natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, local authorities have had something of a 'Cinderella' role in contrast with the strong development of the autonomous communities, and many of their longstanding problems remain unresolved.
Paikallistaso on kuitenkin autonomisten alueiden vankkaan kehitykseen verrattuna tuhkimon asemassa, eikä sen perinteisiä ongelmia ole vieläkään ratkaistu asianmukaisesti.
This is clearly illustrated by comparing the growth of economic resources at the two levels (Table 5.3).
Tilanteesta saa oivan kuvan vertailemalla eri hallintoportaiden taloudellisia resursseja keskenään (ks. taulukko 5.3).
The main local body is certainly the municipality, which is the first tier at which the popular will is expressed as well as a public administration responsible for providing services.
Merkittävin paikallishallintoäste on epäilemättä kunta, jonka toimintaan kansalaiset ensi kädessä osallistuvat ja joka julkishallinnossa vastaa palveluiden tarjoamisesta.
In some cases, there are also an executive committee and other sectoral committees.
Joissakin kunnissa on lisäksi hallintolautakuntia ja muita alakohtaisia lautakuntia.
The traditional intermediate link is the province, covering a number of municipalities and having a governing body, the Diputación, which is indirectly elected from among municipal councillors.
Kunnat ryhmittyvät hallintoportaan keskitasolla perinteisesti maakunniksi (provincia), joiden hallintoelin on kunnanvaltuutetuista välillisesti valittu maakunnanvaltuusto (Diputación).
The basic problem of municipalities in Spain lies in their geographic fragmentation and their highly diverse circumstances, which do not easily fit under a single set of rules and arrangements.
Espanjan kuntien perimmäinen ongelma on kunnalliskartan pirstoutuneisuus ja kuntien toisistaan poikkeava tilanne, jota on mahdoton ratkaista olennaisilta osiltaan yhtenäisin määräyksin ja keinoin.
It is worth recalling that there are more than
Kuntia on kaikkiaan yli 8 000, ja niistä runsaat 86 % on alle 5 000 asukkaan kuntia, joissa asuu vain 16 % koko väestöstä.
TABLE 5.4. Number of municipalities by population band and by autonomous community, with Ceuta andMelilla
TAULUKKO 5.4 Kunkin autonomisen alueen kuntien määräjaoteltuna asukasluvun perusteella (mukana Ceuta ja Melilla) yü 500 000 alle 5 000 asukasta
Population
20 000 -50 000 kuntia yhteensä autonominen alue
Total municipalities
50 000-100 000 asukasta
In Spain, local authorities' organization, responsibilities, funding, etc. are regulated partly by the central state, partly by the autonomous communities.
Paikallishallinnosta määräävät Espanjassa sekä valtio että autonomiset alueet, toisin sanoen ne päättävät paikallishallinnon muodosta, toimivallasta, rahoituksesta jne.
The central state may adopt framework legislation (Law 7/1985 regulating the bases of local government), and the autonomous community may adopt secondary
Valtio hyväksyy peruslainsäädännön (laki 7/1985 paikallishallinnon perusteista), ja autonomiset alueet voivat antaa kehittämislakeja ja -asetuksia ja panna niitä toimeen.
2.4 Nationwide and Autonomous Community-Based Political Parties
Valtakunnalliset ja autonomiakeskeiset puolueet
There have been two major parties on the right and the left in Spain since the inception of democracy (first, Unión de Centro Democrático (UCD, Union of the Democratic Centre) and PSOE; subsequently PSOE and Partido Popular (PP, Popular Party)), as well as the smaller Partido Comunista de España (Communist Party of Spain), which, in recent years, has combined with other forces of the Left to make up the current Izquierda Unida (United Left).
Espanjassa on ollut demokratian alkuajoista asti kaksi suurta vasemmisto- ja oikeistopuoluetta (ensin demokraattinen keskustaunioni UCD [Unión de Centro Democrático] ja Espanjan sosialistinen työväenpuolue PSOE ja sen jälkeen PSOE ja kansanpuolue PP [Partido Popular]) sekä edellisiä pienempi kommunistipuolue (Partido Communista de España), joka on viime vuosina sulautunut muihin vasemmistovoimiin ja muodostaa nyt niiden kanssa yhtyneen vasemmiston IU (Izquierda Unida).
