla tähän sääntöön on käytännesäännöistä ilmenevän yleisen periaatteen vastaista.
Those reasons also constitute an abuse of rights in that they serve to exclude the documents concerned from the scope of the code.
Tällä menettelyllä on myös syyllistytty oikeuden väärinkäyttöön siltä osin kuin kyseiset asiakirjat jätetään käytännesääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle.
61 In the alternative, the applicant submits that the rule must be interpreted strictly, so that it remains compatible with the principle of the widest possible access to documents.
61 Toissijaisesti kantaja esittää, että tätä sääntöä on tulkittava suppeasti siten, että se edelleenkin soveltuu yhteen mahdollisimman laajan tietojensaantioikeuden peri­aatteen kanssa.
The Commission contends that, in the Code of Conduct, the principle of the 'widest possible access to documents' is qualified by the authorship rule, which thus restricts the scope of the code.
Komissio väittää, että käytännesääntöjen periaatetta, jonka mukaan on oltava mahdollista "saada mahdollisimman laajalti tietoja asiakirjoista", suhteu­tetaan laatijasäännöllä, jolla siis rajoitetaan käytännesääntöjen soveltamisalaa.
Moreover, the Code of Conduct only makes reference to Declaration No 17 in vague terms and that declaration, essentially, merely recommends that the Commission submit a report.
Lisäksi käytännesäännöissä viitataan edellä mainittuun julistukseen N:o 17 ainoastaan epämääräisin sanakääntein ja pääasiallisesti tässä julistuksessa ai­noastaan suositellaan, että komissio antaa kertomuksen.
However, at the hearing the Commission stated that the authorship rule does not bar it from granting access to the documents concerned but simply means that their disclosure is not mandatory.
Komissio on kuitenkin istunnossa viitannut siihen, että laatijasääntö ei kiellä sitä antamasta tietoja kyseisistä asiakirjoista, vaan siitä seuraa pelkästään se, että tietojen antaminen ei ole pakollista.
The Commission also disputed that there is a rule of law of a higher order on which the applicant might be able to rely in order to plead that the authorship rule is void.
Komissio on myös kiistänyt, että olisi olemassa sellainen ylemmän tasoinen oikeussääntö, johon kantaja voisi vedota laatijasäännön mahdollisen mitättömyyden tueksi.
Moreover, the applicant has in no way demonstrated that there has been an abuse of its rights.
Kantaja ei myöskään ole osoittanut, että asiassa olisi sen osalta syyllistytty väi­tettyyn oikeuden väärinkäyttöön.
Finally, the Commission contends, in the alternative, that the question of a wide or strict interpretation of the authorship rule does not arise in the present case.
Komissio väittää toissijaisesti, että tässä asiassa ei ole kyse siitä, onko laatijasääntöä tulkittava laajasti vai suppeasti.
The Commission maintains that the applicant is simply attempting to have that rule disapplied.
Komission mukaan kantaja haluaa vain yksinkertaisesti estää säännön soveltamisen.
'So long as the Community legislature has not adopted general rules on the right of public access to documents held by the Community institutions, the institutions must take measures as to the processing of such requests by virtue of their power of internal organisation, which authorises them to take appropriate measures in order to ensure their internal operation in conformity with the interests of good administration.'
"On todettava, että niin kauan kuin yhteisön lainsäätäjä ei ole antanut yleisiä säännöksiä yleisön oikeudesta saada tutustua yhteisön toimielinten hallussa ole viin asiakirjoihin, toimielinten on päätettävä tällaisten pyyntöjen käsittelyä kos kevista toimenpiteistä sellaisen sisäisten asioidensa järjestämistä koskevan toimivallan nojalla, jonka perusteella ne voivat ryhtyä asianmukaisiin toimen piteisiin niiden sisäisen toiminnan takaamiseksi hyvän hallintotavan mukaisesti".
66 In the light of that judgment, it must be held that, so long as there is no rule of law of a higher order according to which the Commission was not empowered, in Decision 94/90, to exclude from the scope of the Code of Conduct documents of
Tämän tuomion valossa on todettava, että koska ei ole olemassa sellaista ylemmäntasoista oikeusperiaatetta, jonka mukaan komissiolla ei ollut oikeutta pää töksessään 94/90/EHTY, EY, Euratom jättää käytännesääntöjen soveltamisalan
The fact that Decision 94/90 makes reference to declarations of general policy such as Declaration No 17 and the conclusions of several European Councils, does not alter that finding, as such declarations do not have the force of a rule of law of a higher order.
