natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For Denmark and Portugal, however, only data on the number of enterprises are available.
Tanskan ja Portugalin osalta saatavissa on kuitenkin tietoja vain yritysten määristä.
The data also exclude units witn no employees, ie with only self employed, and so tend to understate the true number of units.
Niistä tiedoista jäävät pois myös yksiköt, joissa ei ole työntekijöitä, toisin sanoen ne, jotka työllistävät vain yrittäjän itsensä.
See European Commission, Employment in Europe 1998.
Euroopan komissio, Employment in Europe 1998, osa II, osio 1.
The role of FDI in regional development
Suorien ulkomaisten investointien osuus alueellisessa kehityksessä
Together with trade, foreign direct investment (FDI) is an important mechanism for integrating international markets.
Kaupan ohella suorat ulkomaiset investoinnit ovat tärkeä mekanismi kansainvälisten markkinoiden yhden tymisessä.
Trade and FDI flows can be substitutes or complements for each other.
Kaupan ja suorien ulkomaisten investointien määrät voivat korvata tai täydentää toisiaan.
The economic development of a region is strongly linked to its ability to attract and retain productive ac tivity.
Tietyn alueen talouden kehitys on vahvasti yhteydessä sen kykyyn houkutella ja ylläpitää tuottavaa toimintaa.
A number of studies have been undertaken on the factors which influence the attractiveness of re gions for foreign investors.
Useissa tutkimuksissa on tarkasteltu tekijöitä, jotka vaikuttavat alueiden houkuttelevuuteen ulkomaisten sijoittajien näkökulmasta.
The results of one such study were presented in detail in the previous Periodic Report.'
Yhden tällaisen tut kimuksen tulokset esiteltiin seikkaperäisesti edellisessä kausikertomuksessa.'
It indicated that production costs (labour costs, in particular) were only one of a range of factors influencing potential investors and that in or der to attract inward investment, a region needed to have a combination of favourable characteristics.
Tutkimus osoitti, että tuotantokustannukset (erityisesti työvoimakustannukset) olivat vain yksi monista tekijöistä, joihin mahdolliset sijoittajat kiinnittivät huomiota. Kyetäkseen houkuttelemaan investointeja alueella täytyi olla useita suotuisia ominaisuuksia.
In all probability, inward investment will increase em ployment either directly if it adds to productive capacity or indirectly over the longer-term if it strengthens competitiveness.
Kaikellatodennäköisyydellä sisäänpäin suuntautuvat investoinnit lisäävät työllisyyttä joko suoraan, lisää mällä tuotantokapasiteettia, tai epäsuorasti, vahvistamalla kilpailukykyä pidemmällä aikavälillä.
It may also provide ac cess to new technology and know-how.
Sisään päin suuntautuneet investoinnit myös mahdollistavat uuden teknologian ja tietotaidon käyttöönoton.
This is particularly important in less developed regions which often lag behind in this respect and as a result have lower levels of productivity.
Tämä on erityisen tärkeää vähemmän kehittyneillä alueilla, jotka ovat usein jäljessä tässä suhteessa ja joilla on siksi matalampi tuottavuuden taso.
In order to have the maximum effect on regional development, however, it is important for the new facilities created and/or the multinational company responsible for the investment to become integrated into the local economy.
Jotta alueellinen kehitys hyötyisi investoinneista mahdollisimman paljon, on tärkeää, että uusi paikallisyksikkö ja/tai investointeja tekevä monikansallinen yhtiö tulee osaksi paikallistaloutta.
This in volves, at a minimum, the transfer of technology to the local unit and, preferably, the diffusion of this technology to other companies in the region.
Sulautumiseen tarvitaan vähintään teknologian siirto paikallisyksikköön. Toivottavaa on myös tämän teknologian siirtyminen edelleen alueen muillekin yrityksille.
It also entails the sourcing of supplies from local businesses and/or the sale of the goods or services produced to local corporate customers.
Sulautuminen edellyttää myös tarvikkeiden hankkimista paikallisilta yrityksiltä ja/tai tuotteiden tai palveluiden myyntiä paikallisille yritysasiakkaille.