A small party—the Centro Democrático y Social (Democratic and Social Centre), founded by Suárez after the break-up of the UCD—was on the scene for a few years.
Pienpuolueiden kartalla oli muutaman vuoden demokraattis-sosiaalinen keskusta CDS (Centro Democrático y Social), jonka Adolfo Suárez perusti UCD:n hajottaa.
These parties have equivalents in other European countries.
Autonomiakeskeisten puolueiden merkitys perustuu siihen, miten voimakkaita ne ovat omalla autonomisella alueellaan.
The main distinguishing feature of the Spanish party system, however, is the presence of political parties who operate only in the autonomous communities and do not extend beyond them (although certain Basque parties are represented to some degree in Navarre).
Katalonian CiU (Convergencia i Unió) ja baskien kansallispuolue PNV (Partido Nacionalista Vasco) ovat säilyttäneet autonomisen alueensa hallituksen puheenjohtajuuden vuonna 1980 pidetyistä ensimmäisistä vaaleista lähtien.
The Partido Aragonés Regionalista (PAR, Aragonese Regionalist Party) took the presidency of its region in 1987 and is now a junior party in a government headed by the Popular Party.
Aragonian aluetta kannattava puolue PAR (Partido Aragonés Regionalista) tuli Aragonian aluehallituksen johtoon vuonna 1987 ja on mukana nyt PP:n johtamassa hallituksessa.
The Unión del Pueblo Navarro (UPN, Union of the People of Navarre), which merged with the Popular Party, is the biggest party in Navarre.
Navarran pääpuolue on kansanpuolueeseen sulautunut Navarran kansan liitto UPN (Union del Pueblo Navarro).
Other, smaller parties play an important role in their autonomous communities, either because larger parties need them in order to form a government or because, despite their small size, they can tip the balance in electing presidents or ensuring absolute majorities within the autonomous community.
On myös pienehköjä puolueita, joilla on merkittävä rooli omalla autonomisella alueellaan, koska niitä tarvitaan hallitusta muodostettaessa tai ne toimivat vaäankielipuolueina varmistamassa hallituksen puheenjohtajan valintaa tai takaamassa ehdottoman enemmistön syntymisen alueelle.
More parties than might be expected are in this position.
Tällaisia puolueita on enemmän kuin tavallisesti luullaankaan.
Table 5.6 describes the main ACBPs on the basis of the last regional election results.
Seuraavassa taulukossa (5.6) luetellaan nykyisellään merkittävimmät autonomiakeskeiset puolueet viime alue vaalien tulosten mukaan.
TABLE 5.6. Principal autonomous-community-basedparties (percentages of votes obtained in the 1995 regional elections)
TAULUKKO 5.6 Tärkeimmät autonomiakeskeiset puolueet (ja niiden ääniosuudet prosentteina vuonna 1995 pidetyissä autonomisten alueiden vaaleissa)
The ACBPs do not only contest autonomous-community elections, but regularly stand for national and European parliamentary elections.
Autonomiakeskeiset puolueet eivät kuitenkaan kilpaile ainoastaan oman itsehallintoalueensa vaaleissa vaan osallistavat järjestelmällisesti Espanjan parlamentin Cortesin ja Euroopan parlamentin vaaleihin.
Some ACBPs have a significant presence in the Cortes, being assisted by the territorial concentration of votes.
Maan parlamenttivaaleissa eräät autonomiakeskeiset puolueet ovat onnistuneet saavuttamaan hyvin jalansijaa, mitä on edistänyt myös äänien alueellinen keskittyminen.
The number of seats won in the Congress of Deputies by the ACBPs in the 1996 elections are set out in Table 5.7.
Seuraavassa taulukossa (taulukossa 5.7) esitetään edustajainhuoneessa edustettuina olevat autonomiakeskeiset puolueet (vuoden 1996 vaalituloksen perusteella) edustajanpaikkoineen:
TABLE 5.7 ACBP representation in the Congres of Deputies
TAULUKKO 5.7 Autonomiakeskeisten puolueiden paikkaluku edustajainhuoneessa
Using their presence in the Congress of Deputies, the CiU, PNV, and CC have played an important role in central government, by pledging their votes to the socialist and Popular Party governments (1993-6 and 1996 to present, respectively) and holding the balance of power at national level.
