natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(') Measured by the percentage change in the arithmetic average of the latest 12 monthly indices relative to the arithmetic average of the 12 monthly indices of the previous period. (') Unweighted arithmetic average of the three best performers in terms of inflation plus 1.5 percentage points.
14 > (') Viimeisten 12 kuukausi-indeksin aritmeettisen keskiarvon prosenttimuutos verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden kuukausi-indeksien keskiarvoon. f) Kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion inflaatiovauhtien painottamaton aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 1,5 prosenttiyksikköä.
Comparison of Member States' average inflation rates (HICP) with reference value (%)
Jäsenvaltion keskimääräinen inflaatio (YKHI) verrattuna viitearvoon (%)
Nevertheless, the average inflation rate of 5.2% in January 1998 still exceeded the reference value by a considerable margin.
tio, joka oli 5,2 % tammikuussa 1998, oli huomattavasti viitearvon yläpuolella.
The limited time-span covered by the HICP series does not allow recent inflation developments to be seen in a medium-term perspective.
Koska YKHI-sarja kattaa vain rajoitetun ajanjakson, sen avulla ei voida tarkastella keskipitkän aikavälin inflaatiokehitystä.
Accordingly, national private consumption deflators (') are utilised to examine medium-term trends, as part of the assessment of the sustainability of the inflation performance.
Niinpä keskipitkän aikavälin tarkastelussa on käytetty kansallisia yksityisen kulutuksen deflaattoreja (') inflaatiokehityksen kestävyyden arvioinnissa. oinnissa.
Following a setback during the late 1980s and early 1990s, the inflation per formance of the Community improved continuously and substantially in subsequent years.
Inflaatio kiihtyi yhteisössä 80-luvun lopulla ja 90luvun alussa, mutta on sittemmin hidastunut jatkuvasti ja huomattavasti.
After a peak of 5.6% in 1991, the inflation rate declined to 4.1 % in 1993 and decelerated further during the second stage of EMU, reaching a historical low of 2.1 % in 1997, as shown in Table 3.3.
Vuonna 1991 inflaatio oli nopeaa (5,6 %), mutta hidastui 4,1 prosenttiin vuonna 1993 ja edelleen EMUn toisen vaiheen aikana vuonna 1997 historiallisen alhaalle (2,1 %) kuten taulukosta 3.3 ilmenee.
The favourable inflation performance observed in the Community as a whole during stage two has been shared by all Member States, although to varying degrees.
Koko yhteisön tasolla havaittu suotuisa inflaatiokehitys EMUn toisen vaiheen aikana on ollut suotuisaa myös kaikissa jäsenvaltioissa, joskin eriasteista.
Their performances at the start of the second stage also differed considerably.
Jäsenvaltioiden inflaatiovauhdit poikkesivat toisistaan huomattavasti toisen vaiheen alussa, ja kehityksessä voidaan erottaa kolme maaryhmää.
In this context, three groups of countries can use fully be distinguished.
Ensimmäiseen ryhmään kuuluu 11 jäsenvaltiota, joissa inflaatio oli vuonna 1994 lähellä sitä 2—3 prosentin vaihteluvälin ylärajaa, jota
(') The deflators of private consumption exhibit a higher degree of cross-country comparability than national consumer price indices.
(') Yksityisen kulutuksen deflaattorit ovat vertailukelpoisempia maiden välillä kuin kansalliset kuluttajahintaindeksit.
Their measurement is based on the national accounts methodology which has been harmonised across the Community in the framework of the European system of accounts (edition 1979).
Niiden mittaaminen perustuu kansallisen tilinpidon menetelmiin, jotka on yhden mukaistettu koko yhteisössä Euroopan kansantalouden tilinpidon sääntöjen puitteissa (vuoden 1979 versio).
Table 3.3
Taulukko 3.3
Private consumption deflator
Yksityisen kulutuksen deflaattori
(national currency, annual percentage change)
(kansallisena valuuttana, vuotuinen prosenttimuutos)
15 Member States
15 jäsen­valtiota
14 Member States (excl. EL)
14 jäsen­valtiota (pi. EL)
(*) Spring 1998 economic forecasts.
(*) Kevään 1998 talousennusteet
As a result, in virtually all these countries inflation was close to or below 2% in 1997.
näissä maissa inflaatio oli noin 2 % tai hitaampaa.
