natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The most severe critique of the French system of democracy is that it existed in a purely formal sense and was based on the abstract notions of citizenship and the state, which existed in a direct relationship with each other.
Vakavin Ranskan demokratiajärjestelmää vastaan esitetty kritiikki on sen teoreettisuus, pemstuminen abstrakteihin kansalaisuus- ja valtiokäsitteisiin, jotka selittyvät ainoastaan toistensa kautta.
The attempt to destroy the intermediary bodies between the citizen and the state led, in practice, to an excessive centralization of power.
Yritys poistaa väliportaan elimet kansalaisen ja valtion väliltä on käytännössä johtanut vallan kohtuuttomaan keskittymiseen.
This excessive centralization was expressed graphically in the title of the book by the French geographer Jean-François Gravier, Paris et le Désert Français.
Keskittymistä kuvaa hyvin ranskalaisen maantieteilijän Jean-François Gravier'n kirjan nimi "Pariisi ja Ranskan autiomaa" (Paris et le désert français).
The local political system existed primarily to administer the decisions decided in Paris.
Paikallispolitiikan perimmäinen tehtävä on hallinnoida Pariisissa tehtyjä päätöksiä.
Relations between the centre and the periphery were mediated by the notables as outlined above.
Kärkihahmot huolehtivat välikäsinä keskuksen ja laitamien suhteista edellä kuvattuun tapaan.
While, from the time of the Third Republic onwards, elections were held at both the departmental and communal levels, and from 1986 onwards, at the regional level, it has been argued
Vaikka paikallisvaaleja on järjestetty lääneissä ja kunnissa kolmannesta tasavallasta ja alueilla vuodesta 1986 lähtien, on annetta ymmärtää, että kyseessä on pikemminkin kärkihahmojen vallan legitimointi kuin kansalaisten tahdon ilmaus. Ranskan järjestelmää on arvosteltu tiheään.
These multiplied from the 1960s onwards, especially after May 1968.
Ne vaativat paikallisyhteisöjen henkisten voimavarojen vapauttamista keskushallinnon uudistuksen avulla.
Some of these themes were later incorporated into the programme of government of the Left (Anarchist Party, Parti Communiste Français (French Communist Party), and Parti Radical de Gauche (Radical Party of the Left)) in 1981 and can be found in the 110 Propositions du candidat Mitterrand.
Eräät ajatuksista liitettiin vasemmistoliikkeen hallitusohjelmaan (anarkistipuolue, Ranskan kommunistinen puolue [Part Communiste Français], radikaali vasemmistopuolue [Parti Radical de Gaughe]) 1981 ja presidenttiehdokas Mitterrandin vaalikampanjan 110 kohdan tavoitteisiin (110 Propositions du candidat Mitterrand).
Although the more radical of these proposals were watered down after the Left came to power, some of them, such as a special statute for Corsica, did come to fruition in the 1981-2 decentralization programme.
Radikaaleimpia ehdotuksia lievennettiin vasemmiston päästyä valtaan, mutta eräät niistä, esimerkiksi Korsikan erityisasema, toteutuivat vuosien 1981 ja 1982 keskushallinnon hajautasohjelmassa.
In fact, the programme itself was a fruit of this way of thinking and was justified as way of strengthening democracy in general.
Itse asiassa koko ohjelma oli tämän ajattelutavan tulos ja sitä perusteltiin tapana vahvistaa yleistä demokratiaa.
However, it has since been claimed that decentralization did not fully realize this goal.
On kuitenkin osoitettu, ettei paikallishallinnon uudistuksella ole täysin saavutettu asetettua tavoitetta. Mabileaun (1997) mukaan "on myönnettävä, että hallinnon hajautus toteutettiin ilman paikallisdemokratiaa" ("ilfaut bien admettre que la décentralisation s'est effectuée sans la démocratie locale").
Many commentators note that decentralization has, in fact, simply consecrated the notable system (Rondin 1985; Meny 1992).
Monien mielestä keskushallinnon hajautus ainoastaan vakiinnutti kärkihahmojärjestelmän (Rondin 1985; Mény 1992).
Nevertheless, it could be argued that the système notabiliaire itself has changed and that decentralization has effected a transformation of the French politicoadministrative system.
Tähän voitaisiin vastata, että kyseinen järjestelmä itse on jo muuttunut ja että hajautus todellakin kehitti Ranskan poliittU-hallinnollista järjestelmää.