Edustajamääränsä perusteella CiUlla, PNVllä ja CC.llä on ollut merkittävä valtakunnallinen asema vuodesta 1993 lähtien niiden sitouduttua kannattamaan äänestyksissä sosialistihallituksia (vuosina 1993-1996) ja kansanpuolueen muodostamaa hallitusta vuodesta 1996 lähtien.
However, this did not apply to the seven autonomous
Näin ne toimivat valtion tasolla vaa'ankielipuolueen asemassa.
communities of the first group, and it appeared more appropriate to view the more modest powers of the second group simply as a 'running-in' stage, which the Constitution would allow to be extended after the first five years of autonomy.
Alkujaan kahdenlaisten (ylemmän ja alemman tason) autonomisten alueiden toimivaltaeroavuuksien katsottiin kuvastavan historiallis-poliittisia eroja, jotka heijastuivat ennen kaikkea Espanjan perustuslain 2 artiklan mukaiseen alueiden kaksitahoiseen jaotteluun "kansallisuuksiksi ja alueiksi".
At the end of the 1980s some autonomous communities (Castile-Leon, the Balearics, etc.) did indeed begin to call for reform of their statutes to give them greater powers.
Eräät autonomiset alueet (Kastilia ja León, Baleaarit jne.) alkoivatkin vaatia 80-luvun lopussa itsehallintolakiensa uudistamista laajentaakseen toimivaltaansa.
In the end, the argument over extending their remit was settled by a series of new autonomy pacts between the Socialist Government and the Popular Party in February 1992.
Sosialistihallitus ja kansanpuolue ratkaisivat vihdoin toimivallan laajentamisesta kehkeytyneen kiistan ja allekirjoittivat helmikuussa 1992 uudet autonomiasopimukset.
Organic Law 9/1992 on the transfer of powers to autonomous communities provided a rapid solution, with ten more autonomy statutes being reformed in the same way in 1994 (the Canary Islands' statute was adopted two years later).
Toimivallan siirtämisestä autonomisille alueille annetulla lailla N:o 9/1992 asia ratkaistiin pikaisesti, ja vuonna 1994 kymmeneen itsehallintolakiin tehtiin samansuuntaisia uudistuksia sisällyttämällä mihin uudet toimivaltuudet (Kanarian itsehallintolaki uudistettiin kaksi vuotta myöhemmin).
Without going into details, all the statutes may now be said to contain equivalent substantial powers, except for the health sector, due to the management and financial problems it raises.
Puuttumatta yksityiskohtiin voidaan todeta, että kaikkiin itsehallintolakeihin sisältyy tätä nykyä' samantasoinen perustoimivalta terveydenhuoltoa lukuun ottamatta, koska alan hallinnointi ja rahoitus on hankalaa.
With this one exception, the autonomous communities' powers in areas directly affecting citizens are identical for practical purposes.
Autonomisilla alueilla on siis terveydenhuoltoa lukuun ottamatta käytännössä samanlaiset toimivaltuudet kaikkia kansalaisia koskevissa asioissa.
In contrast, the most important differences of substance lie in the specific historical, legal, -$nd linguistic aspects of some autonomous communities, and these do not apply across the board.
Sftä vastoin alueiden väliset suurehkot ja todelliset laatuerot perustuvat tiettyjen autonomisten alueiden historiallisiin, juridisiin ja kielellisiin erityispiirteisiin, joita ei voi yleistää.
The first set of powers, which are applicable to all, may therefore be described as substantial, while the second set might be termed 'specific' or inherent to the 'differentiating factors'.
Niinpä yleistettävissä olevaa toimivaltaa voidaan kutsua perustoimivallaksi ja jälkimmäisen kaltaista toimivaltaa erityistoimivallaksi tai "erottaviin tosiasioihin" liittyväksi toimivallaksi.
The reaction of many nationalist parties to this 'levelling-up' has been to demand further powers.