Se, että päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom viitataan yleisiin poliittisiin julis­tuksiin, eli julistukseen N:o 17 ja useisiin Eurooppa­neuvoston kokouksissa tehtyihin päätelmiin, ei muuta tätä miltään osin, koska nämä julistukset eivät ole ylemmän oikeusperiaatteen tasoisia normeja.
As regards the interpretation of the authorship rule, it should be borne in mind, first, that Declaration No 17 and the Code of Conduct lay down the general principle that the public should have the greatest possible access to documents held by the Commission and the Council and, second, that Decision 94/90 is a measure conferring on citizens the right of access to documents held by the Commission {WWF UK v Commission, cited above, paragraph 55).
Laatijasäännön tulkitsemisen osalta on syytä palauttaa mieliin, että julistuksessa N:o 17 ja käytännesäännöissä vahvistetaan se pääperiaate, että yleisöllä on oltava mahdollisuus saada mahdollisimman laajalti tietoja komission ja neu­voston hallussa olevista asiakirjoista ja se, että päätös 94/90/EHTY, EY, Euratom on toimi, jolla annetaan kansalaisille oikeus tutustua komission hallussa oleviin asiakirjoihin (em. asia WWF UK v. komissio, tuomion 55 kohta).
Next, it is important to note that where a general principle is established and exceptions to that principle are laid down, those exceptions must be construed and applied strictly, so as not to frustrate the application of the general principle (WWF UK v Commission, cited above, paragraph 56, and Interporc I, cited above, paragraph 49).
Seuraavaksi on todettava, että kun on vahvistettu pääperiaate ja siihen rajoi­tuksia, rajoituksia on tulkittava ja sovellettava suppeasti, jottei pääperiaatteen soveltamista estettäisi (ks. em. asia WWF UK v. komissio, tuomion 56 kohta ja em. asia Interporc I, tuomion 49 kohta).
In must be held, in that regard, that the authorship rule, however it may be characterised, lays down an exception to the general principle of transparency in Decision 94/90.
Tältä osin on syytä huomata, että luonnehditaanpa laatijasääntöä miten hyvänsä, sillä rajoitetaan päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom vahvistettua pääperiaa­tetta eli avoimuusperiaatetta.
At the hearing, the Commission acknowledged that the application of the authorship rule might give rise to difficulty where there is some doubt as to the
Komissio myönsi istunnossa, että laatijasäännön soveltamisesta voi aiheutua vaikeuksia silloin, kun on epäselvää, kuka asiakirjan laatija on.
It is in precisely such cases that it is important to construe and apply the authorship rule strictly.
Juuri sellaisissa tapauksissa laatijasääntöä on tulkittava ja sovellettava suppeasti.
71 In the light of the foregoing observations, the Court must determine whether the authorship rule is applicable to the five types of documents emanating from the Member States or the Argentine authorities mentioned in the contested decision.
71 Näiden huomautusten valossa on arvioitava, voidaanko laatijasääntöä soveltaa niihin jäsenvaltioilta tai Argentiinan viranomaisilta peräisin oleviin viidentyyppisiin asiakirjoihin, joita riidanalainen päätös koskee.
The five types of document in question comprise, first, the declarations of the Member States of quantities of Hilton Beef imported from Argentina between 1985 and 1992, second, the declarations of the Argentine authorities of quantities of Hilton Beef exported to the Community in the same period, third, the documents of the Argentine authorities relating to the designation of the bodies responsible for issuing certificates of authenticity, fourth, the documents of the Argentine authorities relating to the opening of the 'Hilton' quota and, fifth, the positions taken by the Member States in similar cases.
Nämä viisi asiakirjatyyppiä käsittävät ensinnäkin jäsenvaltioiden tuonti-ilmoitukset Argentiinasta vuosina 1985—1992 tuodun Hiltonnaudanlihan tuonti määristä, toiseksi Argentiinan viranomaisten vienti-ilmoitukset niistä Hiltonnaudanlihan määristä, jotka vietiin yhteisöön mainittuina vuosina, kolmanneksi Argentiinan viranomaisten asiakirjat niiden elinten nimeämisestä, jotka vastaavat aitoustodistusten antamisesta, neljänneksi Argentiinan viranomaisten asiakirjat Hilton-kiintiön avaamista koskevan sopimuksen tekemisestä ja viidenneksi jäsenvaltioiden kannanotot samankaltaisissa asioissa.
