natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Since the applicant has supplied information concerning its liabilities only it is impossible to assess whether its indebtedness is such as to threaten its carrying on business.
Koska kantaja on antanut vain taseensa vastattavia koskevia tietoja, on mahdotonta arvioida, onko sen vel­kaantuminen sellaista, että sen toimintojen jatkaminen on uhattuna.
At the hearing the applicant produced several further documents, including several letters from banks, extracts from loan contracts and a consolidated profit and loss account for the years 1997 and 1998, certified by an accountant, Mr Stamou.
18 Istunnossa kantaja on esittänyt useita täydentäviä asiakirjoja, muun muassa useita rahoituslaitoksilta peräisin olevia kirjeitä, lainasopimusten otteita sekä vuosien 1997 ja 1998 konsolidoidun taseen, jonka on tarkastanut Stamou­niminen tilintarkastaja.
Those documents also illustrate the applicant's precarious financial situation.
Myös nämä asiakirjat osoittavat kantajan taloudellisen tilanteen heikkouden.
They do not, however, lead to the prima facie conclusion that the applicant's existence is seriously jeopardised by the requirement that it should provide a bank guarantee in order to avoid immediate recovery of the fine pending delivery of the judgment in the main proceedings.
Niiden perusteella ei kuitenkaan voida ensi arviolta pää­tellä, että velvollisuus antaa pankkitakaus, jotta vältettäisiin sakon välitön peri­ . minen odotettaessa pääasiassa annettavaa tuomiota, vaarantaisi vakavasti kantajan olemassaolon.
It must be added that among the documents produced by the applicant at the hearing was a note intended to explain and clarify the claims made in the request
19 On lisättävä, että yksi kantajan istunnossa esittämistä asiakirjoista on muistio, jolla on tarkoitus täsmentää ja selventää välitoimihakemuksessa esitettyjä väit­
In paragraph III of that note, the applicant explains that it had endeavoured, and was still endeavouring, to come to arrangements and obtain more favourable terms for its debts and obligations, whether or not they had fallen due, owed to creditor banks and other creditors, with a view to reconstructing and reestablishing its economic activity.
Kyseisen muistion III kohdassa kantaja on todennut, että se on yrittänyt ja yrittäisi edelleen päästä velkojaan koskeviin järjestelyihin ja saada edullisempia ehtoja erääntyneille ja erääntymättömille veloilleen ja velvoitteilleen, joita sillä oli velkojina oleville pankeille ja muille velkojille, tervehdyttääkseen ja elvyttääkseen liiketoimintojaan.
The applicant has thus explained that it has repaid the National Bank of Greece all the loans made to it by the latter for a sum amounting at 31 December 1998 to USD 16 257 367, thanks to the sale of the ship Polaris on 5 March 1999, that is to say, shortly after the bringing of this action.
Kantaja on näin ollen selittänyt, että se on maksanut Kreikan kansallispankille takaisin kaikki lainasta, jotka kyseinen pankki oli sille myöntänyt ja joiden määrä 31.12.1998 oli 16 257 367 Yhdysvaltain dollaria (USD), myytyään Polaris-nimisen aluksensa 5.3.1999 eli juuri tämän välitoimihakemuksen tekemisen jälkeen.
Furthermore, the applicant has obtained, or was about to obtain, definitive agreements concerning its debts with three other banks, namely Ioniki Trapeza tis Ellados, Royal Bank of Scotland and Emporiki Trapeza tis Ellados.
Lisäksi kantaja oli päässyt tai oli pääsemäisillään lopullisiin sopimuksiin veloistaan kolmen muun pankin kanssa eli Ioniki Trapeza tis Ellados-, Royal Bank of Scotland- ja Empiriki Trapeza tis Ellados -nimisten pankkien kanssa.
In light of those facts, it must be observed that if the applicant is able to obtain agreements concerning its debts after the Commission imposed the fine and, especially, if it is able to repay a debt of more than USD 16 million, it is barely conceivable that it should not be in a position to provide the bank guarantee required by the Commission, which is for the sum of about USD 1.5 million only.