Useimmat kansallismieliset puolueet ovat reagoineet samanarvoistamiseen vaatimalla uudenlaista valtaa.
In 1998 in particular, and following Euzkadi ta Azkatasuma's (ETA's) ceasefire declaration, a series of proposals for major political reforms (including the right to self-determination, the creation of a confederation, etc.) has generated debate at a level such that it is hard to predict what direction the autonomy arrangements will eventually take, or to predict the final balance between what makes the autonomous communities similar and what makes them different.
Varsinkin ETAn (Euzkadi ta Azkatasuma) päätettyä julistaa tulitauon vuonna 1998 on ehdotettu suuria poliittisia uudistuksia (mm. itsemääräämisoikeutta, valtioliittoa jne.), joista käydään parhaillaan niin mittavaa keskustelua, että on vaikea ottaa kantaa, mihin suuntaan tällainen itsehalhntoalueiden muodostama valtio lopulta kehittyy ja miten autonomisten alueiden väliset yhdenvertaisuus-ja erilaisuustekijät saadaan lopulta tasapainoon.
LOCAL DEMOCRACY EST PRACTICE
PAIKALLISDEMOKRATIA KÄYTÄNNÖSSÄ
3.1 Critiques of Regional and Local Democracy
Alue- ja paikallisdemokratian kriittistä arviointia
The serious problem of excessively small municipalities—86 per cent of Spain's 8,000 municipalities have populations of less than 5,000—is a practical barrier to any general or sectoral policy that is strongly decentralized and based on local administration.
Käytännössä on mahdotonta harjoittaa minkäänlaista yleistä tai alakohtaista, voimakkaasti hajautettua paikallispolitiikkaa, koska kunnat kärsivät vakavasta alimitoituksesta - 86 % Espanjan 8 000:sta kunnasta on alle 5 000 asukkaan kuntia - mikä suosii voimakasta keskusjohtoisuutta autonomisten alueiden suuntaan.
The result is strong centralization within the autonomous communities.
Autonomiset alueet ovat ennen kaikkea vastuussa kuntien yhdistymis- tai ryhmittymispolitiikan edistämisestä tai jopa kunnalliskartan uudelleenjärjestämisestä yhteistyössä kuntien kanssa.
A policy of encouraging mergers or groupings of municipalities, or even of compulsorily redrawing the municipal map, is indeed a primary duty of the autonomous communities, but to date they have simply offered mild encouragement for setting up voluntary joint associations.
Toistaiseksi autonomiset alueet ovat tyytyneet varovasti kannustamaan vapaaehtoisuuteen perustuvien kuntayhtymien muodostamista.
Structures at the tier above municipalities are relatively undefined.
Kuntien yläpuolella oleva hallinnon taso ei ole vielä muotoutunut selkeäksi.
Some autonomous communities clearly support the role of the provinces, while others seek to empty them of any real substance and prefer to back other institutions instead, such as districts in the case of Catalonia.
Tietyt autonomiset alueet kannattavat selvästi maakuntia, kun taas toiset pyrkivät mitätöimään ne ja vahvistamaan niiden asemesta muita instituutioita kuten Katalonian seutukuntia.
The result is a general tendency to view the provincial, or equivalent, level as a support measure for municipalities, providing assistance and cooperation and filling gaps in their services, but on a scale that varies widely from region to region.
Maakuntatasoa - tai vastaavaa - ollaan näin ollen taipuvaisia pitämään yleisesti kunnan tukirakenteena, jonka tehtävänä on avustaa kuntaa, tehdä yhteistyötä ja korjata kunnan puutteita, joskin kyseisen hallintoportaan merkitys vaihtelee huomattavasti autonomisten alueiden kesken.
In the vast majority of cases, the provincial or district levels are organized through a system of indirect representation, with the exception of the Basque provinces and the islands.
Maakuntien tai kuntien muodostamien alueiden edustajat ovat miltei aina välillisesti valittuja. Poikkeuksen muodostavat Baskimaan maakunnat ja saarialueet.
This serves to diminish their credibility and social acceptability, as they are operated in purely partypolitical interests.
Tämä on omiaan kaventamaan kyseisen hallintoportaan uskottavuutta ja yhteiskunnallista hyväksyntää, koska sitä ohjaa yksinomaan puolueiden logiikka.