Moreover, the higher the de gree of integration of the investing company into the local economy, the more likely it is that its presence will be permanent and the investment long-term.
Lisäksi mitä enemmän investoinnin tehnyt yritys sulautuu paikallistalouteen, sitä todennäköisempää on, että se jää alueelle pysyvästi ja että sen tekemät sijoitukset ovat pitkäaikaisia.
Nevertheless, there are potential negative effects of FDI, which are likely to be more of a possibility the less the investors become integrated into the local economy.
Suorat ulkomaiset investoinnit tuovat panoksensa alueelliseen kehitykseen lisäämällä pääomavarantoa ja tuotantokapasiteettia.
A common fear, in particular, is that the investing company will have less attachment to the area and may at any time cut back production, and employment, as part of its global strategy.
Panostus on kaikkein il meisintä silloin, kun investoidaan uuteen rakennuskohteeseen tai laajennetaan jotain tuotantolaitosta.
This tends to assume, how ever, that a domestic company would act differently if it owned the plant or business in question and neglects the fact that it would be under the same kind of pressure from international competitive forces.
Se on vähemmän näkyvää silloin, kun suorat ulkomaiset investoinnit tulevat ainoastaan rahallisessa muodossa eli kun ulkomainen yritys ostaa kotimaisen yrityksen osakkeita tai omaisuutta.
If a facility is uncompetitive when owned by a multinational, there is little reason to suppose that it would perform better if owned by a domestic company.
Käytännössä suurin osa suorista ulkomaisista sijoituksista on jälkimmäisen kaltaisia.
FDI contributes to regional development by increasing the capital stock and productive capacity.
Tällöinkin ne voivat kuitenkin lisätä pää omavarantoa vastaanottajien sijoittaessa saamansa ylimääräiset varat.
This is most obvious when it takes the form of investment in a new 'greenfield' site or in the expansion of an existing plant.
Pidemmällä tähtäimellä pääomavaranto voi kasvaa uuden omistajan investoidessa ostamaansa yritykseen.
It is less obvious when FDI consists merely of a financial transaction to acquire shares in a domestic company or to purchase an existing asset.
Yleisemmällä tasolla suorat ulkomaiset investoinnit voivat johtaa yrityksen kilpailukyvyn kasvamiseen sen muuttuessa osaksi suurempaa kansainvälistä konsernia, samoin kuin kilpailun li sääntymiseen kyseessä olevassa taloudessa, mikä
In practice, by far the greater part of FDI consists of the latter type of transaction.
Suorilla ulkomaisilla investoinneilla on kielteisetkin puolensa.
Nevertheless, even in this case, the effect may still be to increase the capital stock as the recipients spend the additional funds received or, in the longer-term, as the new owner invests in the business acquired.
Eri tyisen yleinen pelko on se, että koska sijoittajayrityksellä on vähemmän siteitä alueelle, se voi milloin vain vähentää tuotantoa ja työvoimaa osana maailmanlaajuista strategiaansa.
More generally, it may lead to a strengthening of the competitiveness of the business as it becomes part of a larger international concern as well as to an increase in competition in the economy in question, stimulating local businesses to increase efficiency and product quality.
Tällöin kuitenkin oletetaan, että kotimainen yritys toimisi eri tavoin, jos se omistaisi kyseisen tehtaan tai yrityksen.
Another concern, sometimes expressed, is that the presence of a foreign investor tends to drive up
Huomiotta jää se tosi asia, että kotimainen yritys olisi samanlaisen kansainvälisen kilpailupaineen alaisena.
2.4 Foreign direct investment wages.
Toisaalta monikansalliset yhtiöt tarjoavat todis­tettavasti melkoisen tasokasta koulutusta.
Instead of recruiting people and training them, it is argued, multinationals tend to entice the most qualified, and already well­trained, workers away from local companies by offering them high rates of pay.
Niin niiden täytyykin tehdä, varsinkin jos sijoituksia tehdään hitaam­min kehittyneelle alueelle, jolla on rajallinen määrä kor­keasti koulutettua työvoimaa.
Forced to follow suit, the cost competi­tiveness of local businesses therefore suffers.
Toinen silloin tällöin esiin nouseva huoli on, että ulkomai­sen sijoittajan olemassaolo nostaa palkkoja.