To some extent, it is up to the people themselves to seize the opportunity that this presents to improve their local democratic practices.
Nykyisin on jossain määrin itse kansalaisten asia tarttua tarjoutuneeseen tilaisuuteen ja parantaa omia paikallisdemokratiakäytänteitään.
3.3 Citizens ' Attitudes to Local Government in France
Kansalaisten käsitys Ranskan paikallishallinnosta
French people are among those most rooted in their locality and who show a marked reluctance to move out of it.
Ranskalaiset ovat mitä kiintyneimpiä omaan paikkakuntaansa ja selvästi vastahakoisia muuttamaan pois.
In 1963, 80 per cent of French people lived in the region they were born in, and in 1990 this figure stood at 70 per cent (Percheron 1992).
Vuonna 1963 noin 80 % ranskalaisista asui synnyinseudullaan ja 1990 vielä 70 % (Percheron 1992).
This characteristic is a probable explanation for the degrees of identification with local levels of government rather than with the state: 90 per cent of the population feel close to the commune, 76 per cent to the department, 63 per cent to the region, and only 22 per cent with the state (ibid.).
Tämä lienee yksi selitys siihen, miksi ranskalaiset samastavat niin vahvasti paikallishallinnon tasoihin eivätkä valtioon: 90 % tuntee läheisyyttä kuntaansa; 76 % lääniin, 63 % alueeseen ja vain 22 % valtioon (mt.).
They also believe that a certain number of services are better delivered by local authorities, including the regions, than by the state10.
He uskovat samoin, että paikallis- tai alueviranomaiset toimittavat tietyt palvelut paremmin kuin valtio23.
However, they are more concerned that services be provided than with the government level that provides them.
Heitä kiinnostaa tosin enemmän itse palveluiden saatavuus kuin niitä tarjoava hallintotaso.
3.3.1 Attitudes towards Decentralization, Régionalisation, and Europe
-132-Suhtautuminen hallinnon hajautukseenja Euroopan alueellistamiseen
Furthermore, despite the limited nature of the regional dimension of the reform, there has been a very positive attitude towards the regions, increasing as time has gone on(Percheron 1992).
Huolimatta uudistuksen alueellisen ulottuvuuden rajallisuudesta asenteet alueita kohtaan osoittautuivat hyvin myönteisiksi, ja ne ovat parantuneet kyselyn jälkeenkin (Percheron 1992).
Since the 1986 regional elections, the majority of citizens regard the region rather than the department as the political and administrative entity of the future: in 1986, 59 per cent thought this of the region and 26 per cent of the department; in 1991 the figures were 70 per cent for the region and 20 per cent for the department.
Vuoden 1986 aluevaalien jälkeen suurin osa ranskalaisista on pitänyt aluetta pikemmin kuin lääniä tulevaisuuden poliittisena ja hallinnollisena kokonaisuutena. Vuonna 1986 alueesta ajatteli niin 59 % ja läänistä 26 %, vuonna 1991 luvut olivat 70 ja 26 %.
These opinions were true of all social categories, political orientations, and residential situations (from small communes to the Parisian conglomeration).
Suhtautuminen oh sama kaikissa yhteiskuntakerroksissa, poliittisissa suuntauksissa ja niin pienillä kuin suurillakin paikkakunnilla (pikkukunnista Suur-Pariisiin).
When asked why they place such confidence in the region, respondents answered that it is not because of regional identity (only 12 per cent thought this), but because they viewed the region in functional terms.
Kun haastateltavilta kysyttiin, miksi he luottavat nimenomaan alueeseen, he vastasivat, ettei syynä niinkään ollut alueellinen identiteetti (vain 12 %) vaan alueen toiminnallinen luonne.
For some, generally those from lower social and educational backgrounds, it was an extra source of state subsidies.
Joidenkin, yleensä alempiin yhteiskuntaluokkiin kuuluvien mielestä alue on valtion tukien lisälähde.
For those of higher social and educational background, it was viewed favourably because of its European dimension (ibid.).
Sivistynyt väestönosa pitää aluetta myönteisenä sen eurooppalaisen ulottuvuuden vuoksi (mt.).
However, this positive attitude toward the region does not mean that French people wish the departments to disappear. On the contrary.
Myönteinen suhtautuminen alueisiin ei kuitenkaan tarkoita, että ranskalaiset haluaisivat luopua lääneistään.