It is clear, on examination of the five types of documents, that their authors are either the Member States or the Argentine authorities.
Tutkittaessa näitä viittä asiakirjatyyppiä ilmenee, että niiden laatijoina ovat joko jäsenvaltiot tai Argentiinan viranomaiset.
It follows that the Commission has applied the authorship rule correctly in taking the view that it was not required to grant access to those documents.
Tästä seuraa, että komissio on soveltanut laatijasääntöä oikein katsoessaan, että se ei ollut velvollinen antamaan tietoja näistä asiakirjoista.
Accordingly, the applicant's plea alleging infringement of Decision 94/90 and the Code of Conduct must be dismissed as unfounded.
Kantajan esittämä kanneperuste, jonka mukaan päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom ja käytännesääntöjä ei ole otettu huomioon, on siten hylättävä perusteettomana.
The plea alleging infringement of Article 190 of the Treaty
Perustamissopimuksen 190 artiklan rikkomista koskeva kanneperuste
The applicant submits, as regards the documents emanating from the Member States or the Argentine authorities, that, in the contested decision, the Commission should have explained why the authorship rule justified the refusal of access to the documents.
Kantajan mukaan komission olisi pitänyt jäsenvaltioista ja Argentiinan viran­omaisilta peräisin olevien asiakirjojen osalta selittää riidanalaisessa päätöksessä, miksi näistä asiakirjoista saatiin kieltäytyä antamasta tietoja laatijasäännön perusteella.
The Commission therefore infringed Article 190 of the Treaty.
Komissio on siten jättänyt huomioon ottamatta perustamissopi­muksen 190 artiklan.
The Commission contends that the statement in the contested decision that it is not the author of the documents constitutes an adequate statement of the reasons for application of the authorship rule.
Komissio väittää, että riidanalaisessa päätöksessä oleva viittaus siihen, ettei se ollut pyydettyjen asiakirjojen laatija, oli riittävä perustelu laatijasäännön sovel­tamiselle.
According to consistent case-law, the obligation to state reasons, laid down in Article 190 of the Treaty, means that the reasoning of the Community authority which adopted the contested measure must be shown clearly and unequivocally so as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for the measure in order to protect their rights and the Community judicature to exercise its power of review (WWF v Commission, cited above, paragraph 66).
Perustamissopimuksen 190 artiklassa (josta on tullut EY 253 artikla) edellyte­tyistä perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä riidanalaisen toi­menpiteen tehneen yhteisön toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt, jotta he voivat puolustaa oikeuksiansa, ja että yhteisöjen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden (em. tuomio WWF UK v. komissio, tuomion 66 kohta).
In the present case, in the contested decision the Commission referred to the authorship rule and informed the applicant that it should request a copy of the documents in question from the Member States concerned or the Argentine authorities.
Nyt esillä olevassa asiassa komissio on riidanalaisessa päätöksessään (ks. edellä 20 kohta) siteerannut laatijasääntöä ja ilmoittanut, että kantajan piti pyytää kyseisistä asiakirjoista jäljennökset kyseessä olevilta jäsenvaltioilta tai Argentiinan viranomaisilta.
Such a statement of reasons shows clearly the reasoning of the Commission.
Tällainen perustelu ilmentää selkeästi ja yksiselitteisesti komission ajatuksenkulkua.
The applicant was thus in a position to know the justification for the contested measure and the Court of First Instance is in a position to exercise its power to review the legality of that decision.
Riidanalaisen päätöksen syyt ovat näin ollen selvinneet kantajalle ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pystyy valvomaan riidanalaisen päätöksen laillisuutta.
Accordingly, the applicant is not justified in maintaining that a more specific statement of reasons was required (see Rothmans International v Commission, cited above, paragraph 37).
Näin ollen kantajan väite, jonka mukaan erityiset perustelut olisivat olleet tarpeen, ei ole perusteltu (ks. vastaavasti em. asia Rothmans International v. komissio, tuomion 37 kohta).
Accordingly, the contested decision should not be annulled in so far as it relates to the documents emanating from the Member States or the Argentine authorities.
Riidanalaista päätöstä ei tästä syystä ole kumottava siltä osin kuin se koskee jäsenvaltioilta tai Argentiinan viranomaisilta peräisin olevia asiakirjoja.
