natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It held that it appeared from the case-file that the IGF was a professional auditing body and that, under Portuguese law, it was empowered to conduct investigations in cases where irregularities such as those in this case were suspected.
Se totesi oikeudenkäyntiasiakirjoista käyvän ilmi, että IGF oli ammattimainen tilintarkastuselin ja että sillä oli Portugalin lainsäädännön perusteella valtuudet tehdä tarkastuksia sellaisissa tilanteissa, joissa epäillään nyt käsiteltä vän asian kohteena olevan kaltaisia sääntöjenvastaisuuksia.
Moreover, in the view of the Court of First Instance, it was not disputed that the IGF audited the appellant's file at the request of the DAFSE and in accordance with the powers conferred on it by Portuguese law.
Toisaalta ensim mäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan ei ollut myöskään kiistetty, että IGF on tarkastanut valittajan asiakirjat DAFSE:n pyynnöstä ja Portugalin laissa sille annettujen valtuuksien mukaisesti.
In those circumstances, the Court of First Instance held that the IGF's involvement in the procedure which led to the adoption of the contested decision could not be criticised.
Tämän vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, ettei voitu arvostella sitä, että IGF oli osallistunut menette lyyn, jonka päätteeksi riidanalainen päätös on tehty.
As regards the second plea, alleging misappraisal of the facts, the Court of First Instance first pointed out, in paragraph 64 of the judgment under appeal, that Article 6(1) of Regulation No 2950/83 provides that, where ESF assistance is not used 'in conformity with the conditions set out in the decision of approval', the Commission may suspend, reduce or withdraw that assistance.
Toisesta kanneperusteesta, joka koski tosiseikkojen virheellistä arviointia, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti aluksi valituksenalaisen tuo mion 64 kohdassa, että asetuksen N:o 2950/83 6 artiklan 1 kohdan mukaan komissio voi keskeyttää tuen maksamisen, pienentää sen määrää tai peruuttaa tuen silloin, kun ESR:n tukea ei ole käytetty "hyväksymispäätöksessä asetettujen ehtojen mukaisesti".
It went on to state in paragraph 65 that in this case the conditions referred to in Article 6(1) extended to compliance by the recipient with the rules of national law as well as those of Community law.
Tämän jälkeen se totesi valituksenalaisen tuomion 65 koh dassa, että nyt käsiteltävässä tapauksessa 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut ehdot koskevat myös sitä, että kyseinen tuensaaja noudattaa kansallisia oikeussääntöjä ja yhteisön oikeussääntöjä.
It held in paragraphs 71 and 72 of the judgment under appeal that it was therefore necessary to determine whether, in adopting the content and conclusions of the IGF report, the Commission had committed a manifest error of appraisal in examining the soundness of the appellant's arguments relating to the control method used by the IGF in performing its tasks and to the errors which its report allegedly contained.
Se katsoi valituksenalaisen tuomion 71 ja 72 koh dassa, että oli selvitettävä näiden toteamusten valossa, oliko komissio tehnyt ilmeisen arviointivirheen hyväksyessään IGF:n kertomuksen sisällön ja päätelmät sellaisenaan arvioidessaan niitä valittajan väitteitä, jotka koskivat menetelmää, jota IGF on käyttänyt valvontatehtäväänsä suorittaessaan, ja virheitä, joita sen kertomukseen valittajan mukaan sisältyi.
As regards the control method used by the IGF, the Court of First Instance pointed out in paragraph 74 of the judgment under appeal that the IGF had indicated clearly that the purpose of its check was to verify the legality and
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 74 kohdassa IGF:n tarkastuksessaan käyttämästä menetelmästä, että IGF oli selvästi ilmoittanut, että sen tarkastuksen tarkoituksena oli varmistaa koulutus-
BRANCO V COMMISSION propriety of the training and that the IGF had referred on several occasions to a provision of Portuguese legislation to demonstrate that there had been an irregularity in the manner in which the appellant had run the training programme.
BRANCO v. KOMISSIO hankkeen lain- ja sääntöjenmukaisuus, ja että se oli viitannut useita kertoja erääseen Portugalin oikeussääntöön osoittaakseen, että valittaja oli menetellyt sääntöjenvastaisesti.
The Court of First Instance concluded in paragraph 75 that the appellant's criticism of the control method used by the IGF had to be rejected.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tässä valituksenalaisen tuomion 75 kohdassa, että valittajan arvostelu, joka kohdistui IGF:n käyttämään tarkastusmenetelmään, oli hylättävä.
