natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards the Treaties of the European Union, what we have at present is not a genuine framework of social and civil rights, but rather a set of ad hoc, piecemeal measures to accompany economic integration and allow minimum social policies to be pursued.
Euroopan unionia koskevien sopimusten osalta ei tässä vaiheessa voida puhua kansa­laisoikeuksien ja sosiaalisten oikeuksien tosiasiallisesta kehittämisestä, vaan parem­minkin yksittäisistä määräyksistä, joita on rakennettu vähitellen taloudellisen yhdenty­misen myötä ja jotka mahdollistavat ainakin vähimmäistason sosiaalipolitiikan toteutta­misen yhdentymisen osana.
Several stages may be distinguished.
Tässä yhteydessä voidaan erottaa useita vaiheita:
The Treaty of Rome allows the Council, acting by a qualified majority, to issue directives or make regulations to ensure freedom of movement for workers (Arti­cle 49).
Rooman sopimus antaa neuvostolle mahdollisuuden antaa määräenemmistön tuella direktiivejä tai asetuksia työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi (49 artikla).
Acting unanimously, it may take coordinating social security measures for the benefit of migrant workers.
Se voi yksimielisellä päätöksellä hyväksyä sosiaaliturvaan liittyviä yhteensovittamistoimenpiteitä siirtotyöläisten hyväksi.
Part Three of the Treaty (Policy of the Com­munity] contains six articles, 117 to 122, under the title concerned with social policy, as well as the provisions covering the European Social Fund.
Sopimuksen kolmannen osan ("Yhteisön politiikka") sosiaalipolitiikkaa käsittelevässä luvussa on 6 artiklaa: 117—122 artikla (näiden lisäksi on otettava huomioon Euroopan sosiaalirahas­toa koskevat artiklat).
Article 118a allows the Council, acting by a qualified majority, to adopt minimum requirements concerning the safety and health of workers. Article 118b lays down the principle of social dialogue and relations based on agreement at Euro­pean level.
118 a artiklassa neuvostolle annetaan mahdollisuus hyväksyä työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta koskevia vähimmäisvaatimuksia määrä­enemmistöllä; 118 b artiklassa määrätään työmarkkinaosapuolten välisen vuoro­puhelun periaatteesta sekä sopimussuhteista Euroopan tasolla.
In 1989, 11 of the 12 Member States adopted the Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers. As has been well demonstrated in the
Vuonna 1989 työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskevan yhteisön peruskirjan hyväksyi 11 valtiota 12:sta.
report by Miguel Rodriguez-Piñero and José Luis Monereo on 'The Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers in the context of the revision of the Treaty on European Union', this Charter is not incorporated into the Treaties, has no direct legal effects and is not enforced by the Court of Justice.
Kuten Miguel Rodriguez-Piñeron ja José Luis Monereon laat ma kertomus "Työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskeva yhteisön perus < irja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen muutosten edessä" osoitti, ei tällä sopimuksiin sisältymättömällä peruskirjalla ole välittömiä oikeus vaikutuksia eikä yhteisöjen tuomioistuin varmista sen soveltamista yhteisössä.
As its title indicates, it mainly covers the rights of workers, while the social rights of other groups of people (e.g. young people, the unemployed and pensioners) are paid little, if any, heed.
Kuten peruskiran nimi osoittaa, se koskee pääasiassa työntekijöiden oikeuksia muiden (nuorten, työttömien ja eläkeläisten) oikeuksien jäädessä vähälle huomiolle tai kokonaan huomiotta.
Never the less, it is an important step forward in the recognition by the Community of the importance of work-related social issues for its own activities.
Työmarkkinaosapuolten välisten neuvottelujen toivottiin jatkavan tätä kehitystä peruskirjan jälkeen, mutta käytännössä näin ei ole käynyt.
Even though it has not in practice been followed up as had been hoped by negotiation between the social partners, it provided a basis for the European Commission's social action programmes and was then taken over by the Social Protocol to the Maastricht Treaty, so that it may after all be regarded as a pre-constitutional stage prior to the incorporation of social rights into the Treaty on European Union.