There is, however, little evidence that multinationals act in this particular way — indeed, since low wages may well have been a motivating factor behind the move in the first place, they have little incentive to do so.
Väitetään, että monikansalliset yritykset houkuttelevat kyvykkäim­piä, pitkälle koulutettuja työntekijöitä pois paikallisista yrityksistä tarjoamalla näille parempaa palkkaa sen si­jaan, että he rekrytoisivat ja kouluttaisivat uusia työnteki­jöitä.
On the other hand, there is evidence that multinationals typically provide a relatively high level of training and, if they are investing in a lagging region, need to do so since the stock of highly qualified labour is almost certainly limited.
Koska paikallisten yritysten on pakko seurata pe­rässä, niiden kustannuksellinen kilpailukyky kärsii. Todisteita siitä, että monikansalliset yritykset toimisivat tällä tavoin, ei kuitenkaan ole — koska matala palkkata­
Difficulties of measurement
Mittaamisen vaikeuksia
A further view holds that a significant part of FDI con­sists of companies relocating their activities primarily to benefit from investment aid.
Erään näkökulman mukaan huomattava osa suorista ulkomaisista investoinneista tulee yrityksiltä, jotka ovat siirtämässä toimintojaan muualle lähinnä hyöty­äkseen investointituesta.
If the relocation takes place between Member States, then there need be no net expansion of the capital stock in the Union as a whole.
Jos uuteen paikkaan siirty­minen tapahtuu jäsenmaiden välillä, ei välttämättä ta­pahdu pääomavaraston nettolisääntymistä koko unionin tasolla.
Again, however, there is no evidence that this is a prevalent activity and, even if it were, the capital stock is likely to be modernised and made more pro­ductive as a result.
Tämänkään toiminnan yleisyydestä ei ole todisteita. Vaikka toiminta olisikin yleistä, pää­omavaranto todennäköisesti ajanmukaistuu ja tulee tuottavammaksi sen seurauksena.
Moreover, if the alternative to relo­cation within the Union is relocation to a third country, then on any realistic assessment, there is a net gain to the EU's productive potential.
Lisäksi jos vaih­toehtona on tuotannon siirtyminen johonkin EU:n ul­kopuoliseen maahan, niin kaikkien asiallisten arvioi­den mukaan EU:n tuotannollinen potentiaali on nettohyötyjä siirtymisen tapahtuessa EU:n sisällä.
For statistical purposes, FDI is defined as the acqui­sition by an Individual or enterprise resident in one country of assets located in another.
Tilastoja varten suorat ulkomaiset sijoitukset määri­tellään siten, että yhdestä maasta kotoisin olevat yri­tykset tai yksilöt hankkivat omaisuutta toisesta maasta.
The main source of difficulty concerns not just the identifica­tion of such flows and collecting reliable information about them, particularly as many transactions are internal to multinational companies, but also dein­ing the circumstances when an asset is acquired in the case of financial transactions, particularly in­volving company equity.
Ongelmana ei ole ainoastaan sellaisten in­vestointien tunnistaminen ja luotettavan tiedon ke­rääminen niistä — varsinkin kun monet kaupat ovat monikansallisten yhtiöiden sisäisiä — vaan myös nii­den olosuhteiden määrittely, joissa omaisuus on hankittu, ja erityisesti silloin, kun ostetaan yrityksen osakkeita.
In this case, transactions are included as part of FDI only if a material interest is acquired in a foreign enterprise (usually defined as a shareholding of at least 10%, though unfortu­nately not in all countries).
Tällaisessa tapauksessa kauppa laske­taan osaksi suoria ulkomaisia investointeja vain jos ulkomaiseen yritykseen on hankittu merkittävä osak­kuus (tällaiseksi katsotaan yleensä vähintään 10 prosentin osakeomistus, vaikkakaan valitettavasti ei kaikissa maissa).
Once this condition is sat­isfied, further capital transactions between the two parties concerned also count as FDI.
Kun tämä ehto on täytetty, kyseis­ten yritysten väliset, pääomansiirrot lasketaan jat­kossa suoriksi ulkomaisiksi sijoituksiksi.