As regards the errors allegedly contained in the IGF report, the Court of First Instance addressed the appellant's criticisms regarding subcontracting.
IGF:n kertomukseen valittajan mukaan sisältyneiden virheiden osalta ensim mäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki alihankintaa koskeneen arvostelun.
It stated first, in paragraph 78 of the judgment under appeal, that recourse to a subcontractor cannot be used to inflate artificially the costs of a training programme, contrary to the requirements of sound financial management.
Se totesi aluksi valituksenalaisen tuomion 78 kohdassa, että alihankkijoiden käytön syynä ei saa olla koulutushankkeen kustannusten keinotekoinen lisääminen sillä tavoin, että hyvän taloudenhoidon vaatimukset laiminlyödään.
It went on to state in paragraph 79 that it appeared from the IGF report that E.B. Ld.a, a company with the same shareholders as the appellant company, had confined itself to engaging independent operators to provide certain services.
Tämän jälkeen se korosti valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa, että IGF:n kertomuksesta ilmeni, että E. B. Ld.a, jonka osakkaat olivat samat kuin valittajayhtiön, ainoastaan pestasi itsenäisiä yrittäjiä toteuttamaan tietyt tehtävät.
It concluded that this subcontractor could not be regarded as being truly 'specialised' in the work entrusted to it by the appellant and that it served solely as an intermediary, thereby making a profit.
Se päätteli tästä, että tämän alihankkijan ei voitu katsoa todellisuudessa "erikoistuneen" niihin tehtäviin, jotka valittaja oli sille antanut, ja että se oli toiminut ainoastaan välittäjänä, joka oli saanut siinä yhteydessä voittoa.
The Court of First Instance also pointed out in paragraphs 80 and 83 of the judgment under appeal that it was apparent from the report that certain costs incurred by E.B. Ld.a were not connected with the training programme, having regard both to the description on the relevant invoices (consultancy services) and the dates on which they were issued (one before the programme began, another after it had ended), and that the reason why the amount received by another subcontractor, Açorlis Ld.a, was accepted in full was that it was not large and did not therefore merit an in-depth examination.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti lisäksi valituksenalaisen tuomion 80 ja 83 kohdassa kertomuksesta ilmenneen, että tietyt E. B. Ld.a:n kulut eivät liittyneet koulutushankkeeseen, kun otettiin huomioon sekä kyseisten laskujen sisältö (konsultointipalvelut) että päivämäärät (yksi päivätty ennen hankkeen aloittamista, yksi hankkeen päätyttyä), ja että toiselle alihankkijalle Açorlis Ld.a:lle maksetut summat oli hyväksytty kokonaisuudessaan sen vuoksi, että ne eivät olleet merkittäviä eivätkä tämän vuoksi edellyttäneet perinpohjaista tutki musta.
The Court of First Instance therefore concluded in paragraph 84 of the judgment under appeal that the Commission did not commit a manifest error of appraisal in reducing, on the basis of the IGF report, the assistance granted to the appellant under the entry concerning the subcontract awarded to E.B. Ld.a.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli siis valituksenalaisen tuomion 84 kohdassa, että komissio ei ollut tehnyt ilmeistä arviointivirhettä pienentäessään IGF:n kertomuksen pohjalta valittajalle maksetun tuen määrää E. B. Ld.a:lle annettuja alihankintatehtäviä koskevan momentin osalta.
The Court of First Instance went on to consider the appellant's criticisms in regard to the hourly rate of pay for trainees, the regular attendance bonuses, and, finally, the leased computer hardware and depreciation costs.
Tämän jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki valittajan arvostelun, joka koski harjoittelijoiden tuntipalkkaa, ja moitteet, jotka oli kohdistettu
With regard to the hourly rate of pay, the Court of First Instance held in paragraphs 85 to 87 of the judgment under appeal that that rate was too high, under the relevant national legislation, and concluded that the appellant could not criticise the Commission for not raising any objections when it adopted the approval decision, since such a decision could not involve approval of an act which was illegal under national law.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tuntipalkasta valituksenalaisen tuomion 85—87 kohdassa, että tuntipalkka oli liian korkea kansalliseen lain säädäntöön verrattuna, ja päätteli tästä, ettei valittaja voinut arvostella komissiota siitä, ettei se ollut esittänyt huomautuksia siinä vaiheessa, kun se teki hyväksymispäätöksen, koska hyväksymispäätöksessä ei voida hyväksyä kansallisen oikeussäännön rikkomista.