In practice, municipalities enjoy a very low level of organizational independence, since the powers of the municipal assembly, the executive committee, and the mayor are strictly bound by basic state legislation.
Kuntien mahdollisuudet järjestää hallintonsa itsenäisesti ovat käytännössä hyvin rajalliset, koska valtion peruslainsäädäntö rajoittaa liiaksi kunnanvaltuustojen, lautakuntien tai kunnanjohtajien valtauksia.
The few areas in which local authorities have some modest scope for devising their own solutions are their advisory information committees, popular participation, and internal devolution within the municipality.
Harvoja aloja, joilla kunnat voivat tehdä jossain määrin omia ratkaisujaan, ovat tiedotastoiminta, kansalaisten osallistuminen ja kuntien sisäisen hallinnon hajauttaminen.
Municipal authorities usually set up parallel bodies to provide certain services and functions: these frequently take the form of bodies established by private law.
Kunnat kehittävät tavallisesti omia organisaatioitaan huolehtimaan tiettyjen palveluiden ja toimintojen tarjoamisesta, ja ne turvautuvat ahkerasti jopa yksityisoikeuden muotoihin.
As pointed out earlier, neither the Constitution, nor the autonomy statutes, nor the law governing the bases of local government guarantee any specific powers to municipalities. All the law does is to draw up a list of public services that municipalities must provide to the local population, in line with their size.
Kuten jo mainittiin, sen paremmin perustuslaki kuin itsehallintolait tai paikallishallinnon perusteista annettu laki eivät takaa kunnille konkreettista toimivaltaa, vaan laissa luetellaan ainoastaan ne julkiset palvelut, joita kunnat ovat koostaan riippuen velvollisia tarjoamaan asukkailleen.
It is, therefore, up to the central or regional legislator, depending on the subject in question, to assign specific powers to local authorities.
Paikallisviranomaisten erityisestä toimivallasta päättää siis tavanomainen lainsäätäjä, joko valtio tai autonominen alue, kulloinkin kyseessä olevasta asiasta riippuen.
The prevailing conception of local autonomy, enshrined in the localgovernment law and constitutional case law, would suggest that recognition of local authorities' right to take part in running affairs of concern to them, particularly those listed in the localgovernment law, is sufficient.
Paikallisesta itsehallinnosta saa paikallishallinnon perusteista annetun lain sekä perustuslakien oikeuskäytännön perusteella ennen kaikkea sen käsityksen, että riittää, kun paikallisyhteisöille myönnetään oikeus osallistua niitä kiinnostavien asioiden hallinnointiin ja erityisesti sellaisten asioiden hoitoon, jotka on nimenomaisesti lueteltu paikallishallinnon perusteista annetussa laissa.
In practice, this means that the laws governing these areas do not usually grant full public decisionmaking powers to municipalities for entire sectors of activity.
Käytännössä järjestelmä toimii siten, että asianmukaisessa lainsäädännössä kuntien ei yleensä anneta tehdä minkäänlaisia julkisia päätöksiä kokonaisista toimintalohkoista.
As a result, a movement has emerged from the confederation of local authorities, demanding a 'local pact' with central and regional governments, seeking an undertaking that they will be granted more powers.
Paikallistasolla ei ole yksinomaista toimivaltaa, ja vaikka kunnilla tulisi olla paikallishallinnon perusteista annetun lain mukaan
Local agreements can only be rendered ineffective by the administrative courts, apart from in highly exceptional circumstances that seriously threaten Spanish national interests.
Ainoastaan hallinto-oikeus voi purkaa paikallistasolla tehdyt sopimukset lukuun ottamatta varsinaisia poikkeustapauksia, jolloin sopimuksesta oletetaan koituvan vakavaa haittaa Espanjan yleiselle edulle.
A wide range of circumstances, however, still exists in which sectoral legislation requires prior authorization or subsequent endorsement of local agreements by the central state or the autonomous communities.
Alakohtaisessa lainsäädännössä edellytetään kuitenkin usein valtion tai autonomisten alueiden antavan etukäteen luvan paikallistason sopimusten tekemiseen tai hyväksyvän ne jälkikäteen.