Nämä seikat huomioon ottaen on todettava, että jos kantaja onnistuu pääsemään sopimuksiin veloistaan sen jälkeen, kun komissio on mää rännyt sille sakon, ja erityisesti jos se kykenee maksamaan yli 16 miljoonan USD:n suuruisen lainan takaisin, on epätodennäköistä, että se ei voisi antaa komission vaatimaa pankkitakausta, joka on suuruudeltaan vain noin 1,5 miljoonaa USD.
The application for interim relief is rejected.
1) Välitoimihakemus hylätään.
Case T-191/98 R
Asia T-191/98 R
DSR-Senator Lines GmbH v Commission of the European Communities
DSR-Senator Lines GmbH vastaan Euroopan yhteisöjen komissio
(Competition — Payment of a fine — Bank guarantee — Proceedings for interim relief— Suspension of operation of a measure — Urgency— None)
Kilpailu — Sakon maksaminen — Pankkitakaus — Välitoimimenettely — Täytäntöönpanon lykkääminen — Kiireellisyysedellytys ei täyty
Order of the President of the Court of First Instance, 21 July 1999
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin määräys 21.7.1999
Applications for interim measures — Suspension of operation of a measure — Interim relief— Conditions for granting— Prima facie case — Urgency— Cumulative requirements — Balancing of all the interests at stake
Välitoimet — Täytäntöönpanon lykkääminen — Välitoimet — Myöntämisedellytykset — Fumus boni juris — Kiireellisyys — Samanaikaisesti täytettävät edellytykset — Kaikkien kysymyksessä olevien intressien vertailu
(EC Treaty, Arts 185 and 186 (now Arts 242 EC and 243 EC); Rules of Procedure of the Court of First Instance, Art. 104(2))
(EY:n perustamissopimuksen 185 ja 186 artikla (joista on tullut EY 242 ja EY 243 artikla); yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohta)
Applications for interim measures — Suspension of operation of a measure — Suspension of operation of the obligation to lodge a bank guarantee as a condition for postponing the immediate recovery of a fine — Conditions for granting— Exceptional circumstances — Situation of the group to which the undertaking belongs to be taken in to account
Välitoimet — Täytäntöönpanon lykkääminen — Sen edellytyksenä, ettei sakkoa peritä välittömästi, olevan pankkitakauksen antamista koskevan velvollisuuden täytäntöön panon lykkääminen — Myöntämisedellytykset — Poikkeukselliset olosuhteet — Sen konsernin tilanteen huomioonottaminen, johon yritys kuuluu
Article 104(2) of the Rules of P r o c e dure of the Court of First Instance provides that applications for interim measures must state the circumstances giving rise to urgency and the pleas of fact and law establishing a prima facie case for the measures applied for.
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohdassa määrätään, että välitoimihakemuksessa on ilmoitettava ne seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris).
Those requirements are cumulative, so that an application for suspension of operation must be dismissed if one of them is not met.
Näiden edellytysten on täytyttävä yhtä aikaa siten, että välitoimihakemus on hylättävä, jos jokin niistä puuttuu.
Where necessary, the court hearing an application for interim relief also balances the interests at stake.
Välitoimista päättävä tuomioistuin punnitsee tarvittaessa käsiteltävänä olevaan asiaan liittyviä eri intressejä.
Anapplicationforsuspensionofopera tionofameasure,theobjectofwhich
Täytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus, jossa vaaditaan vapautusta
In order to assess the applicant's ability to provide a bank guarantee without jeopardising its existence, account should also be taken of the group of undertakings to which it belongs directly or indirectly, particularly with regard to the possibility of providing the security which the banks might require.
Jotta voitaisiin arvioida yrityksen kykyä asettaa kyseinen takaus vaaran tamatta yrityksen olemassaoloa, on otettava huomioon se yhtiöiden muodostama konserni, josta yritys on välittömästi tai välillisesti riippuvainen, erityisesti silmällä pitäen mahdollisuutta asettaa ne takuut, joita pankit voivat vaatia takauksen myöntämisen edellytykseksi.