80 Under Article 87(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party's pleadings.
Oikeudenkäyntikulut so Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeuden käyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
However, under Article 87(3), the Court may order that the costs be shared or that the parties bear their own costs if each party succeeds on some and fails on other heads.
Jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi kuitenkin 87 artiklan 3 kohdan mukaan määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan.
As both of the parties have been partially unsuccessful, they must be ordered to bear their own costs.
Koska molemmat asianosaiset ovat hävinneet osan vaatimuksistaan, kumpikin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Delivered in open court in Luxembourg on 7 December 1999.
Julistettiin Luxemburgissa 7 päivänä joulukuuta 1999.
Case T-79/99
Asia T-79/99
(Community trade mark — Representation by a lawyer who is a director of the applicant — Inadmissibility)
Yhteisön tavaramerkki — Edustajana toimii asianajaja, joka on kantajana olevan yrityksen johtaja — Tutkimatta jättäminen
Order of the Court of First Instance (Second Chamber), 8 December 1999 . II-3557
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen määräys (toinen jaosto) 8.12.1999
Procedure — Application initiating proceedings — Procedural requirements — Must be signed by a lawyer who is a third party independent of the applicant — Where the applicant company is represented by a lawyer who is also one of its directors — Inadmissible
Oikeudenkäyntimenettely — Kannekirjelmä — Muotovaatimukset — Vaatimus, jonka mukaan allekirjoittajana on oltava asianajaja, joka on kantajan kannalta kolmas osa puoli — Kantajana olevan yhtiön edustajana oikeudenkäynnissä on asianajaja, joka on myös sen johtaja — Tutkimatta jättäminen
(EC Statute of the Court of Justice, Art. 17, third and fourth paras, and Art. 19, first para.; Rules of Procedure of the Court of First Instance, Art. 43(1), first subpara.)
(Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 17 artiklan kolmas ja neljäs kohta ja 19 artiklan ensimmäinen kohta; yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 43 artiklan 1 kohdan 1 alakohta)
SUMMARY — CASE T-79/99
TIIVISTELMÄ — ASIA T-79/99
A lawyer so authorised who is one of the two directors of the applicant company and therefore its 'controlling organ' cannot be considered as a 'third party' who is independent of the applicant and, accordingly, an application initiating the proceedings signed by that lawyer is inadmissible.
Asianajajaa, jolla on tällainen oikeus ja joka on toinen kantajana olevan yhtiön johtajista ja näin ollen sen johtoelin, ei voida pitää kolmantena, joka on kantajasta riippumaton, minkä vuoksi kyseisen asian ajajan allekirjoittama kanne jätetään tutkimatta. kimatta.
For the purposes of bringing an action before the Court of First Instance, a 'party' within the meaning of the third paragraph of Article 17 of the Statute of the Court — applicable to the Court of First Instance pursuant to Article 46 of that Statute — must use the services of a third party who must be authorised to practise as a lawyer before a court of a Member State or of another State which is a party to the Agreement on the European Economic Area.
Nostaakseen kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön, jota sovelletaan ensimmäisen oikeus asteen tuomioistuimeen perussäännön 46 artiklan nojalla, 17 artiklan kolmannessa kohdassa tarkoitetun "asianosaisen" on käytettävä sellaisen kolmannen palveluita, jolla on oikeus esiintyä asianajajana jonkin jäsenvaltion tai jonkin Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen osapuolena olevan valtion tuomioistuimessa.
ORDER OF THE COURT OF FIRST INSTANCE (Second Chamber) 8 December 1999 *
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (toinen jaosto) 8 päivänä joulukuuta 1999 *
Euro-Lex European Law Expertise GmbH, a company incorporated under German law, having its head office in Emmerich (Germany), represented by Eckhard Benkelberg, Rechtsanwalt, Emmerich and Kleve, with an address for service in Luxembourg at the Chambers of Faltz and Kremer, 6 Rue Heinrich Heine, applicant, v
Euro-Lex European Law Expertise GmbH, Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Emmerich (Saksa), edustajanaan asianajaja Eckhard Benkelberg, asianajotoimisto Emmerich & Kleve, prosessiosoite Luxemburgissa asian ajotoimisto Faltz & Kremer, 6 rue Heinrich Heine, kantajana, vastaan Sisämarkkinoilla toimiva yhdenmukaistamisvirasto (tavaramerkit ja mallit), asiamiehinään lainsäädännöstä ja kansainvälisistä oikeudellisista asioista vas-