Se on kuitenkin ollut perustana Euroopan komission sosiaalisille toimintaohjelmille, ja sitä seurasi Maastrichtin sopimuksen sosiaalinen pöytä < irja, joten sitä voidaan kaikesta huolimatta pitää askeleena, joka edelsi sosiaal sten oikeuksien sisällyttämistä Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen.
The Maastrich: Treaty makes provision for new elements in various fields.
Maastrichtin sopimus sisältää lisäksi uusia määräyksiä useilla aloilla:
The Union sets itself the objective of promoting economic and social progress which is balanced and sustainable, 'in particular... through the strengthening of economic and social cohesion'.
Unioni asettaa tavoitteekseen kestävän ja tasapainoisen taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen edistämisen "etenkin lujittamalla taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta".
Citizenship of the Union is established (Articles 8 to Be) and the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms is referred to (Article F).
Unionin kansalaisuus otettiin käyttöön (8—8 E artikla) ja viitattiin Euroopan yleissopimukseen ihmisoikeuksista (F artikla).
The Treaty of Rome is amplified or made more specific. This is apparent in title III on social policy (Article 126 provides that the Community shall contribute to the development of quality education by encouraging cooperation between Member States) and in the insertion of title IX — Culture — and title X — Public health (Article 129: 'The Community shall contribute towards ensuring a high level of human health protection by encouraging cooperation between the Member States and, if necessary, lending support to their action').
Rooman sopimukseen tehdään tarkennuksia ja lisäyksiä niin soslaalipoliti kkaa koskevaan III osastoon (126 artiklassa täsmennetään yhteisön myötävaikuttavan korkealaatuisen koulutuksen kehittämiseen rohkaisemalla jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä) kuin lisäämällä sopimukseen kulttuuria koskeva IX osasto ja kansanterveyttä koskeva X osasto (artikla 129: "Yhteisö myötävaikuttaa Ihmisten terveyden korkeatasoisen suojelun toteuttamiseen rohkaisemalla jäservaltioiden välistä yhteistyötä sekä tarvittaessa tukemalla niiden toimintaa").
A Social Protocol was adopted by 14 out of the 15 States and annexed to the Treaty.
14 valtiota 15:sta hyväksyy sosiaalisen pöytäkirjan, joka liitettiin sopimukseen.
It comprises six articles. Article 1 sets out the objectives to be pursued by the Community and the Member States [employment, living and working conditions, social protection, dialogue between management and labour, combating of exclusion) and stipulates that measures shall be implemented which take account of 'the diverse forms of national practices' and 'the need to maintain the competitiveness of the Community economy'.
Pöytäkirjassa on kuusi artiklaa: ensimmäisessä määrätään yhteisön ja jäsenvaltioiden tavoitteista (työllisyys, elin- ja työolot, sosiaalinen suojelu, työmarkkinaosapuolten välinen vuoropuhelu, syrjäytymisen torjuminen) ja suositellaan voimakkaasti toimenpiteitä "joissa otetaan huomioon kansallisten käytäntöjen erot" ja joissa otetaan huomioon "tarve säilyttää yhteisön talouden kilpailukyky".
Article 2 stipulates that the Community shall 'support and complement the activities of the Member States' in five fields (workers' health and safety, working conditions information and consultation of workers, equality between men and women with regard to labour market opportunities, integration of per-
2 artiklassa täsmennetään erityisesti viisi alaa (työntekijöiden terveys ja turvallisuus, työolot, työntekijöille tiedottaminen ja työntekijöiden kuuleminen, miesten ja naisten välinen tasa-arvo asioissa, jotka koskevat heidän mahdollisuuksiaan työmarkkinoilla ja syrjäytyneiden palauttaminen
sons excluded from the labour market).
työmarkkinoille), joilla yhteisö "tukee ja täydentää jäsenvaltioiden toimia".
The Council, acting by a qualified majority (Article 189c) may issue directives enacting minimum require­ments; however, the unanimity requirement continues to apply in the fie'ds of social protection, dismissals, representation and defence of workers' inter­ests, conditions of employment of third country nationals and employment promotion.