To this group belong the seven Member States which have long participated in the exchange rate mechanism (ERM) (Belgium, Denmark, Germany, France, Ireland, Luxembourg and the Netherlands) and Austria, whose currency remained fully stable against the German mark for more than a decade.
Tähän ryhmään kuuluvat ne seitsemän jäsenvaltiota, jotka ovat jo pitkään osallistu neet valuuttakurssimekanismiin (ERM) (Belgia, Tanska, Saksa, Ranska, Irlanti, Luxemburg ja Alankomaat) ja Itävalta, jonka valuut ta pysyi täysin vakaana suhteessa Saksan markkaan yli vuosikymmenen ajan.
These countries also have in common the fact that they have enjoyed a long track record of rather low inflation.
Näille maille on myös yhteistä pitkä, melko hitaan inflaation historia.
This was not the case in the other three Member States completing the first group (Finland, Sweden and the United Kingdom).
Näin ei ollut niissä kolmessa maassa (Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta), jotka myöhemmin liittyivät ensimmäiseen ryhmään.
These countries ex perienced quite strong inflationary pressures during the late 1980s and early 1990s due to an overheating of the economy allied with excessive wage increases.
Näissä maissa inflaatiopaineet olivat varsin voimakkaita 80-luvun lopulla ja 90luvun alussa, mikä johtui talouden ylikuumenemisesta ja liian suurista palkankorotuksista.
They achieved, however, a marked convergence in terms of price stability towards the other sub-group during the first stage of EMU.
Niiden inflaatiovauhdit lähentyivät kuitenkin huomattavasti ensimmäisen ryhmän inflaatiovauhtia EMUn ensimmäisessä vaiheessa.
This slowdown was mainly due to the very severe recessions and the moderate development of unit labour costs and occurred despite the cost pressures from the large depreciations of their currencies.
Inflaation hidastuminen johtui pääasiassa erittäin syvistä taantumista ja yksikkötyökustannusten maltillisesta kehityksestä, eivätkä siihen vaikuttaneet maiden valuuttojen suurista heikkenemisistä aiheutuneet kustannuspaineet.
Although price developments were somewhat erratic, these three countries managed to control inflation throughout the second stage.
Vaikka hintakehitys oli jonkin verran epätasaista, nämä kolme maata onnistuivat hillitsemään inflaatiota koko toisen vai heen ajan.
Indeed, especially in Finland and Sweden, inflation rates were very low over several years.
Erityisesti Suomessa ja Ruotsissa inflaatiovauhti oli hyvin hidas usean vuoden ajan.
A second group of countries (Spain, Italy and Portugal) still suffered from relatively strong inflationär}' pressures just prior to the second stage, with inflation rates ranging between 5.5 and 6.5%.
Toinen maaryhmä (Espanja, Italia ja Portugali) kärsi edelleen suhteellisen voimakkaista inflaatiopaineista juuri ennen toisen vai heen alkua. Näiden maiden inflaatiovauhti vaihteli 5 Vá prosentista 6 Vá prosenttiin.
Remarkable progress has been made in reducing inflation in these three countries during the second stage.
Toisen vaiheen aikana nämä kolme maata ovat onnistuneet hidastamaan inflaatiotaan huomattavasti.
The disinflation process was initially rather slow and was hampered in 1995 by the combined impact of currency depreciations and in direct tax increases, which especially in Italy led to a temporary pick-up in inflation.
Inflaation hidastuminen oli aluksi melko verkkaista, ja sitä haittasi vuonna 1995 valuutan heikentymisen ja välillisten verojen korotusten yhteisvaikutus, joka erityisesti Italiassa johti inflaation väliaikaiseen kiihtymiseen.
However, thanks to a determined implementation of a comprehensive strateg}' aimed at tackling the root causes of structurally high price
Näissä maissa ryhdyttiin kuitenkin toteuttamaan määrätietoista kokonaisstrategiaa, jonka tarkoituksena oli vaikuttaa suurten rakenteellisten hinnankorotusten perussyihin, ja sen ansiosta inflaatio on hidastunut nopeasti kahden viime vuoden aikana.