FDI transac­tions, accordingly, involve the acquisition of equity capital as well as reinvested earnings and 'other di­rect investment capital', consisting of inter­company debt transactions.
Suoriin ulkomaisiin sijoituksiin siis kuuluvat osakepääoman hankinta, uudelleen sijoitetut tulot ja "muu suora in­vestointipääoma", joka koostuu yrityksensisäisistä velanhoitosuoritteista.
There are acute problems in measuring flows of FDI, which mean that any analysis of developments is in­evitably subject to a high degree of uncertainty and accordingly must be heavily qualified (see Box on measurement problems).
Vaikka määritelmä onkin suhteellisen selkeä, mit­tausongelmia ilmenee, koska käytössä on erilaisia kansallisia lähteitä, tiedonkeruumenetelmiä ja tapo­ja luokitella tulonsiirtoja.
It is, nevertheless, of interest in this context to examine FDI flows into the Member States with rela­tively low levels of GDP per head.
Eurostat pyrkii yhdenmu­kaistamaan eri jäsenmaista tulevan tiedon, mutta tehtävä on valtava.
Unfortunately, the data on FDI for these countries are even less reliable than for other Member States and even greater cau­tion needs to be applied to the interpretation of them.
Paljon tietoja puuttuu, niitä ei ole saatavilla, tai ne täytyy arvioida toissijaisten lähtei­den tai jopa muualla voimassaolevien suhteiden (eli mallien) avulla.2 Vaikka maan A mittaaman pääoman poistumisen maahan Β pitäisi vastata maan Β mit­taamaa maasta A saapuvaa pääomaa, asia on käy­tännössä harvoin näin.
This is particularly the case for Ireland and Greece, since neither country provides detailed statistics on their FDI.
Monissa tapauksissa ero on huomattava. Esimerkiksi erot unionin sisäisten suo­rien investointien kokonaissiirtymiä koskevissa arvi­oissa, jotka perustuivat tietoihin yhtäältä maahan tu­levasta ja toisaalta sieltä poistuvasta pääomasta, vaihtelivat 16­33 prosenttia vuosittaisista kokonais­määristä ajanjaksolla 1993­1995.
Accordingly, the data presented below are estimates based on the statistics provided by partner countries.
Tällaisen epä­symmetrisyyden syy on yhtäältä jäsenmaiden osalta T & K:n epätarkka maantieteellinen kohdentaminen ja toisaalta kansalliset erot aineiston keruussa ja tie­don määrittelytavoissa.
While the definition is relatively clear, measurement problems arise because of the use of different na­tional sources and methods of collection and differ­ent ways of classifying transactions.
Tästä seuraa, että kaikissa ke­hityksen analyyseissä on väistämättä huomattavia epävarmuustekijöitä, minkä vuoksi niihin täytyy liittää suuria varauksia (katso tekstiruutua, joka käsittelee mittausongelmia).
Although Eurostat attempts to harmonise the data coming from different Member States, the task involved is formidable, not least because many data are miss­ing or unavailable and have to be estimated from secondary sources or even from relationships ap­plying elsewhere (¡e from models).2 While outflows to country Β as recorded by country A should equal inflows from country A as recorded by country B, in practice, this is rarely the case and in many in­stances the difference is substantial.
Koska tiedot suorista ulkomaisista investoinneista kerätään tavallisesti kansallisella ta­solla, alueellisten investointien analyysi a priori ei ole mahdollista.
For example, the difference between estimates of total intra­Union flows of FDI based, on the one hand, on inflow data and, on the other, on outflow data, varied between 16% and 33% of the total in each of the three years, 1993 to 1995.
Tässä yhteydessä on kuitenkin kiinnos­tavaa tarkastella suoria ulkomaisia investointeja jä­senmaihin, joilla on suhteellisen alhainen asukasta kohti laskettu bruttokansantuote.
The reason for such asymmetry lies, partly, in the inaccurate geographical allocation of FDI flows on the part of Member States and, partly, in differences between the way data are collected and defined in the different national systems.
Valitettavasti tiedot näihin maihin suunnatuista suorista ulkomaisista in­vestoinneista ovat vielä epäluotettavampia kuin mui­den jäsenmaiden tiedot, ja niitä tulkitessa on oltava vieläkin varovaisempi.