Neuvosto voi määräenemmistöllä (189 c artikla) säätää vähimmäisvaatimuk­sista direktiivillä; yksimielisyyssääntö on kuitenkin voimassa sosiaalisen suo­jelun, irtisanomisten, työntekijöiden edustamisen ja puolustamisen, kolman­sien maiden kansalaisten työehtojen ja työllisyystuen osalta.
Articles 3 and 4 provide for the development of social dialogue within the Community and the possibility for agreements at Community level between the social partners.
3 ja 4 artikloissa määrätään yhteisön työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun kehittämi­sestä ja mahdollisuudesta panna työmarkkinaosapuolten väliset sopimukset täytäntöön yhteisön tasolla.
Article 6 restates the principle of equal pay for male and female workers for equal work, going beyond the terms of Article 119 (which are reproduced in the Protocol) by providing that Member States may discriminate positively in favour of women.
6 artiklassa muistutetaan miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteesta samojen tehtävien ollessa kyseessä ja lisätään 119 artiklan määräyksiin (jotka on jäljennetty pöytäkirjaan) mahnolli­suus suosia naisia.
Finally, the very important role of the Structural Funds — and particularly the Social Fund — in ensuring Community cohesion should be emphasized, as should the impetus given to them in recent years in the interests of financial solidarity between countries and regions.
On myös korostettava rakennerahastojen ja erityisesti sosiaalirahaston huomat­tavaa merkitystä yhteisön yhteenkuuluvuuden varmistamisessa sekä niiden toi­minnan tehostamista viime vuosina maiden ja alueiden välisen taloudellisen yhteisvastuullisuuden varmistamiseksi.
This brief review shows how complex the existing situation is.
Tämä nopea analyysi tuo esiin nykyisten sääntöjen monimutkaisuuden.
The following points emerge.
Siitä näkyy, että
The Community has a corpus of social policies which is substantial despite its weaknesses.
■ yhteisöllä on kaikesta huolimatta huomattava sosiaalipoliittinen ulottuvuus;
The social objectives underlying social policy are none the less expressed in fairly vague terms and are largely subsidiary to economic objectives.
■ sosiaaliset tavoitteet, joihin sosiaalipolitiikka perustuu, on kuitenkin ilmaistu melko epämääräisesti, eivätkä ne ole taloudellisista tavoitteista riippumattoni a;
Social rights are defined outside the Treaty and mainly apply to workers only.
■ sosiaaliset oikeudet on määritelty sopimuksen ulkopuolella ja ne koskevat pääasi­assa tai ainoastaan työntekijöitä.
The Treaties contain no list of fundamental social rights to which the Court of Justice could refer in order to review Community acts.
Sopimuksissa ei ole luetteloa sosiaalisista perusoikeuksista, joihin yhteisöjen tuomioistuin voisi vedota yhteisöjen toimien valvonnassa.
The Court itself has the task of constructing the general principles of Community law on the basis of both the Human Rights Convention (which is not concerned to any great extent with social rights) and on the constitutional traditions common to the Member States (Article F).
Tuomioistuimen on itse päätettävä yhteisön oikeuden yleisistä peri­aatteista ottaen huomioon niin yleissopimus ihmisoikeuksista (jossa käsitellään vain vähän sosiaalisia oikeuksia) kuin jäsenvaltioiden yhteiset perustuslailliset perinteet ( F artikla);
The most important provisions relate to social policies, which can be adopted by a qualified majority of 15 States in only a very small number of cases (freedom of movement, health and safety matters) and of 14 States in a somewhat wider range of fields, each of which is, however, narrowly circumscribed.
■ tärkeimmät määräykset koskevat sosiaalipolitiikkaa ja niistä voidaan päättää määräenemmistöllä 15 jäsenvaltion kesken ainoastaan erittäin harvoissa tapauk­sissa (vapaan liikkuvuuden varmistamiseen sekä terveyteen ja turvallisuuteen liit­tyvissä asioissa) ja 14 jäsenvaltionkin kesken vainmiukan useammissa tapauksis­sa, joista jokainen on kuitenkin tarkkaan rajattu.