Finally, although the inflation rate declined substantially at the beginning of the 1990s, Greece still recorded a double-digit inflation rate at the start of the second stage.
Lopuksi mainittakoon Kreikka, jossa inflaatiovauhti oli kaksinumeroinen vielä toisen vaiheen alussa, vaikka se hidastuikin huomattavasti 90luvun alussa.
Since then, significant and steady progress has been made in reducing inflation, though Greece's inflation performance is not yet satisfactory.
Sittemmin Kreikka on onnistunut hidastamaan inflaatiotaan huomattavasti ja tasaisesti, vaikka sen inflaatiokehitys ei ole kaan vielä tyydyttävää.
The generalised and impressive reduction in inflation throughout the Community has been accompanied by remarkable progress in inflation convergence over the last couple of years.
Inflaation yleiseen merkittävään hidastumiseen yhteisössä on liittynyt jäsenvaltioiden inflaatiovauhtien merkittävä lähentyminen parin viime vuoden aikana.
One indication of how inflation differentials have narrowed between Member States is provided by the standard deviation of individual inflation rates around the EC average.
Jäsenvaltioiden välisten inflaatioerojen kaventumista voidaan tarkastella yksittäisten maiden inflaatiovauhtien keskihajonnan availla suhteessa yhteisön keskimääräiseen inflaatiovauhtiin.
The standard deviation for inflation, measured by the private consumption deflator, declined from 3.2% in 1993 to 1.0% in 1997.
Yksityisen kulutuksen deflaattorilla mitatun inflaation keskihajonta laski vuoden 1993 3,2 prosentista 1,0 prosenttiin vuonna 1997.
If Greece is excluded, the standard deviation declined to 0.5% in 1997 compared with 1.7% in 1993, which means that the dispersion between the inflation rates of 14 of the Member States is ver}' narrow.
Jos Kreikka jätetään pois laskusta, keskihajonta pieneni 0,5 prosenttiin vuonna 1997, kun se vuonna 1993 oli 1,7 %. Näiden 14 jäsenmaan inflaatiovauhtien hajonta on siis hyvin pieni.
The Treaty not only requires Member States to have achieved a high degree of price stability but also calls for a price performance that is sustainable (Protocol No 6).
Perustamissopimuksessa ei edellytetä ainoastaan, että jäsenvaltioiden hintakehitys on hyvin vakaata, vaan sen on oltava myös kestävää (pöytäkirja N:o 6).
The requirement of sustainability aims at ensuring that the degree of price stability and inflation convergence achieved in previous years will be maintained during the third and final stage of EMU.
Tämän vaatimuksen tavoitteena on, että aiempina vuosina vakaassa hintakehityksessä ja inflaation lähentymisessä saavutetut tulokset säilyvät myös EMUn kolmannessa ja viimeisessä vaiheessa.
This implies that the satisfactory inflation performance must essentially be due to the adequate behaviour of input costs and other factors influencing price developments in a structural manner rather than reflecting the influence of either cyclical conditions or temporary factors (such as a fall in indirect taxes and import prices).
Tämä tarkoittaa, että tyydyttävän inflaatiokehityksen täytyy perustua pääasiassa tuotantopanoshintojen asianmukaiseen kehitykseen ja muihin hintakehitykseen rakenteellisesti vaikuttaviin tekijöihin pikemminkin kuin suhdannetilanteeseen tai väliaikaisiin tekijöihin (kuten välillisten verojen tai tuontihintojen laskuun).
The fact that a culture of price stability has increasingly gained ground and that the disinflation process withstood several adverse economic circumstances (such as German unification, a general cyclical overheating and exchange rate turbulence) suggests that the present low inflation and the high degree of price convergence rest on structural factors that are strong, well anchored and likely to influence inflation trends favourably in the medium term.
tänyt monissa haitallisissa taloudellisissa olosuhteissa (kuten Saksan yhdistyminen, yleinen suhdannetilanteesta johtuva ylikuumentuminen ja valuuttakurssimyllerrys) viittaavat siihen, että nykyinen hidas inflaatio ja hintojen lähentyminen perustuvat rakenteellisiin seikkoihin, jotka ovat vahvoja, hyvin ankkuroituja ja todennäköisesti vaikuttavat inflaatiokehitykseen suotuisasti keskipitkällä aikavälillä. välillä.