At the global level, the stock of FDI at the end of 1996 is estimated to have been over $3 trillion (around 2,700 billion ECU — more than the value of total world exports in the same year, of around 2,500 billion
Näin on asianlaita varsinkin Kreikan ja Irlannin kohdalla, koska kummastakaan maasta ei ole saatavilla yksityiskohtaisia tilastoja suo­rista ulkomaisista investoinneista.
2.4 Foreign direct investment
2.4 Suorat ulkomaiset investoinnit
More than half (51%) of EU outflows of FDI over the period 1987 to 1996 went to the US, though the pro­portion declined from over 60% in the first five years to 43% in the second (Table 22).
Japanista, jossa muualta tulevien sijoitusten määrä on aina ollut hyvin pieni, muualle tehdyt sijoitukset oli­vat huipussaan vuosina 1989­1990, jolloin yli 22 pro­senttia sijoituksista suuntautui EU:hun.
Other Western Euro­pean countries (EFTA) were the second largest desti­nation accounting for just over 10% of the total over the 10 years, while little more than 1 % went to Japan.
Tämä saattoi johtua Japanin halusta olla mukana yhteismarkkinoil­le siirryttäessä ja myös siitä, että EU:n kasvuluvut oli­vat tuolloin suhteellisen korkeat.
Investment in Central and Eastern European coun­tries and the former Soviet Union increased markedly over the period as the transition process got under­way, accounting for around 12% of the total, much the same as the EFTA countries, in the five years 1992 to 1996.
Vuoden 1992 jälkeen japanilaisten suorat investoinnit ulkomaille ovat vä­hentyneet alle puoleen huippukaudesta ja EU:hun suuntautuvat sijoitukset ovat pudonneet 15 prosent­tiin.
Since 1980, FDI has grown three times faster than domestic investment.
Vuo­desta 1980 lähtien suorat ulkomaiset investoinnit ovat kasvaneet kolme kertaa nopeammin kuin kotimaiset investoinnit.
Nevertheless, it still ac­counts for only around 6% of the annual investment of industrialised economies.
Tästä huolimatta ne ovat vain noin kuusi prosenttia teollisten talouksien vuotuisista investoin­neista.
The major economies, the US, Japan and the EU, are the major sources of FDI.
Maailman johtavat taloudet, USA, Japani ja EU, ovattärkeimpiäsuorien ulkomaisten investointien tekijöitä.
Over the 10 years, 1987 to 1996 inclusive, EU compa­nies invested more than 315 billion ECU outside the Union, while the total FDI of Japan amounted to 220 billion ECU and of the US to 195 billion ECU.
Kymmenvuotiskauden 1987­1996 kuluessa EU:n alueella perustetut yritykset investoineet yli 315 miljardia ecua unionin ulkopuolelle. Japanin koko­naispanos suoriin ulkomaisiin investointeihin oli puo­lestaan 220 miljardia ecua.
Inward investment into these three economies over the same period varied by much more (Graph 14).
Sisäänpäin suuntautu­neet investoinnit näihin kolmeen talouteen vaihtelivat samalla aikavälillä paljon enemmän (kaavio 14).
The US, due inter aliato its large market and relatively high growth rates, but perhaps most importantly reflecting its sub­stantial deficit on current account, attracted foreign investment of more than 430 billion ECU, while under 7 billion ECU were invested in Japan by foreign com­panies over the same period.
Muun muassa suurien markkinoidensa ja suhteellisen korkeiden kasvulukujensa ansiosta USA houkutteli ul­komaisia investointeja yli 430 miljardin ecun arvosta, kun ulkomaiset yhtiöt sijoittivat Japaniin samalla aika­välillä vain vajaat seitsemän miljardia ecua. USA:n kohdalla oleellista oli varmasti myös maan vaihtota­seen huomattava alijäämä.
The EU was in between the two extremes, with inward investment of 247 bil­lion ECU.
EU oli näiden kahden ääri­pään välissä: sisäänpäin suuntautuneita investointe­ja oli 247 miljardin ecun arvosta.
