natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On the assumption that the disputed aid was assessed only in the light of the provisions of the Fifth Code, it would not be a question of applying retroactively rules which were not in force when the aid in question was granted but of applying only the rules permitting the Commission to derogate from the general prohibition on aid to the steel industry.
Kun oletetaan, että riidanalaista tukea on arvioitu ainostaan viidennen sään nöstön perusteella, kyseessä ei ole suinkaan sellaisten sääntöjen taannehtiva soveltaminen, jotka eivät olleet vielä voimassa kyseisen tuen myöntämisajankohtana, vaan niiden sääntöjen soveltaminen, jotka ovat ainoita sääntöjä, joiden perusteella komissio voi ainoastaan poiketa terästeollisuuden tukia koskevasta yleisestä kiellosta.
The Commission rejects the applicant's argument that the exercise of its powers was subject to a time-bar.
Komissio ei hyväksy kantajan väitettä, jonka mukaan sen toimivallan käyttöä koskisi vanhentumisaika.
In this regard it observed at the hearing that on 22 March 1999 the Council adopted Regulation (EC) No 659/1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (OJ 1999 L 83, p.
Komissio huomautti tältä osin istunnossa, että neuvosto antoi 22.3.1999 asetuksen N:o 659/1999 EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (EYVL L 83, s.
1), Article 15(1) of which provides that the powers of the Commission to recover illegal aid are to be subject to a 'limitation period' of 10 years.
1) ja sen 15 artiklan 1 kohdassa säädetään, että komission toimivaltuuksiin periä lainvastainen tuki takaisin sovelletaan kymmenen vuoden vanhentumisaikaa.
The absence of rules on the barring of action through lapse of time when the contested decision was adopted clearly means, in the submission of the Commission, that the condition relating to lapse of time did not exist at that time.
Koska riidanalaisen päätöksen tekemisaikana ei ollut vanhentumisaikaa koskevia sääntöjä, tämä merkitsee juuri sitä, että vanhentumista koskevaa edellytystä ei ollut tuona ajankohtana.
Lastly, the Commission disputes the applicant's argument that it is apparent from its administrative practice that the applicable code must be that in force at the date on which the aid is granted.
Komissio kiistää lopuksi kantajan väitteen, jonka mukaan komission hallinnol­lisesta käytännöstä ilmenee, että sovellettavan säännöstön on oltava tuen myöntämisen aikana voimassa oleva säännöstö.
According to the Commission, rules which are no longer applicable when it adopts a decision can play a role in the adoption of that decision only in very specific circumstances.
Säännöillä, joita ei voida enää soveltaa sinä ajankohtana, kun komissio tekee päätöksen, on merkitystä vain hyvin erityisissä tilanteissa.
In any case, it is not correct, in the Commission's submission, to consider that the date of payment of an aid influences the rules to be applied.
Joka tapauksessa ei ole oikein katsoa, että tuen maksamisen ajankohta vaikuttaisi sovellettaviin sääntöihin.
At the hearing the Commission stated that Decision No 91/176 wrongly gave the impression that this was the case.
Komissio vahvisti istunnossa, että päätöksen 91/176/EHTY perusteella voidaan virheellisesti aja­tella, että asia oli näin.
It must be pointed out that Article 4(c) of the ECSC Treaty provides that all subsidies or aids granted by Member States, in any form whatsoever, are prohibited.
On huomautettava, että EHTY:n perustamissopimuksen 4 artiklan c alakoh­dassa määrätään, että valtioiden muodossa tai toisessa myöntämä tuki tai avus­tukset ovat kiellettyjä.
It is true that certain derogations from this prohibition have been adopted under Article 95 of the ECSC Treaty, including in particular the steel aid codes.
On totta, että tietyt poikkeukset tästä kiellosta, kuten juuri terästeollisuuden tukea koskevat yhteisön säännöstöt, on tehty EHTY:n perustamissopimuksen 95 artiklan perusteella.
However, these codes are only intended to authorise, subject to certain conditions, derogations from the prohibition for certain categories of aid which it lists exhaustively.