The satisfactory inflation performance observed in the Community during the second stage is also due, in part, to cyclical factors.
Toisen vaiheen aikainen tyydyttävä inflaatiokehitys yhteisössä johtuu osittain myös suhdannetekijöistä.
Although recovery has been under way since the spring of 1996, output has continued to be below potential and unemployment has remained high.
Vaikka elpyminen alkoi jo keväällä 199(5, tuotanto on jatkuvasti ollut potentiaalista tuotantoa pienempi ja työttömyys on pysynyt korkeana.
This situation has exerted a strong disincentive for firms to raise prices or to allow significant wage increases.
Tilanne on kannustanut yrityksiä hillitsemään hintojen nousua tai luopumaan suurista palkankorotuksista.
However, a major part of the process of inflation convergence in the Community stems from fundamental changes in the attitude of all economic actors towards inflation.
Pääasiassa inflaation lähentyminen yhteisössä johtuu kuitenkin kaikkien talouden toimijoiden perustavanlaatuisesta asennemuutoksesta inflaatiota kohtaan.
In the Community there is unanimous consensus on price stability being the primary objective of monetar}' policy.
Yhteisössä vallitsee yksimielisyys siitä, että rahapolitiikan ensisijainen tavoite on vakaa hintakehitys.
This consensus is enshrined in the Treaty and in the successive broad economic policy guidelines, which the Council has adopted unanimously since 1993.
Tämä yksimielisyys on kirjattu perustamissopimukseen ja talouspolitiikan yleislinjoihin, joita neuvosto on antanut yksimielisesti vuodesta 1993.
This common consent reflects both the recognition that inflation is ultimately a monetary phenomenon and the conviction that price stability is a condition for sustainable and employment-creating growth.
Tämä yksimielinen tavoitteen asettaminen perustuu käsitykseen, että inflaatio on viime kädessä rahataloudellinen ilmiö, ja uskoon, että vakaa hintakehitys on kes tävän ja työllisyyttä lisäävän kasvun edellytys.
The task of the monetary authorities in pursuing a stability-oriented monetary policy has been facilitated by several institutional changes required by the Treaty for this purpose.
Rahapoliittisten viranomaisten tehtävää hintavakauteen tähtäävän rahapolitiikan harjoittamisessa ovat helpottaneet useat perustamissopimuksen edellyttämät muutokset.
The most crucial is the granting of independence to central banks (see Chapter 2).
Tärkein muutos on riippumattomuuden myöntäminen keskuspankeille (luku 2).
The above modifications have helped to strengthen the effectiveness, the transparency and the credibility of a stability-oriented monetar}' policy in the Member States.
Näiden muutosten avulla jäsenvaltioiden hintavakauteen tähtäävä rahapolitiikka on muuttunut tehokkaammaksi, avoimemmaksi ja uskottavammaksi.
This in turn has contributed importantly to reducing inflation expectations (see also Chapter 6 on longterm interest rates) which play a key role in achieving and maintaining appropriate wage developments.
Tämä on puolestaan merkittävästi myötävaikuttanut inflaatio-odotusten vähenemiseen (ks. luku 6, jossa käsitellään pitkiä korkoja), mikä on auttanut ratkaisevasti asianmukaisen palkkakehityksen saavuttamista ja ylläpitämistä.
Developments in unit labour costs, that is costs of labour per unit of out put, take on a particular importance in the inflation process.
Yksikkötyökustannusten (eli työvoimakustannukset tuotantoyksikköä kohden) kehitys on erityisen tärkeää inflaatiokehityksen kannalta.
They reflect trends in labour productivity and nominal compensation per head.
Niistä ilmenee työn tuottavuuden ja henkeä kohti laskettujen nimellisten työvoimakustannusten kehitys.
The latter not only plays a key role in the determination of input costs and thus of consumer prices, but also reflects private agents' inflation expectations.
Työvoimakustannukset henkeä kohti ovat keskeisen tärkeitä tuotantopanoskustannusten ja siten kuluttajahintojen määräytymisen kannalta, minkä lisäksi ne ilmentävät yksityisen sektorin toimijoiden inflaatio-odotuksia.
They therefore serve as an important indicator, amongst others, of the credibility of the anti-inflationary policy pursued by the monetary authorities and of the sustainability of the inflation performance.