While Japan was, therefore, the major net foreign investor over the period, reflecting its sub­stantial surp us on current account, the US was the major net recipient of FDI.
Japani oli ajanjakson suurin ulkomainen nettoinvestoija, mikä kuvastaa maan vaihtotaseen silloista huomattavaa ylijäämää. USA puolestaan oli suurin suorien ulkomisten inves­tointien nettosaaja.
The UK was the main source of outflows over the 10 years, accounting for over 21% of the total, followed closely by Germany (20%), France (19%) and the Netherlands (14%) (Table 23). However, the UK share fell significantly between the first and second halves of the period (from 31 % to under 11%), with the result that in the years 1992 to 1996, it was much less than that of Germany and France (over 20% in each case).
Yli puolet (51 %) EU:sta muualle tehdyistä sijoituksista vuosina 1987­1996 suuntautui USA:han, vaikka sin­ne suunnattujen investointien osuus vähenikin kym­menvuotiskauden ensimmäisen puoliskon 60 prosen­tista toisen puoliskon 43 prosenttiin (taulukko 22).
The source of inflows shows some similarities to out­flows.
Muut Länsi­Euroopan maat (eli EFTA­maat) olivat toi­seksi suurin investointien kohde.
Again, the US and EFTA are the largest sources of investment in the Union, with shares of 40% and 26%, respectively (Table 22), though EFTA's share fell compared with the first half of the period, when it was the largest investor in the EU, reflecting perhaps the build­up of the EEA.
Niiden osuus oli hie­man yli kymmenen prosenttia kokonaisinvestoinneis­ta samaisella kymmenvuotisjaksolla.
Over the years 1992 to 1996, more than half of all inflows into the Union came from
Samaan aikaan vain hieman yli prosentti investoinneista suuntautui Japaniin.
It should be emphasised, however, that these data comprise only the acquisition of equity capital and 'other direct investment capital' and exclude rein­vested earnings, which are likely to be more impor­tant the longer a foreign asset has been owned.
Ajanjaksolla investoinnit Keski­ ja Itä­Eu­roopan maihin sekä entiseen Neuvostoliittoon lisään­tyivät selvästi siirtymävaiheen alettua.
Since US companies started investing abroad earlier than Japanese enterprises, the flow data probably under­state US investment abroad, Indeed, at the end of 1996, the stock of US foreign assets amounted to 620 billion ECU, of which 269 billion ECU were in the EU, and these exceeded total liabilities by 146 billion ECU.
Näihin maihin suuntautui vuosina 1992­1996 noin 12 prosenttia ko­konaisinvestoinneista eli suunnilleen sama määrä kuin EFTA­maihinkin.
14 FDI flows in and out of the EU, US and Japan, 1987-96
14 Suorat ulkomaiset investoinnit sisään ja ulos EU:sta, USA:sta ja Japanista, 1987­1996
J Inflow ■ Outflow
Π Sisään ■ Ulos
The flows between A. S and FIN are considered extra­EU in 1987­91 and intra­EUin 1992­96
A. S ja FIN välisiä investointeja pidetään EU:n ulkopuolisina vuosina 1987­1991 ja EU:n sisäisinä vuosina
Moreover, there were significant variations in the scale of flows over the period.
Lisäksi suorien ulkomaisten sijoitusten määrissä oli huomattavaa vaihtelua tarkasteltavalla ajanjaksolla.
Recorded US outflows of FDI were only 56 billion ECU in the five years 1987 to 1991, but they increased to 139 billion ECU over the next five years.
USA:sta muihin maihin suunnattuja suoria investoin­teja kirjattiin viisivuotiskaudella 1987­1991 vain 56 miljardia ecua, mutta ne kasvoivat seuraavan viiden vuoden kuluessa 139 miljardiin ecuun.
On the other hand, inflows fell from 241 billion ECU to 191 billion ECU between the two periods, so that net inward investment declined mark­edly.
Toisaalta in­vestoinnit ulkomailta USA:han vähenivät edellä mai­
As a result, economic integration within the Union increased further.
Lähinnä seuraavina olivat Saksa (20 %), Ranska (19 %) ja Alankomaat (14 %) (taulukko 23).