Tukisäännöstöllä pyritään vain tietyin edellytyksin hyväksymään ne poikkeukset, jotka tästä kiellosta voidaan tehdä määrättyjen näissä säännöksissä tyhjentävästi lueteltujen tukityyppien osalta.
In the present case, it is common ground that the aid in question was not notified.
Käsiteltävänä olevassa asiassa on ilmeistä, että kyseisiä tukia ei ole ilmoitettu.
In such circumstances a Member State which has disregarded its obligation to notify aid cannot demand that the Commission verify the compatibility of an aid with the common market in the light of an expired code.
Tällaisessa tilanteessa jäsenvaltio, joka ei ole noudattanut ilmoitusvelvollisuuttaan, ei voi vaatia, että komissio harjoittaa kumotun säännöstön nojalla val vontaa tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.
The same is true as regards the applicant.
Sama koskee kantajaa.
The applicant is not entitled to demand that the Commission verify whether aid granted to it is compatible with the common market in the light of an expired code.
Se ei perustellusti voi vaatia, että komissio harjoittaa kumotun säännöstön nojalla valvontaa sille myönnetyn tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.
The Commission conducted its investigation in accordance with the only code authorising such an examination.
Komissio on nimittäin harjoittanut valvontavaltaansa sen ainoan säännöstön mukaisesti, jonka perusteella tällainen tutkiminen oli mahdollista.
The Commission is thus correct in stating that in the present case it did not apply retroactively rules which were not in force when the aid in question was granted.
Komissio toteaa näin ollen perustellusti, että se ei käsiteltävänä olevassa asiassa ole soveltanut taannehtivasti sääntöjä, jotka eivät olleet voimassa kyseisten tukien myöntämisen ajankohtana.
It must be recalled in this regard that in exceptional circumstances the recipient of aid declared to be illegal or incompatible with the common market may rely on this principle in order to contest recovery of the aid.
Tältä osin on huomautettava, että poikkeuksellisessa tilanteessa sellaisen tuen saaja, joka on todettu lainvastaiseksi tai soveltumattomaksi yhteismarkkinoille, voi vedota tähän periaatteeseen riitauttaakseen tuen takaisin perimisen.
However, this issue has no bearing on the question as to which code was applicable in the present case and will be examined in the context of the third plea.
Tällä seikalla ei kuitenkaan ole yhteyttä sen selvittämiseen, mitä säännöstöä käsiteltävänä olevassa tapauksessa oli sovellettava, ja sitä tarkastellaan kolmannen kanneperusteen yhteydessä.
The Court therefore holds that the Commission was not obliged to refer to the earlier steel aid codes.
On siis katsottava, että komissio ei ollut velvollinen viittaamaan aikaisempiin terästukisäännöstöihin.
The fact that it referred to them for the sake of completeness cannot alter the legal position.
Se, että komissio viittasi lisäksi niihin, ei muuta tätä oikeudellista tilannetta.
Nor can the applicant's argument that the decision to recover the aid was unlawful because the Commission had not complied with a time-limit be accepted.
Kantajan väitettä, jonka mukaan päätös tukien takaisinperimisestä oli lainvastainen sen takia, että komissio ei ollut noudattanut vanhentumisaikaa, ei voida hyväksyä.
When the contested decision was adopted, no time-bar had been laid down by the Community legislature as regards action by the Commission in respect of non-notified State aid.
Yhteisön lainsäätäjä ei ollut riidanalaisen päätöksen tekemishetkellä vahvistanut minkäänlaista vanhentumisaikaa ilmoittamatta jätettyjä valtion tukia koskeville komission toimille.
It follows that the second plea must be rejected.
Tämän vuoksi toinen kanneperuste on hylättävä.