Sen vuoksi ne ovat eräs tärkeä indikaattori rahapoliittisten viranomaisten harjoittaman inflaationvastaisen politiikan uskottavuudesta ja inflaatiokehityksen kestävyydestä.
As shown in Table 3.4 and Graph 3.3, significant wage moderation contributed strongly to the good inflation performance achieved during the second stage.
Kuten taulukosta 3.4. ja kuviosta 3.3 ilmenee, huomattavan maltillinen palkkakehitys vaikutti voimakkaasti toisen vaiheen aikana saa vutettuun hyvään inflaatiokehitykseen.
In the Community as a whole, the rate of increase in unit labour costs decelerated rapidly from the beginning of the decade and the descent was actually faster than the drop in the rate of inflation.
Koko yhteisön tasolla yksikkötyökustannusten nousuvauhti hidastui nopeasti vuosikymmenen alun vauhdista. Yksikkötyökustannusten nousu hidastui inflaatio vauhdin alenemistakin nopeammin.
While the rate of increase of unit labour costs in the early 1990s was quite high in the Community (average annual growth rate of just below 5%), it was very sub dued during the second stage (average annual growth rate of just above
Kun yksikkötyökustannusten nousu yhteisössä oli 90luvun alussa vielä melko nopeaa (keskimääräinen vuosinousu oli vajaat 5 %), se oli hyvin maltillista toisen vaiheen aikana (keskimääräinen vuosinousu oli runsaan prosentin).
(percentage change, total economy)
(prosenttimuutos, koko talous)
Nominal unit labour costs
Nimelliset työvoimakus­tannukset henkeä kohti
Nominal compensation per employee
Nimelliset yksikkötyökustannukset
(*) Spring 1998 economic forecasts. (') Average annual percentage change.
(') Keskimääräinen prosenttimuutos vuodessa. (*) Kevään 1998 talousennusteet.
In the Member States where inflation fell below the reference value only more recently (Spain, Italy and Portugal), trends in unit labour costs during the second stage exhibited a marked break with the past pattern of high rates of increase.
Niissä jäsenvaltioissa, joissa inflaatio laski viitearvon alapuolelle vasta hiljattain (Espanja, Italia ja Portugali), yksikkötyökustannusten kehitys toisen vaiheen aikana poikkesi merkittävästi aiemmasta nopeasta nousuvauhdista.
Following a dramatic deceleration in 1994-95, unit labour costs tended to accelerate subsequently in Spain and, especially, Italy, reflecting in part a partial catch-up on previous years' losses in employees' purchasing power.
Espanjassa ja erityisesti Italiassa yksikkötyökustannusten nousu hidastui jyrkästi vuosina 1994—95, mutta nopeutui sittemmin, mikä johtui osittain siitä, että edeltäneinä vuosina heikentynyt työntekijöiden ostovoima vahvistui entiselle tasolle.
However, in both countries, moderate increases in unit labour costs are expected to prevail in the near future.
Molemmissa maissa yksikkötyökustannusten nousun odotetaan kuitenkin olevan maltillista lähitulevaisuudessa.
A similar, though less erratic, pattern was discernible in Portugal.
Samanlaista, joskin tasaisempaa kehitystä havaittiin Portugalissa.
In contrast, in Greece, despite considerable progress in recent years, increases in unit labour costs have not yet decelerated to a range compatible with achieving and main taining price stability.
Kreikassa sen sijaan yksikkötyökustannusten nousu ei ole vielä hidastunut tasolle, jonka pohjalta voitaisiin saa vuttaa ja säilyttää vakaa hintakehitys, vaikka viime vuosina onkin edistytty paljon.
Changes in unit labour costs are determined by labour productivity growth and by changes in nominal compensation per employee.
Yksikkötyökustannusten muutokset riippuvat työn tuottavuuden kasvusta ja henkeä kohti laskettujen nimellisten työvoimakustannusten muutoksista.
The observed slowdown in unit labour costs may thus result from either an acceleration in labour productivity or a deceleration in nominal compensation per employee.
Yksikkötyökustannuksissa havaittu hidastuminen voi siten johtua joko työn tuottavuuden kasvusta tai henkeä kohti laskettujen nimellisten työvoimakustannusten nousun hidastumisesta.