ORDER OF THE PRESIDENT OF THE COURT OF FIRST INSTANCE 21 July 1999 *
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTIN MÄÄRÄYS 21 päivänä heinäkuuta 1999 *
DSR-Senator Lines GmbH, a company incorporated under German law, established in Bremen, Germany, represented by Denis Waelbroeck, of the Brussels Bar, Ute Zinsmeister, Rechtsanwältin, Düsseldorf, and John Pheasant, Nicholas Bromfield and Matthew Levitt, Solicitors, with an address for service in Luxembourg at the Chambers of Loesch and Wolter, 11 Rue Goethe, applicant, supported by
DSR­Senator Lines GmbH, Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, koti­paikka Bremen (Saksa), edustajinaan asianajajat Denis Waelbroeck, Bryssel, Ute Zinsmeister, Düsseldorf sekä solicitorit John Pheasant, Nicholas Bromfield ja Matthew Levitt, prosessiosoite Luxemburgissa asianajotoimisto Loesch et Wolter, 11 rue Goethe, kantajana, jota tukee
Federal Republic of Germany, represented by Wolf-Dieter Plessing, Ministerialrat at the Federal Ministry of Economic Affairs and Technology, and Claus-Dieter Quassowski, Regierungsdirektor at the same Ministry, acting as Agents, Bonn, intervener,
Saksan liittotasavalta, asiamiehinään liittovaltion talousministeriön ministeri­neuvos Wolf­Dieter Plessing ja saman ministeriön ylijohtaja Claus­Dieter Quas­sowski, Bonn, väliintulijana,
Commission of the European Communities, represented by Richard Lyal, of its Legal Service, acting as Agent, with an address for service in Luxembourg at the office of Carlos Gómez del a Cruz, of its Legal Service, Wagner Centre, Kirchberg, defendant,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön virkamies Richard Lyal, prosessiosoite Luxemburgissa c/o Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, vastaajana, jossa kantaja vaatii EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisesta menettelystä (IV/35.134 — Trans-Atlantic Conference -sopimus) 16 päivänä syyskuuta 1998 tehdyn komission päätöksen 1999/243/EY (EYVL 1999, L 95, s.
1) in so far as, in Articles 8 and 10, it imposes a fine of EUR 13 750 000 on the applicant,
1) täytäntöönpanon lykkäämistä siltä osin kuin kantajalle on päätöksen 8 ja 10 artiklassa määrätty 13 750 000 euron suuruinen sakko,
THE PRESIDENT OF THE COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES makes the following
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTTI on antanut seuraavan
The applicant was one of 15 shipping companies party to the Trans-Atlantic Agreement ('the TAA'), a conference agreement relating to liner shipping across the Atlantic, between northern Europe and the United States of America.
Kantaja oli yksi viidestätoista merikuljetusyhtiöstä, jotka olivat sopimuspuolia Trans­Atlantic Agreement ­sopimuksessa (jäljempänä TAA­sopimus), joka koskee merilinjakonferenssia Atlantin ylittävistä säännöllisistä kuljetuksista Pohjois­Euroopan ja Yhdysvaltojen välillä.
On 19 October 1994 the Commission adopted Decision 94/980/EC relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EC Treaty (IV/34.446 — Trans-Atlantic Agreement) (OJ 1994 L 376, p.
Komissio teki 19.10.1994 päätöksen 94/980/EY EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (IV/34.446 — Trans­Atlantic Agreement, EYVL L 376, s.
1), in which, first, it found that certain provisions of the TAA, in particular those relating to certain inland transport services in Community territory, infringed Article 85(1) of the EC Treaty (now Article 81(1) EC) and, second, it refused to apply to those provisions Article 85(3) of the Treaty and Article 5 of Regulation (EEC) No 1017/68 of the Council of 19 July 1968 applying rules of competition to transport by rail, road and inland waterway (OJ, English Special Edition 1968 (I), p. 302).