The third plea, alleging infringement of the principles of sincere cooperation, good faith, protection of legitimate expectations and proportionality
Lojaalia yhteistyötä, vilpitöntä mieltä ja luottamuksensuojaa koskevien periaatteiden sekä suhteellisuusperiaatteen rikkomista koskeva kolmas kanneperuste
71 The applicant claims that the contested decision must be examined together with Decision No 91/176, as the facts and elements relating to the latter are the same
71 Kantaja väittää, että riidanalaista päätöstä on tutkittava yhdessä päätöksen 91/176/EHTY kanssa, sillä viimeksi mainittuun päätökseen liittyvät tosiseikat ja
It states that the aid to which that decision relates was deemed incompatible with the common market in steel solely on the ground that the loan which constituted the aid had been paid after the period of applicability of the Second Code had expired on 31 December 1985.
Kantajan mukaan vii meksi mainitussa päätöksessä kyseessä ollut tuki katsottiin soveltumattomaksi teräksen yhteismarkkinoille ainoastaan sillä perusteella, että tueksi katsottu laina maksettiin vasta 31.12.1985 jälkeen eli sen ajanjakson päättymisen jälkeen, jolloin sovellettiin toista terästukisäännöstöä.
Hence, according to the applicant, a merely formal aspect had taken on substantive importance, because the aid in question was examined in accordance with the Third Code, which entered into force on 1 January 1986.
Näin ollen ainoastaan muodollinen seikka sai huomattavan merkityksen, sillä kyseinen tuki tutkittiin kolmannen säännöstön mukaan, joka tuli voimaan 1.1.1986.
The applicant goes on to state that in 1982 it had prepared a restructuring plan under Provincial Law No 25/81.
Kantaja korostaa seuraavaksi, että se oli vuonna 1982 valmistellut rakenne muutossuunnitelman alueellisen lain nro 25/81 perusteella.
It points out that this plan was approved by the Commission in 1983.
Kantaja huomauttaa, että komissio hyväksyi tämän suunnitelman vuonna 1983.
Moreover, according to the applicant, the Province of Bolzano asked the Commission whether it was necessary to notify planned aid under Provincial Law No 25/81.
Bolzanon provinssi oli lisäksi kysynyt komissiolta, oliko alueelliseen lakiin nro 25/81 perustuvia tuki hankkeita tarpeen ilmoittaa.
In the absence of a reply, the Province considered that notification was not necessary.
Koska komissio ei vastannut, provinssi katsoi, että ilmoitus ei ollut tarpeen.
This position was all the more understandable, in the submission of the applicant, first because the letter of 5 July 1982 from the Commission to the Italian Government indicated that the Commission reserved 'the right to lay down the conditions on which this regime can be applied to the Province of Bolzano, depending on the decision which it will adopt at the national level', and secondly because the Commission never laid down those conditions.
Tämä kanta voidaan ymmärtää varsinkin koska komission 5.7.1982 Italian hallitukselle lähettämässä kirjeessä ilmoitettiin, että komissio varasi itselleen "oikeuden täsmentää ne edellytykset, joiden täyttyessä tätä järjestelmää voidaan soveltaa Bolzanon provinssiin sen päätöksen mukaisesti, jonka se tekee kansallisella tasolla", ja koska komissio ei ole ikinä täsmentänyt näitä edellytyksiä.
The applicant adds that by the date on which Decision No 91/176 was adopted, namely 25 July 1990, all the decisions of the Province of Bolzano had been taken and the aid which had been granted had been paid.
Kantaja lisää, että kun päätös 91/176/ETY annettiin 25.7.1990, kaikki Bolzanon provinssin päätökset oli jo tehty ja myönnetyt tuet maksettu.
In its submission, it would be strange if at that date, despite the time which had elapsed, that is to say seven years from the date of the first decision and two from that of the last, the Commission neither knew of the decisions in question nor took them into consideration.
Olisi epänormaalia, että siitä ajasta huolimatta, joka oli kulunut, eli seitsemän vuotta ensimmäisestä ja kaksi vuotta viimeisestä päätöksestä, komissio ei tuona ajankohtana olisi ollut tietoinen näistä päätöksistä ja että se ei olisi ottanut niitä huomioon.
In view of these circumstances, the applicant claims that the Commission infringed, first, the principle of sincere cooperation (see Article 86 of the ECSC
Nämä seikat huomioon ottaen komissio on kantajan mukaan rikkonut ensin näkin lojaalia yhteistyötä koskevaa periaatetta (ks. EHTY:n perustamissopi-
Treaty, which corresponds in substance to Article 5 of the EC Treaty (now Article 10 EC)).