With regard to the regular attendance bonuses, the Court of First Instance also held in paragraph 89 of the judgment under appeal that it was the use of rates higher than those authorised by national law which led to the reduction in the entry concerned.
Määräajoin maksettujen palkkioiden osalta ensimmäisen oikeusasteen tuo mioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa, että kyseisen momentin summan pienentämisen oli aiheuttanut kansallisessa lainsäädännössä hyväksyttyjä korkeampien palkkioperusteiden käyttäminen.
Finally, so far as the leased computer hardware was concerned and the depreciation of assets generally, the Court of First Instance held in paragraphs 90 and 91 of the judgment under appeal that the amounts relating to those entries ought to have been calculated and written off over a period of six months and not twelve, in the first case, and over a period of twelve months, in the second case.
Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi leasing-vuokratuista tietotekniikan laitteista ja tavaroiden kuoletuksista yleisesti valituksenalaisen tuo mion 90 ja 91 kohdassa, että kyseisiin momentteihin liittyneet summat olisi pitänyt laskea ja kuolettaa ensin mainitussa tapauksessa kuuden kuukauden ajanjakson perusteella eikä kahdentoista kuukauden perusteella ja jälkimmäisessä tapauksessa kahdentoista kuukauden perusteella.
As regards the third plea, alleging infringement of the principles of protection of legitimate expectations and of legal certainty, the Court of First Instance held in paragraph 97 of the judgment under appeal that the appellant could not rely on the former principle since it had not carried out the training in accordance with the conditions to which the award of the assistance had been made subject.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 97 kohdassa kolmannen kanneperusteen osalta, joka koski luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden loukkaamista, että koska valittaja ei ollut koulutushanketta toteuttaessaan noudattanut niitä ehtoja, jotka tuen myöntämiselle oli asetettu, se ei voinut vedota tähän periaatteeseen.
Moreover, the Court of First Instance stated in paragraph 98 that the judgment of 12 January 1995 also could not have given rise to any legitimate expectation on the appellant's part, in so far as the Court of First Instance had not set out its views, in that judgment, on the legality of the reduction in the assistance but had ruled only that the contested decision did not contain a statement of reasons.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 98 kohdassa, että 12.1.1995 annettu tuomio ei myöskään ollut voinut luoda valittajassa perusteltua luottamusta, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ollut kyseisessä tuomiossa antanut ratkaisua tuen määrän pienentämisen lainmukaisuudesta vaan ainoastaan kyseisen päätöksen perustelujen puuttumisesta.
Lastly, as to the length of time which the Commission had taken to adopt the contested decision, the Court of First Instance pointed out in paragraph 99 of the judgment under appeal that since the appellant had not challenged the period
Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti valituksenalaisen tuomion 99 kohdassa sen ajanjakson pituudesta, jonka aikana komissio oli tehnyt riidanalaisen päätöksen, että koska valittaja ei ollut riitauttanut aikaa, jonka kuluessa komissio oli tehnyt
BRANCO V COMMISSION within which the Commission had adopted the decision of 29 March 1993, annulled by the Court of First Instance in its judgment of 12 January 1995, only the period subsequent to that judgment could be taken into account in determining whether the length of time was reasonable.
29.3.1993 päivätyn päätöksen, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli kumonnut 12.1.1995 antamallaan tuomiolla, arvioitaessa kuluneen ajan koh tuullisuutta oli otettava huomioon ainoastaan tämän tuomion julistamisen jäl keinen aika.
The Court of First Instance held in paragraphs 100 and 101 that two years was a reasonable period in view of the measures which the Commission had taken during that period.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 100 ja 101 kohdassa, että kahden vuoden aikaa oli pidettävä kohtuullisena, kun otettiin huomioon komission tuona ajanjaksona toteuttamat toi menpiteet.
51 As regards the fourth plea, alleging breach of rights ostensibly acquired following the Commission's approval decision, the Court of First Instance held in paragraphs 105 to 107 of the judgment under appeal that since the appellant had not complied with the conditions governing the training programme it could not claim such rights.
51 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 105—107 kohdassa neljännestä kanneperusteesta, jonka mukaan oli loukattu sen saavutettuja oikeuksia, jotka olivat perustuneet komission hyväksymispäätökseen, että koska valittaja ei ollut noudattanut sen toteuttamalle koulutusohjelmalle asetettuja ehtoja, se ei voinut vedota tällaisiin oikeuksiin.
With regard to the fifth plea, alleging infringement of the principle of proportionality, the Court of First Instance held in paragraphs 110 to 112 of the judgment under appeal that the reductions made by the Commission were directly linked to the irregularities detected and were designed solely to exclude reimbursement of unlawful or unnecessary expenditure, with the result that this principle had not been infringed.