1), jossa se totesi, että TAA­sopimuksen tietyt määräykset, kuten ne, jotka koskivat tiettyjä maakuljetuspalveluja Euroopan yhteisön alueella, oli­vat EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan (josta on tullut EY 81 artikla) vastaisia, ja jossa se kieltäytyi soveltamasta perustamissopimuk­sen 85 artiklan 3 kohtaa sekä kilpailusääntöjen soveltamisesta rautatie­, maan­tie­ ja sisävesiliikenteeseen 19 päivänä heinäkuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1017/68 (EYVL L 175, s.
Decision 94/980 prohibited the undertakings to which it was addressed from engaging, inter alia, in price-fixing practices which had the same or a similar object or effect as the provisions contained in the TAA.
Siten 19.10.1994 tehdyssä päätöksessä 94/980/EY kiellettiin niitä merikuljetus­yhtiöitä, joille päätös oli osoitettu, noudattamasta sellaista hinnanvahvistustapaa, jolla oli samanlainen tai samankaltainen vaikutus kuin TAA­sopimuksen mää­räyksillä.
Following numerous discussions with the Commission, the parties to the TAA notified to the Commission on 5 July 1994 a new agreement intended to replace the TAA, called the Trans-Atlantic Conference Agreement ('the TACA'), which entered in to force on 24 October 1994.
Komission yksiköiden kanssa käytyjen lukuisten keskustelujen seurauksena TAA­sopimuksen sopimuspuolet ilmoittivat komissiolle 5.7.1994 uuden sopimuksen, jonka tarkoituksena oli korvata TAA­sopimus ja jonka nimi oli Trans­Atlantic Conference Agreement ­sopimus (jäljempänä TACA­sopimus). Sopimus tuli voi­maan 24.10.1994.
Because of a succession of amendments, five new versions of the TACA were notified to the Commission after 5 July 1994.
Perättäisten muutosten vuoksi viisi uutta versiota TACA­sopimuksesta on ilmoitettu komissiolle 5.7.1994 jälkeen.
On 16 September 1998 the Commission adopted Decision 1999/243/EC relating to a proceeding pursuant to Articles 85 and 86 of the EC Treaty (Case No TV/ 35.134— Trans-Atlantic Conference Agreement) (OJ 1999 L 95, p.
Komissio teki 16.9.1998 päätöksen 1999/243/EY EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan mukaisesta menettelystä (asia IV/35.134— Trans-Atlantic Conference Agreement, EYVL 1999, L 95, s.
1; 'the Decision').
1; jäljempänä päätös).
According to Articles 1, 2 and 3 of the Decision, the parties to the TACA infringed Article 85(1) of the Treaty, Article 53(1) of the Agreement establishing the European Economic Area (EEA) and Article 2 of Regulation No 1017/68 by entering in to an agreement under which they engaged in various anticompetitive activities.
Päätöksen 1, 2 ja 3 artiklan mukaan TACA-sopimuksen sopimusosapuolet ovat rikkoneet perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan, ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan ja 19.7.1968 annetun asetuksen N:o 1017/68 2 artiklan säännöksiä tekemällä sopimuksen, jonka perusteella ne ovat harjoittaneet eri toimintoja kilpailusäännösten vastaisesti.
Articles 5 and 6 of the Decision state that the applicant and the other parties to the TACA have infringed Article 86 of the Treaty (now Article 82 EC) and Article 54 of the EEA Agreement by altering the competitive structure of the market so as to reinforce their collective dominant position and by placing restrictions on the availability and contents of service contracts.
Päätöksen 5 ja 6 artiklan mukaan kantaja ja muut sopimusosapuolet ovat rikkoneet perustamissopimuksen 86 artiklaa (josta on tullut EY 82 artikla) ja ETA-sopimuksen 54 artiklaa muuttamalla markkinoiden kilpailurakennetta niiden määräävän markkina-aseman vahvistamiseksi ja rajoittamalla palvelusopimusten tekemistä ja sopimusten sisältöä.
Article 8 of the Decision imposes a fine of EUR 13 750 000 on the applicant in respect of the infringements found in Articles 5 and 6.
Päätöksen 8 artiklassa kantajalle määrätään 13 750 000 euron suuruinen sakko päätöksen 5 ja 6 artiklassa todetuista rikkomisista.