ACCIAIERIE DI BOLZANO v. KOMISSIO muksen 86 artikla, joka vastaa kantajan mukaan sisällöltään EY:n perustamissopimuksen 5 artiklaa [josta on tullut EY 10 artikla]).
The Commission failed to take the necessary action with respect to cooperation as provided for in the ECSC Treaty, not only by omitting to collaborate with the national authorities but also by delaying the opening of the procedure despite having knowledge of the facts which should have required this and by delaying the outcome of that procedure by adopting a negative decision of incompatibility.
Komissio ei ole osoittanut EHTY:n perustamissopimuksessa määrättyä yhteistyötä koskevaa tarpeellista aktiivisuutta, ei ainoastaan siksi, että se ei ollut toiminut yhteistyössä kansallisten viranomaisten kanssa, vaan myös sen takia, että se oli viivästyttänyt menettelyn aloittamista ollen kuitenkin tietoinen seikoista, joiden perusteella menettely olisi pitänyt aloittaa, ja viivästyttänyt tämän menettelyn päätökseen saattamista tekemällä kielteisen päätöksen tuen soveltumattomuudesta yhteismarkkinoille.
Secondly, according to the applicant, the Commission infringed the principles of good faith and the protection of legitimate expectations.
Toiseksi komissio on kantajan mukaan rikkonut vilpitöntä mieltä ja luottamuksensuojaa koskevia periaatteita.
The Commission's conduct, and especially the prolonged nature of the procedure, gave rise to legitimate expectations on the part of the national authorities and the applicant as to the legality of the contested aid.
Komission toiminta ja etenkin menettelyn kesto oli synnyttänyt kansallisten viranomaisten ja kantajan perustellun luottamuksen siihen, että riidanalaiset tuet olivat lainmukaisia.
They had acted in accordance with the principle of good faith, because they could not reasonably imagine that the Commission might contest the aid.
Kansalliset viran omaiset ja kantaja olivat toimineet vilpitöntä mieltä koskevan periaatteen mukaisesti, koska ne eivät kohtuudella olleet voineet kuvitella, että komissio voisi riitauttaa tuet.
Falck concurs with the applicant's submission, stating that it is apparent from the procedural documents presented by the applicant that once the restructuring plan had been notified and in the absence of any reaction from the Commission (despite the steps taken by the Province of Bolzano and the Italian Government) the applicant's confidence in the regularity of the aid that had been paid was entirely legitimate.
Falck yhtyy kantajan väitteeseen todeten, että kantajan esittämistä oikeuden käyntiasiakirjoista käy ilmi, että sen jälkeen kun rakennemuutossuunnitelmasta oli ilmoitettu ja koska komissio ei millään tavoin reagoinut tähän (huolimatta Bolzanon provinssin ja Italian hallituksen toimista), kantajan luottamus maksettujen tukien lainmukaisuuteen oli täysin perusteltu.
According to Falck, the initial and supplementary restructur­ing plans were undoubtedly part of one continuous project and one programme of actions.
Alkuperäinen ja sitä täydentävä rakennemuutossuunnitelma olivat epäilemättä osa jatkuvaa hanketta toimenpideohjelmineen.
The applicant then maintains that it displayed diligence in verifying the aid it had received on several occasions.
Kantaja väittää seuraavaksi, että se on toiminut huolellisesti niiden tukien val vomisessa, joita se on saanut useaan otteeseen.
Moreover, the Commission adduces no evidence to
Komissio ei sen mukaan ollut
Hence, the legitimate expectations and good faith of the applicant must, in its submission, be taken for granted.
Näin ollen kantajalla on katsottava olleen perusteltu luottamus ja vilpitön mieli tukien suhteen.
The applicant also maintains that the fact that such a long period elapsed between the grant of the aid and the adoption of the contested decision transformed the recovery of the aid into a penalty, for which Community law does not provide.