Viidennestä kanneperusteesta, jonka mukaan suhteellisuusperiaatetta oli loukattu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 110—112 kohdassa, että koska komission toteuttamat tuen määrän pienennykset liittyivät suoraan todettuihin sääntöjenvastaisuuksiin ja niiden tarkoituksena oli estää ainoastaan lainvastaisten tai tarpeettomien kulujen korvaaminen, tätä periaatetta ei ollut loukattu.
The Court of First Instance accordingly dismissed the action in its entirety.
Tästä syystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen kokonaisuudessaan. suudessaan.
The Court of First Instance also considered the appellant's request seeking the removal of a document annexed to the Commission's rejoinder. In that regard, the
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki myös valittajan vaatimuksen, jonka mukaan komission vastaukseen liitetty asiakirja olisi pitänyt hylätä.
Court of First Instance pointed out in paragraph 114 of the judgment under appeal that the document concerned, which was entitled 'charge', referred to the proceedings instituted by the IGF before the Tribunal Criminal do Porto.
Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti valituksenalaisen tuomion 114 kohdassa, että otsikolla "syytekirjelmä" varustettu asiakirja liittyi IGF:n Tribunal Criminal do Portossa aloittamaan oikeudenkäyntimenettelyyn.
The Court of First Instance stated in paragraphs 116 and 117 that it had not relied on
Se ilmoitti valituksenalaisen tuomion 116 ja 117 kohdassa, ettei se ollut nojautunut
The appeal
Muutoksenhaku
In support of its appeal, the appellant claims that the Court of First Instance infringed certain principles and rules of Community law which should lead to annulment of the judgment under appeal and consequently to annulment of the contested decision.
Valittaja vetoaa valituksensa tueksi siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuo mioistuin on loukannut tiettyjä periaatteita ja tiettyjä yhteisön oikeussääntöjä, minkä vuoksi valituksenalainen tuomio ja vastaavasti myös riidanalainen päätös olisi kumottava.
It raises essentially five pleas.
Se esittää lähinnä viisi valitusperustetta.
First, it argues that the Court of First Instance committed a manifest error of appraisal regarding the origin of the IGF report.
Sen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ensinnäkin tehnyt ilmeisen arviointivirheen IGF:n kertomuksen alkuperän suhteen.
Second, it claims that the Court of First Instance infringed Article 6(3) of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms ('the ECHR') by refusing to remove a document from the file.
57 Toiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen (jäljem pänä ihmisoikeussopimus) 6 artiklan 3 kappaletta kieltäytyessään poistamasta asiakirjaa aineistosta.
Third, the appellant submits that the Court of First Instance infringed Article 5(4) of Regulation No 2950/83 in holding that, one year after certification of the final payment claim, the DAFSE could claim that the appellant had submitted certain ineligible expenses.
Kolmanneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on rikkonut asetuksen N:o 2950/83 5 artiklan 4 kohtaa katsoessaan, että DAFSE kykeni vuoden kuluttua maksupyynnön vahvistamisesta väittämään, että valittaja oli esittänyt tiettyjä kuluja, joita ei voitu hyväksyä.
Fourth, it argues that the Court of First Instance infringed the principles of protection of legitimate expectations and of legal certainty when it held that the period within which the contested decision had been taken was reasonable.
Neljänneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteita katsoessaan, että riidanalainen päätös oli tehty kohtuullisessa ajassa.
60 Fifth, the appellant submits that the Court of First Instance was wrong to rule that part of the appellant's expenses was ineligible, thereby infringing Articles 5 and 6 of Regulation No 2950/83, the principle of proportionality and the principle of legal certainty.
60 Viidenneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli sen mielestä katsonut virheellisesti, että osaa valittajan kuluista ei voitu hyväksyä, ja oli tällä tavoin rikkonut asetuksen N:o 2950/83 5 ja 6 artiklaa sekä loukannut suhteellisuus periaatetta ja oikeusvarmuuden periaatetta.
61 Under Article 119 of its Rules of Procedure, where an appeal is clearly inadmissible or clearly unfounded, the Court may at any time dismiss it by a reasoned order.
61 Yhteisöjen tuomioistuin voi työjärjestyksensä 119 artiklan nojalla milloin tahansa hylätä valituksen perustellulla määräyksellä, jos sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat tai se on selvästi perusteeton.