Article 10 provides that the fines laid down in Article 8 are to be paid within three months of the date of notification of the Decision.
Päätöksen 10 artiklassa määrätään, että 8 artiklassa määrätyt sakot on maksettava kolmen kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksi antamisesta.
By letter of 25 September 1998 the Commission notified the applicant of the Decision.
Komissio antoi 25.9.1998 päivätyllä kirjeellään päätöksen tiedoksi kantajalle.
In that letter it stated that, if the applicant brought an action before the
Komissio täsmensi kirjeessään, että jos kantaja nostaa kanteen ensimmäisen
Court of First Instance, it would not take any steps to recover the fine while the case was pending before the Court, provided that interest accrued on the amount due from the date on which the period for payment expired and that a bank guarantee acceptable to the Commission and covering both the principal sum and interest was provided no later than that date.
KOMISSIO oikeusasteen tuomioistuimessa, komissio ei ryhdy minkäänlaisiin perimistoimiin sinä aikana, jolloin asia on vireillä tässä tuomioistuimessa, siltä osin kuin velka on sen maksamiselle asetetun määräajan päättymisestä alkaen korollinen ja kuin komissiolle toimitetaan viimeistään tämän määräajan päättyessä pankkitakaus, jonka se hyväksyy ja joka kattaa päävelan korkoineen.
The Commission rejected that request by letter of 10 February 1999, taking the view, in particular, that it had to be possible to raise the required guarantee from among 'the company's partners, bankers or shareholders'.
Komissio hylkäsi tämän pyynnön 10.2.1999 päivätyssä kirjeessään katsoen, että "pankkien ja yrityksen osakkaiden" oli mahdollista asettaa vaadittu takaus.
(b) a payment scheme allowing the company to pay in instalments provided that late payment interest [was] calculated and that the outstanding balance of the debt [was] covered by a standard bank guarantee'.
Komissio totesi lisäksi, että se oli valmis hyväksymään: a) pankkitakauksen, joka oli voimassa yhden vuoden ajan (ja jonka voimas­saoloa pidennettiin automaattisesti tai joka oli maksettava päävelan erään­tyessä) ja joka oli liitteessä esitetyn, pankkitakausta koskevan mallin mukainen; b) maksujärjestelmän, jonka mukaan yritys saattoi maksaa sakon osissa sillä edellytyksellä, että viivästyskorko laskettiin ja että velan maksamatta oleva määrä katettiin tavallisella pankkitakauksella.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 7 December 1998, the applicant brought an action under Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 230 EC) for the annulment of the Decision (registered under Case No T-191/98).
10 Kantaja nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 7.12.1998 toimitta­mallaan kannekirjelmällä EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) mukaisen kanteen päätöksen kumoamiseksi (asia rekisteröitiin numerolla T­191/98).
11 By separate document lodged at the Registry on 1 March 1999, the applicant, in accordance with Article 185 of the EC Treaty (now Article 242 EC), made the present application for suspension of the operation of the Decision until delivery of the judgment in the main proceedings in so far as, in Articles 8 and 10, it
11 Kantaja esitti erillisellä kirjelmällä, joka rekisteröitiin kirjaamossa 1.3.1999, EY:n perustamissopimuksen 185 artiklan (josta on tullut EY 242 artikla) mukaisen, nyt käsiteltävänä olevan vaatimuksen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä, siltä osin kuin sen 8 ja 10 artiklassa määrätään kantajalle
1999 — CASE T-191/98 R requires the applicant to pay a fine of EUR 13 750 000, and without it being required to provide the bank guarantee demanded by the Commission in its letter of 25 September 1998 as a condition for avoiding the immediate recovery of that fine.
13 750 000 euron suuruinen sakko, siihen asti kunnes pääasiassa annetaan tuomio ja ilman että kantajan olisi asetettava komission 25.9.1998 päivätyssä kirjeessään vaatima pankkitakaus edellytykseksi sille, että tätä sakkoa ei peritä välittömästi.