Kantaja väittää edelleen, että se, että tukien myöntämisen ja riidanalaisen pää töksen tekemisen välillä on kulunut niin pitkä aika, muuttaa tukien takaisinperimisen seuraamukseksi, josta ei ole säädetty yhteisön oikeudessa.
In its submission, recovery no longer serves the purpose of restoring market equilibrium and eliminating the distorting effects of the aid granted, given that during this time market conditions and situations of fact and even of law have changed.
Takaisinperimisellä ei enää tavoiteltu markkinoiden tasapainon palauttamista ja maksettujen tukien vääristävän vaikutuksen poistamista, koska markkinatilanne sekä tosiasiallinen ja oikeudellinen tilanne olivat tuona aikana muuttuneet.
Furthermore, recovery could have been time-barred under national law.
Saatavat olivat lisäksi voineet vanhentua kansallisen oikeuden mukaan.
The effect of transforming recovery into a penalty is reinforced, according to the applicant, by the fact that interest is levied on the recovered amount as from the date of grant of the aid and not from the date on which the contested decision was adopted.
Takaisinperimisen muuttumista seuraamukseksi lisää vaikutuksiltaan kantajan mukaan se seikka, että takaisinperimiseen kuuluvat korot, jotka alkavat juosta tuen myöntämisen ajankohdasta eikä riidanalaisen päätöksen tekemispäivästä.
According to the applicant, this is also contrary to the principle of proportionality, as even if recovery was regarded as an obligatory matter, the sacrifice imposed on the applicant would be excessive, and hence disproportionate, having regard to the circumstances of the case.
Tämä on myös suhteellisuusperiaatteen vastaista, sillä vaikka takaisinperiminen olisi pakko toteuttaa, kantajalle asetettu vaatimus on liiallinen ja siten suhteeton ottaen huomioon asiaan liittyvät tosiseikat.
80 Lastly, the applicant submits that considerations of fairness, expediency and justice, which had led the Commission to refrain from ordering recovery of the three first amounts of aid, should also have led it to refrain from demanding recovery of the last three.
80 Kantaja tuo vielä esiin, että kohtuullisuus-, tarkoituksenmukaisuus- ja oikeudenmukaisuussyiden, joiden vuoksi komissio ei määrännyt kolmen ensimmäisen tuen takaisinperimisestä, olisi myös pitänyt johtaa siihen, että komissio ei vaadi kolmen viimeisen tuen takaisinperimistä.
Simply taking into consideration the time which had elapsed, that is to say 13 years from the first decision and eight from the last, should have led the Commission to adopt a different decision.
Komission olisi jo kulunut aika huomioon ottaen — eli 13 vuotta ensimmäisestä päätöksestä ja kahdeksan vuotta viimeisestä päätöksestä — pitänyt tehdä erilainen päätös.
81 The Commission disputes all those arguments.
81 Komissio kiistää kaikki nämä väitteet.
It points out in particular that whereas in May 1983 it had authorised, on the basis of the Second Steel Aid Code, the investment aid granted to the applicant in the context of a restructuring
Se huomauttaa, että vaikka se oli toukokuussa 1983 toisen terästukisäännöstön perusteella hyväksynyt alueellisen lain nro 25/81 perusteella vahvistetun rakennemuutossuunnitelman, josta oli ilmoi-
ACCIAIERIE DI BOLZANO V COMMISSION plan adopted under Provincial Law No 25/81 and notified in September 1980, that decision could not be considered as authorising the grant of all aid in implementation of that plan.
ACCIAIERIE DI BOLZANO v. KOMISSIO tettu syyskuussa 1980, yhteydessä kantajalle myönnetyt tuet, tämän päätöksen perusteella ei voitu katsoa, että kaikki suunnitelman perusteella myönnetyt tuet hyväksytään.
It maintains that separate authorisation was required in each case.
Komission erityinen lupa oli tarpeen jokaisessa tapauksessa.
Moreover, the Commission's 1983 decision set 31 December 1985 as the mandatory time­limit for the grant of the aid, a subsidised loan of ITL 6.5 billion including ITL 2 billion accounted for by the difference in relation to the market interest rate; failure to observe that time­limit rendering the aid liable to be regarded as incompatible with the common market.