The appellant claims that the Court of First Instance committed a manifest error of appraisal in holding, in paragraph 49 of the judgment under appeal, that it was not disputed that the IGF had conducted the audit at the request of the DAFSE.
Valittaja väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen ilmeisen arviointivirheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 49 kohdassa olleen kiistatonta, että IGF oli tehnyt tarkastuksen DAFSE :n pyynnöstä.
The error arises, according to the appellant, from an inaccurate presentation of the facts in paragraphs 17 and 18 of the judgment under appeal, which state that the DAFSE had doubts as to the accuracy of the final payment claim.
Valittaja väittää virheen tehdyn siinä, että asia on esitetty virheellisesti valituksenalaisen tuomion 17 ja 18 kohdassa, joissa ilmoitetaan, että DAFSE oli epäillyt loppuosan maksamista koskeneen pyynnön oikeellisuutta.
It accordingly requested the IGF to examine the final payment claim, pursuant to Article 7(1) of Regulation No 2950/83.
Tästä syystä DAFSE oli tuomion mukaan pyytänyt IGF:ää tarkastamaan asetuksen N:o 2950/83 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti tukien loppuosan maksupyynnön.
In actual fact, the appellant claims, the DAFSE had expressed no doubts as to the accuracy of the payment claim, nor did it mention that it had requested the IGF to
Valittaja väittää, että todellisuudessa DAFSE ei ollut lainkaan epäillyt loppuosan maksamista koskeneen pyynnön oikeellisuutta eikä maininnut pyytäneensä
1999 — CASE C-453/98 P conduct an examination when it certified the accuracy of the facts and accounts in the final payment claim on 2 August 1989 and paid the balance of its share of the assistance on 11 September 1989.
IGF:ää suorittamaan tarkastuksen, kun se vahvisti 2.8.1989, että maksupyyn nössä olleet tosiseikkoja ja kirjanpitoa koskeneet tiedot olivat oikein, ja maksoi 11.9.1989 valittajalle maksettavanaan olleen tuen osuuden.
According to the appellant, the IGF report is a coincidental document which was produced at the initiative of the IGF alone and was not requested by the DAFSE.
Valittajan mukaan IGF:n kertomus on IGF:n yksin omasta aloitteestaan laatima asiakirja, jota DAFSE ei ollut tilannut.
The administrative order under which the IGF report was prepared was therefore an internal IGF document.
Esimerkiksi tilaus, jonka perusteella IGF:n kertomus laadittiin, oli IGF:n sisäinen asiakirja.
The appellant also states that the Commission, although called on to specify the origin of the document at the hearing before the Court of First Instance, did not reply and did not prove that the administrative order came from the DAFSE.
Valittaja korostaa lisäksi sitä, että komissio, jota oli pyydetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa pidetyssä istunnossa täsmentämään asiakirjan alkuperää, ei ollut vastannut eikä näyttänyt toteen, että tilaus olisi ollut peräisin DAFSE:lta.
In this connection, it should be pointed out that Article 168a of the EC Treaty (now Article 225 EC) and the first paragraph of Article 51 of the EC Statute of the Court of Justice state that an appeal is to be limited to points of law and must be based on grounds of lack of competence of the Court of First Instance, breach of procedure before it which adversely affects the interests of the appellant or infringement of Community law by the Court of First Instance.
Tältä osin on muistutettava, että EY:n perustamissopimuksen 168 a artiklan (josta on tullut EY 225 artikla) ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 51 artik lan ensimmäisen alakohdan mukaan muutosta voidaan hakea vain oikeuskysymyksiä koskevilta osin ja muutoksenhaun perusteena voi olla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen puuttuva toimivalta, asian käsittelyssä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunut oikeudenkäynti virhe, joka on hakijan etujen vastainen, tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tapahtunut yhteisön oikeuden rikkominen.
It also follows from the foregoing provisions that an appeal may be based only on grounds relating to the infringement of rules of law, to the exclusion of any appraisal of the facts.
Edellä mainituista määräyksistä seuraa lisäksi, että valituksessa saadaan tukeutua vain oikeussääntöjen rikkomista koskeviin perusteisiin, eikä valitusta siis miltään osin saa kohdistaa tosiasiakysymysten arviointiin.
The unavoidable conclusion is that, in its first plea, the appellant is merely challenging the appraisal by the Court of First Instance of the origins of the IGF report and is not pleading an infringement of any rule of law.
On todettava, että valittaja tyytyy ensimmäisessä valitusperusteessaan vain rii tauttamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioinnin IGF:n kerto muksen alkuperästä eikä vetoa minkään oikeussäännön rikkomiseen.