Broadly speaking, unanimity is required, whether of 15 or 14 States.
Useimmissa tapauksissa vallit­see kuitenkin yksimielisyysperiaate, milloin 15:n, milloin 14 jäsenvaltion kesker.
This obviously no longer matches the needs and current situation of the Union.
On selvää, ettei tämä kokonaisuus enää vastaa unionin nykyisiä tarpeita tai nykyistä tilannetta.
It pro­vides no answer to the many problems which will arise from enlargement to take in
Tällä tavoin ei voida kohdata niitä ongelmia, jotka syntyvät unionin laajen­
countries which have as yet no substantial experience of social action within a market economy.
tuessa maihin, joissa ei vielä ole kokemusta sosiaalisesta toiminnasta markkinatalou­dessa.
The provisions need to be made more readable, simpler, more consistent and more effective, but this presupposes an accurate appraisal of what difficulties will have to be overcome.
Kokonaisuutta on muutettava helppolukuisemmaksi, yksinkertaisemmaksi, johdonmukaisemmaksi ja tehokkaammaksi. Tämä kuitenkin edellyttää, että sosiaalisiin perusoikeuksiin liittyvät vaikeudet on ensin arvioitu.
For fundamental social rights to be better asserted and implemented, it is first neces­sary to seek answers to a number of questions.
Sosiaalisten perusoikeuksien tuominen esiin entistä voimakkaammin samoin kuin nii­den aiempaa parempi soveltaminen edellyttävät, että ensin pohditaan tiettyjä kysymyk­siä ja etsitään niihin sopivat ratkaisut.
The following list has no pretensions to being exhaustive.
Seuraava luettelo ei kuitenkaan ole kattava.
What relationship should be established between social rights and civil, civic and even political rights?
Millaisen suhteen pitäisi vallita sosiaalisten oikeuksien, kansalaisoikeuksien ja poliittis­ten oikeuksien välille?
Do they form part of a whole or are they to be considered separately?
Ovatko ne osa samaa kokonaisuutta vai pitäisikö niitä käsitellä erillisinä kysymyksinä?
In other words, is it sufficient to incorporate a set of social rights in the Treaties with­out also incorporating a really comprehensive set of rights?
Toisin sanoen, voidaanko tyytyä sisällyttämään sopimuksiin sosiaalisia oikeuksia ilman, että mukaan otetaan muitakin oikeuksia?
Juridical practice does not provide a clear answer to this question and hesitates between the two approaches.
Oikeuskäytäntö ei anna selvää vastausta tähän kysymykseen, vaan häilyy näiden kahden näkemyksen välil­lä.
Thus the United Nations, having affirmed (at the fifth session of the General Assembly) that civil liberties and economic, social and cultural rights are interdependent, ended up in 1966 with two separate agreements: one on economic, social and cultural rights and the other on civil and political rights.
Yhdistyneet kansakunnat vahvisti (yleiskokouksensa 5:nnessä istunnossa), että "kansalaisvapaudet sekä taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet ovat toisis­taan riippuvaisia", mutta päätyi vuonna 1966 laatimaan kaksi erillistä sopimusta, jois­ta ensimmäinen koskee taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia ja toinen kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia.
A similar distinction is to be found at the Council of Europe.
Samanlaiseen jakoon päätyi myös Euroopan neuvosto.
Such separate consideration of two types of right is very closely connected with the Cold War.
Oikeuksien jaottelu näihin kahteen luokkaan liittyy suuressa määrin kylmään sotaan.
On the other hand, the constitutions of the States gen­erally use, if at all, a single list.
Toisaalta jäsenvaltioiden perustuslaeissa — silloin kun sellainen on olemassa — viitataan yleensä yhteen ainoaan luetteloon.
Europe will have to choose between the two philos­ophies.
Euroopan on valittava näiden kahden näkemyksen välillä.
It would gain by taking an overall view, encompassing political, civic and social rights.
Poliittiset oikeudet, kansalaisoikeudet ja sosiaaliset oikeudet yhdis­tävän kokonaisnäkemyksen luominen vahvistaisi Eurooppaa.