Apart from the usual cyclical pattern, growth in labour productivity has remained fairly stable in the Community.
Työn tuottavuuden kasvu on pysynyt suhteellisen vakaana yhteisössä lukuun ottamatta normaalia suhdannekehityksestä aiheutuvaa vaihtelua.
With an average annual growth rate of just above 2%, labour productivity growth during the second stage was in line with the longterm trend observed in the Community since the first oil price shock.
Toisen vaiheen aikana kasvuvauhti oli keskimäärin runsaat 2 % vuositasolla ja siten ensimmäisen öljykriisin jälkeen vallinneen pitkäaikaisen trendin tasolla.
At the country level too, labour productivity increases did not show any significant shifts in trend in recent years.
Myös maakohtainen työn tuottavuuden kasvu on pysytellyt trenditasollaan viime vuosina.
A cyclically induced rebound in productivity growth has been quite perceptible in
Palkkakustannusten kasvu hidastui 90-luvulla
Inflation and wage trends
Inflaatio ja palkkakehitys
(three-year moving average of annual percentage change)
(vuotuisen prosenttimuutoksen 3 vuoden liukuva keskiarvo)
Compensation per employee
Työvoimakustannukset työntekijää kohti
Sources: Commission services.
Lähde: Euroopan komissio.
nearly all the countries of the Community.
kaikissajäsenvaltioisssa, joskin vaihtelevassa määrin.
In many countries (Belgium, Italy, the Netherlands, Austria and the United Kingdom), this rebound has only brought productivity back to its secular trend.
Hidastuminen oli merkittävintä Espanjassa, jossa nimelliset työvoimakustannukset hen keä kohti nousivat alle 3 % vuodessa vuosina 1994—97, mikä on yhteisön keskiarvon alapuolella.
The rise was above the trend in Germany and Sweden, and even more markedly in Finland and in Ireland. However, this cyclical effect now appears to have come to an end in the latter four countries.
Hidastuminen on ollut huomattavaa myös Italiassa, jossa keskimääräisten työvoimakustannusten nousu vuositasolla hidastui 4,4 prosenttiin, ja Portugalissa, jossa se hidastui 6,5 pro senttiin vuosina 1994—97 (vuosina 1990—93 nousu oli Italiassa yli 7 % ja Portugalissa lähes 1*5 %).
As a result, the slowdown in unit labour costs originated predominantly from moderate increases in nominal wages per head.
Nimellispalkkojen maltillisen kehityksen syitä näyttää olevan useita.
After having risen by 6.4% per year at the Community level over the 1990-93 period, nominal compensation per employee increased at an annual average rate of 3.3% over the period 1994-97.
Ensinnäkin kumpikin työmarkkinaosapuoli näyttää uskovan enemmän rahapoliittisten viranomaisten määrätietoisuuteen ja kykyyn saa vuttaa vakaa hintakehitys.
This deceleration in wage growth over the 1990s was common to all Member States, though to varying degrees.
Niinpä palkkaratkaisuihin vaikuttavat inflaatio-odotukset ovat kaikissa jäsenvaltioissa viime vuosina olleet yhä enemmän linjassa rahapoliittisten viranomaisten ilmoittaman inflaatiotavoitteen kanssa.
The most spectacular progress has been registered in Spain, where nominal com pensation per employee rose by less than 3% per year over the period 1994-97, that is below the Community average.
Toiseksi uskottavuuden vahvistumiseen on liittynyt syvällisiä palkanmuodostusmekanismin muutoksia, joiden tarkoituksena on varmistaa tarkoituksenmukaisen palkkakehityksen jatkuminen.
In Italy and Portugal, the improvement has also been sizeable with the average annual increase in wages per head decelerating to 4.4% and 6.5% respectively during the period 1994-97 (as opposed to above 7% and close to 15% respectively in the period 1990-93).
Näihin institutionaalisiin muutoksiin kuuluvat palkkojen automaattisen indeksisidonnaisuuden purkaminen Italiassa sekä Espanjassa, Irlannissa, Alankomaissa ja Suomessa toteutetut uudistusmieliset monivuotiset työehtosopimukset, joissa on työmarkkinaosapuolten lisäksi mukana myös maan hallitus.