This is constitutionally permissible only in so far as they do not constitute general controls, but occur in specific cases in which interests at a level higher than the purely local, which may be affected by a municipal decision, can be demonstrated.
Tämä on perustuslain mukaan mahdollista ainoastaan siinä tapauksessa, ettei kyseessä ole yleisluonteinen valvonta vaan erityistapaus, jolloin voidaan todistaa, että kunnan päätöksellä saattaa olla paikallistasoa laajempi vaikutus.
These are in fact situations where powers are shared between the local authority and the next level of administration, in areas where coordinated, consistent action is required (urban planning offers a multitude of instances).
Tällöin on kyse tapauksista, joissa toimivallan oletetaan jakaantuvan paikallisviranomaisen ja sitä ylemmän hallinnon tason kesken, ja asian hoitaminen edellyttää koordinoitua tai johdonmukaista toimintaa (tällaisia esimerkkitapauksia on erittäin runsaasti kaupunkisuunnittelun piirissä).
The latter offers a way of restoring what amount to regulation in areas where, legally, this is not possible.
Näin voidaan harjoittaa tietynasteista sääntelyä silloin, kun laki ei anna siihen mahdollisuutta.
The Constitution does not specifically acknowledge the principle of financial autonomy for local authorities, as this is considered to be part of their general political autonomy, but the principle of adequate resources is explicitly guaranteed.
Perustuslaissa ei tunnusteta erityistä paikallisviranomaisten itsenäisen rahoituksen periaatetta, koska sen katsotaan kuuluvan viranomaisten yleisen poliittisen autonomian piiriin.
Nevertheless, the current legal system, largely in the form of the 1988 Local Finance Act, does not allow either principle to be fully upheld.
Sen sijaan perustuslaissa taataan nimenomaisesti resurssien riittävyyden periaate.
Municipal tax revenues derive essentially from property and business taxes, both of which are highly inflexible.
Kunnat saavat verotulonsa pääasiallisesti kiinteistöveroista ja yritysverotuksesta, joille molemmille on tyypillistä järjestelmän joustamattomuus.
Local authorities also levy charges and special contributions for works and services.
Paikallisviranomaiset keräävät niin ikään rakennustoimesta ja palveluista maksuja, palkkioita ja erityisveroja.
Overall receipts from Spanish municipalities' own sources provide about 40 per cent of their total income.
Kaikkiaan noin 40 % Espanjan kuntien tuloista on omia tuloja.
The remainder is made up of a share of national taxes, through various state economiccooperation programmes, either in the form of unconditional general subsidies under multi-annual programmes, or specific conditional investment subsidies provided by either the state or the autonomous community.
Loput tulot saadaan valtion verotuksesta, erinäisistä valtion taloudellisista yhteistyöohjelmista joko kohdentamattomana monivuotisena yleistukena tai siten, että valtio tai autonomiset alueet myöntävät kunnille kohdennettua erityistukea ja investointitukea.
Finally, borrowing accounts for nearly 25 per cent of local budgets, which has a considerable impact on how local finances are balanced.
Paikallishallinnon velkaantumisaste on noin 25 % kuntien talousarviosta, mikä asettaa ehtoja kuntien talouden tervehdyttämiselle.
Some autonomous communities have created their own funds or economiccooperation programmes with municipalities.
Eräät autonomiset alueet ovat perustaneet kunnilleen oman taloudellisen yhteistyörahaston tai -ohjelman, mikä on nostanut kuntien resurssien omavaraisuusastetta ja lisännyt niiden itsehallintoa samalla kun ehdollisten avustusten merkitys kokonaisrahoituksen kannalta on vähentynyt.
This boosts local resources and increases local autonomy by reducing the proportion of overall local financing derived from conditional subsidies.
Paikallishallinnon menojen osuus Espanjan kaikista julkisista menoista on 14 %.
Localauthority spending represents 14 per cent of total public spending in Spain: the corresponding figures for the autonomous communities and the state are 22 per cent and 64 per cent respectively.
Autonomisten alueiden osuus menoista on puolestaan 22 % ja valtion 64 %, kuten edellä todettiin.