These are interdependent and inseparable, and there is no dividing line between them as far as the individual's practical situation is concerned.
Nämä oikeudet ovat todel­lakin jakamattomia ja toisistaan riippuvaisia, eikä niitä voida erotella silloin, kun tarkas­tellaan ihmisten tilannetta käytännön tasolla.
They are not additive, but mutually interdependent.
Ne eivät ole kumulatiivisia, vaan ovat ehtona toinen toisilleen.
The Committee therefore advocates a declara­tion featuring both civic and social rights.
Tämän vuoksi komitea kannattaa julistusta, johon sisältyisi sekä kansalaisoikeuksia että sosiaalisia oikeuksia.
This first distinction between civil and social rights overlaps to a large extent with another.
■ yhtäältä niihin oikeuksiin, joiden tarkoituksena on rajoittaa valtion taholta tapahtu­van henkilöiden itsemääräämisoikeuden ja ihmisarvon loukkaamisen vaaraa.
On the one hand, rights which seek to limit the risk of encroachment by the State on the freedom or dignity of the individual and are mainly set out in statutory pro­visions.These do not involve very considerable expenditure and are thus indepen­dent of the level of development attained (equality before the law, the right not to be subjected to discrimination, equality for men and women, freedom of speech, movement, assembly, association, collective action, etc.).
■ toisaalta niihin oikeuksiin, jotka liittyvät tiettyihin etuuksiin ja joiden toteuttami­sesta syntyy kustannuksia, mikä edellyttää varojen osoittamista tähän tarkoituk­seen. Nämä oikeudet (oikeus jatkokoulutukseen, terveydenhuoltoon, työhön sekä tasapuolisiin työoloihin ja palkkaan, vähimmäistoimeentuloon työttömyyden sat­tuessa, eläkkeeseen jne.) ilmentävät usein jotain pyrkimystä tai tavoitetta (esi­merkiksi oikeus työhön), ja niiden toteuttaminen on usein vaiheittaisempaa kuin ensimmäisessä luokassa mainittujen oikeuksien.
They are usually the formal expression of civil and political rights.
Keneltä sitten näitä oikeuksia voidaan vaatia, kuka takaa, että niitä voidaan käyttää, ja kuka antaa siihen tarvittavat välineet yhteisön tunnustettua yksilön oikeudet?
On the other hand, rights to specified benefits and services, which involve costs and require the provision of financial resources.
Olisi myöskin erehdys ajatella, että oikeuksien kunnioittaminen on yksinomaan yhteisön ja julkisen politiikan tehtävä.
These rights (to education and continuing training, health care, work and fair conditions of work and pay, a mini­
Toisin sanoen ei riitä, että oikeudet kirjataan lakitekstei­hin, vaan kansalaisten on koettava ne tarpeellisina ja heitä itseään velvoittavina.
mum income in the event of unemployment, a retirement pension, etc.) often express an intention or objective (e.g. the right to work) and are often less direct ly applicable :han the former category of rights.
näitä vapauksia ja velvollisuuksia esiin tuovien, selittävien, puolustavien ja soveltavien yhteisötoimijoiden läsnäoloa. Ne voivat kokeilla ja tehdä sosiaalisia uudistuksia, joita voidaan laajentaa ja jotka saattavat jopa yleistyä.
Provision has to be made for a succession of stages as a function of what is economically feasible, provided a minimum standard has been ensured, if only to avoid distortions (whereas civil and political rights are, in principle, not subject to compromise).
Työnantajajärjestöillä ja ammattiyhdis­tyksillä on olennainen tehtävä työsuhteiden alalla; tämä tehtävä on tunnustettu, mutta se on aiempaa vaikeampi ja samalla entistä tarpeellisempi jälkiteollisessa yhteiskun­nassa, jossa palveluammattien lisääntyminen ja joustavuus yhdistyvät epävarmuuteen työsuhteissa.
Most social rights — though not all, for example, the right of association — fall into the second category.
Yhdistysten ja kansalaisjärjestöjen merkitys yhteiskunnassa näyttää kasvavan etenkin vähemmistöjen sekä työväestöön kuulumattomien (lasten, opiskelijoi­den, työttömien ja vanhusten) oikeuksien huomioon ottamisessa.