On 24 March 1994 the Commission lodged its observations on this application for interim relief.
12 Komissio esitti 24.3.1999 huomautuksensa käsiteltävänä olevasta välitoimihakemuksesta. kemuksesta.
By document lodged at the Registry on the same day, the Federal Republic of Germany applied for leave to intervene in the proceedings for interim relief in support of the form of order sought by the applicant.
13 Samana päivänä kirjaamoon toimitetussa kirjelmässään Saksan liittotasavalta pyysi saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen kantajan vaatimuksia.
By order of 12 April 1999 the President of the Court of First Instance granted that application.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti hyväksyi väliintulohakemuksen 12.4.1999 antamallaan määräyksellä.
The Federal Republic of Germany lodged its written observations at the Registry on 12 April 1999.
14 Saksan liittotasavalta esitti kirjalliset huomautuksensa kirjaamoon 12.4.1999 jättämässään kirjelmässä.
By letter of 28 April 1999 the applicant provided, at the request of the judge hearing the application for interim relief, certain information relating to its financial position.
15 Kantaja esitti 28.4.1999 päivätyssä kirjeessään välitoimista päättävän tuomioistuimen pyynnöstä tietoja taloudellisesta tilanteestaan.
Following the hearing, the judge dealing with the application for interim relief invited the parties to enter in to negotiations with a view to reaching, before 30 June 1999, an amicable settlement which might comprise phased payment of the fine and the provision of segmented guarantees.
17 Istunnon jälkeen välitoimista päättävä tuomioistuin kehotti asianosaisia neuvottelemaan sovinnon tekemisestä ennen 30.6.1999; sovinto voisi koskea sakon maksamisen porrastamista ja osittaisten takausten asettamista.
On 1 July 1999 the applicant informed negotiations.
Sovellettavat oikeussäännöt
Article 104(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance provides that applications for interim measures must state the circumstances giving rise to urgency and the pleas of fact and law establishing a prima facie case for the measures applied for.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 koh­dan mukaan välitoimihakemuksissa on ilmoitettava ne seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaa­dittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris).
Those requirements are cumulative, so that an application for suspension of operation must be dismissed if one of them is not met (order in Case C-268/96 P(R) SCK and FNK v Commission [1996] ECR1-4971, paragraph 30).
21 Näiden edellytysten on täytyttävä yhtä aikaa siten, että välitoimihakemus on hylättävä, jos jokin niistä puuttuu (asia C­268/96 P (R), SCK ja FNK v. komissio, määräys 14.10.1996, Kok. 1996, s. I­4971, 30 kohta).
The judge hearing an application for interim relief also balances the interests at stake where necessary (order in Case C-107/99 R Italy v Commission [1999] ECR 1-4011).
22 Välitoimista päättävä tuomioistuin punnitsee tarvittaessa käsiteltävänä olevaan asiaan liittyviä eri intressejä (asia C­107/99 R, Italia v. komissio, määräys 29.6.1999, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
It must be considered whether, in the present case, the conditions for the grant of the relief sought are met.
On tutkittava, täyttyvätkö välitoimen hyväksymisen edellytykset käsiteltävänä olevassa asiassa.
In order to demonstrate that its case is prima facie well founded, the applicant puts forward three pleas in law alleging, respectively, that essential procedural requirements were infringed, that errors of fact and law were committed in the assessment of whether Article 86 had been infringed, and that the fine imposed is unlawful.
Kantaja esittää sen osoittamiseksi, että sen väitteet ovat ensi arviolta perusteltuja, kolme kanneperustetta, jotka koskevat olennaisten menettelymääräysten rikkomista, tosiseikkoja koskevia virheitä ja oikeudellisia virheitä arvioinnissa siitä, oliko perustamissopimuksen 86 artiklaa rikottu, sekä määrätyn sakon lainvastaisuutta. taisuutta.
Under the first plea, relating to infringement of essential procedural requirements, the applicant develops three sets of arguments.
Se katsoo ensinnäkin, että komissio ei kunnioittanut kantajan oikeutta tulla kuulluksi hallinnollisen menettelyn aikana.