Komissio toteaa, että vuoden 1983 komission päätöksen mukaan tuki, joka oli 6,5 miljardin ITL:n korkotuettu laina ja jossa oli 2 miljardin ero suhteessa markkinakorkoon, oli myönnettävä ehdottomasti viimeistään 31.1.1985, ja mikäli tätä ei noudatettu, tukea pidettäisiin yhteismarkkinoille soveltumatto­mana.
The delay in granting the loan led, according to the Commission, to the adoption of Decision No 91/176 declaring the aid to be incompatible with the common market.
Koska laina myönnettiin myöhemmin, tehtiin päätös N:o 91/176/EHTY, jolla tuki todettiin yhteismarkkinoille soveltumattomaksi.
However, in view of the good faith of the Italian authorities and the operational difficulties due to the division of powers between provincial and national authorities, repayment was not demanded.
Kuitenkin ottaen huomioon Italian viranomaisten vilpitön mieli ja toiminnalliset vaikeudet, jotka johtuivat alueellisten ja kansallisten viranomaisten välisestä toimivallan jaosta, komissio ei vaatinut tukien palauttamista.
It follows, in the submission of the Commission, that what was involved was a negative decision which authorised no aid and created no legitimate expectations as regards other support measures in the future in the absence of special circumstances justifying the decision not to proceed with recovery.
Tästä on seurauksena, että kyseessä oli kielteinen päätös, ¡onka mukaan mitään tukea ei hyväksytty ja jonka perusteella ei voinut syntyä perusteltua luottamusta tulevaisuutta varten muiden avustus­toimenpiteiden osalta, ellei sitten ole olemassa erityisiä seikkoja, joiden perus­teella voidaan päättää, ettei takaisinperimistä vaadita.
The applicant's argument alleging infringement of the principle of the protection of legitimate expectations will be examined first.
Aluksi on tutkittava kantajan väite, joka koskee luottamuksensuojaa koskevan periaatteen loukkaamista.
In the present case the Court has found, at paragraph 63 above, that the aid in question was not notified and thus was not granted in compliance with the applicable procedure.
Käsiteltävänä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut edellä olevassa 63 kohdassa, että kyseisiä tukia ei ole ilmoitettu, minkä vuoksi niitä ei ole myönnetty sovellettavaa menettelyä noudattaen.
Moreover, the applicant has not established that an exceptional circumstance existed, on the basis of which it could assume the aid to be lawful.
Lisäksi kan taja ei ole osoittanut sellaisen poikkeuksellisen tilanteen olemassaoloa, jonka vuoksi sillä olisi perusteltu luottamus tukien lainmukaisuuteen.
First, it is common ground that after the entry into force of the Third Code on 1 January 1986 the obligation to notify a financial measure was unconditional.
Ensinnäkin on selvää, että 1.1.1986 eli kolmannen terästukisäännöstön voi maantulon jälkeen, velvollisuus ilmoittaa rahoituksellisesta toimenpiteestä oli ehdoton.
Article 6 of that Code provided that the Commission was to be informed, in sufficient time to enable it to submit its comments, of any plans to grant or alter aid and of any plans for transfers of State resources by Member States, regional or local authorities or other bodies to steel undertakings.
Tämän säännöstön 6 artiklassa säädettiin, että komissiolle oli ilmoi tettava riittävän ajoissa, jotta se voi esittää huomautuksensa tuen myöntämistä tai muuttamista koskeviin suunnitelmiin, sekä kaikkiin jäsenvaltioiden ja sellaisten alueellisten viranomaisten tai elinten rahoituksellisia toimenpiteitä kos keviin suunnitelmiin, jotka käyttävät tätä tarkoitusta varten valtion varoja terästeollisuutta harjoittavien yritysten hyväksi.
Lastly, this article provided that all individual awards of aid were to be notified.
Tässä artiklassa säädettiin, että kaikista tukien konkreettisista soveltamistapauksista oli ilmoitettava.