However, we should not exaggerate the difference between these two categories of rights: formal political and civil rights also require resources to be committed if they are to be implemented in practice; freedom is restricted if the conditions applying to freedom are not met, and social rights also need to be backed up by legal provisions.
Menettelytavat, joilla ne tunnustetaan osaksi tätä hidasta itsensä muokkaamista, jota yhteiskunta tekee uusien — erityisesti syrjäytymistä ehkäisevien tai vähentävien — oikeuksien tunnusta­miseksi ja soveltamiseksi, muodostavat tärkeän osan tätä perusoikeuksiin liittyvää ongelmakenttää'.
But from whom can these rights be demanded, who ensures that they can be exercised and who provides the necessary means when society confers them on individuals?
Perusoikeuksien luettelo ei näet ole muuttumaton. Se kehittyy useista syistä: ersin­näkin siksi, että henkilön käsite syvenee, ja ne oikeudet ja velvollisuudet, joiden ansiosta yksilö voi olla täysivaltainen subjekti elävässä yhteiskunnassa, täsmentyvät vähitellen yhä tarkemmiksi ja varmemmiksi.
The question arises in most cases, but is particularly acute in the case of 'programmatic' social rights (the right to housing, employment, etc.).
Toiseksi tekninen kehitys — edistys sinänsä — tuo mukanaan yksilölle sekä uhkia että toimintamahdollisuuksia, joihin on puututtava sään­nöksillä, koska niillä voi olla vaikutusta yksilöiden elämään.
In such cases, the assertion of rights is inseparable from the social policies which give them effect.
Kansalaisoikeuksien ja poliit­tisten oikeuksien ensimmäisen sukupolven ja sitä seuranneiden sosiaalisten oikeuksien sukupolvien jälkeen esiin nousee uusia etenemismahdollisuuksia, joista on keskustelta­va ja joita on syvennettävä ja tarkennettava.
It would also be wrong to think that respect for rights is purely a matter for society as a whole and public policy.
Millä edellytyksillä oikeus valinnaiseen työaikaan voisi olla mahdollinen, ja onko se osa uudel­leen määriteltyä käsitettä oikeudesta työhön?
The practical implementation of rights also depends on interpersonal relations and a sense of individual responsibility for others: there are no rights without duties, nor democracy without civic commitment.
Mitä merkitsee ajatus oikeudesta yhteis­kunnalliseen sopeutumiseen tai integraatioon, ja onko sen oltava osa tulevaisuuden kansalaiskäsitettä?
The many problems of social exclusion today highlight this need and more generally the need for substantial commitment by the community at large to supporting, buttressing and building on social policies.
Onko työttömille ja syrjäytyneille tarjottava erityinen oikeus ilmaista käsityksiään ja yleensä köyhyydessä eläville erityinen mahdollisuus saada äänensä kuu­luviin heitä kuskevissa asioissa?
It is thus not sufficient to confer rights by statute: citizens must regard them as necessary and feel a duty to play their part.
Uusien teknologioiden erittäin nopea kehitys on tuonut mukanaan lukuisia perusoikeuksiin liittyviä ongelmia: tietoyhteiskunta voi esimerkiksi uhata yksityisyyden suojaa tai lasten arvomaailmaa.
The way in which rights are for mulated is therefore important: a participatory approach will ensure that society is more fully permeated by the shared values which the rights express.
Lisäksi on pelkästään bioetikan alalla syntynyt joukko suuria ongelmia. Kaikki nämä kysymykset liittyvät toisiinsa.
Practical application of rights and duties is not merely a matter between the State and the individuals who make up society.
Näitä aiheita ei kuitenkaan ale vielä pohdittu tarpeeksi, ja niissä tapahtuu jatkuvasti muutok­sia.
Collective players are also required to bring out these rights and responsibilities, explain and defend them and give them practical effect by way of social experiment and innovation which can subsequently be extended or placed on a general footing.
Kuten jäljempänä ehdotetaan, asiasta tarvitaan laajaa yhteiskunnallista kes­kustelua.