Seventy-eight per cent wish to maintain the status quo in this regard (ibid.).
Päinvastoin, 78 % toivoo tilanteen säilyvän ennallaan (mt.).
On the other hand, 65 per cent are in favour of amalgamating the communes.
Tämän lisäksi 65 % ranskalaisista kannattaa kuntaliitoksia.
There seems to be, however, a certain amount of confusion in French people's minds with regard to the region.
Ranskalaisten mielessä näyttää kuitenkin vallitsevan tiettyä sekaannusta itse aluekäsitteestä.
An opinion poll conducted in 1997 showed that 54 per cent of those polled thought there were too many levels of government.
Vuonna 1997 tehdyssä mielipidekyselyssä 54 % vastanneista katsoi, että Ranskassa on liikaa hallintotasoja.
When asked a further question as to which level ought to be removed, 38 per cent thought it should be the region, 32 per cent the department, 15 per cent the commune, and 15 per cent did not know (Le Monde, 27 February 1997).
Kun sen jälkeen kysyttiin, mikä taso pitäisi poistaa, 38 % piti sellaisena aluetta, 32 % lääniä, 15 % kuntaa, ja 15 % ei osannut vastata (Le Monde, 27.2.1997).
In this same poll, respondents were asked to judge which centre of decisionmaking was most important today and which would be the most important in twenty years time.
Samassa kyselyssä haastateltavia pyydettiin arvioimaan, mikä päätöksentekotaso on tärkein nykyRanskassa ja mikä 20 vuoden kuluttaa.
With regard to the current most important centre, 44 per cent thought it was the state, 30 per cent thought it was Europe, and 21 per cent local authorities.
44 % pfti tärkeimpänä valtiota, 30 % Eurooppaa ja 21 % paikallisyhteisöjä.
Sixty-eight per cent of the population think that, in twenty years time, it will be Europe, 15 per cent the state, and 7 per cent local authorities.
20 vuoden kuluttaa se olisi 68 %:n mielestä Eurooppa, 15 % mielestä valtio ja 7 %:n mielestä paikallisyhteisöt.
3.3.2 Attitudes towards Local Politicians
Suhtautuminen paikallispolitiikkoihin
Fifty-five per cent of French people think that decentralization has enhanced the role of local politicians, 7 per cent think it has reduced it, while 28 per cent think it has left it unchanged (Le Monde, 27 February 1997).
Ranskalaisista 55 % arvelee, että keskushallinnon hajauttaminen vahvisti paikallispoliitikkojen asemaa, 7 % katsoo sen heikentyneen, ja 28 %:n mielestä se on pysynyt ennallaan (Le Monde, mt).
Forty-eight per cent thought it had had a positive effect on the effectiveness of local politicians, while 13 per cent thought it had not.
Haastatelluista 48 % oli vakuuttanut, että hallinnonuudistuksella on myönteinen vaikutus paikallispoliitikkojen tehokkuuteen, kun taas 13 % katsoi, että näin ei ollut.
When asked which of their politicians they trusted most, a huge majority (68 per cent) chose the mayor. The prefect came next (26 per cent), followed by the deputy (23 per cent), the president of the conseil général (23 per cent), the president of the conseil régional (16 per cent), the senator (6 per cent), while only 6 per cent trusted none of these (ibid.).
Kysyttäessä kehen poliitikkoon vastaajat luottivat eniten, suuri enemmistö (68 %) valitsi kunnanjohtajan, 26 % prefektin, 23 % kansanedustajan, 23 % lääninvaltuuston puheenjohtajan, 16 % aluevaltuuston puheenjohtajan 16 %, 6 % senaattorin, ja 6 % ei luottanut kehenkään mainituista (mt.).
There was generally a positive attitude toward local politicians, although a slight majority (51 per cent) thought they were not close to the people.
Suhtautuminen paikaUispoliitikkoihin on enimmäkseen myönteistä, vaikka hiuksenhieno enemmistö (51 %) katsookin heidän olevan kaukana kansasta.
A majority (50 per cent) also felt that local bureaucrats were competent.
Enemmistö (50 %) myös piti aluehallinnon virkamiehiä pätevinä.
CHALLENGES AND OPPORTUNITIES FOR REGIONAL AND LOCAL DEMOCRACY
ALUE- JA PAIKALLISDEMOKRATIAN HAASTEET JA MAHDOLLISUUDET
4.1 The European Challenge
Eurooppalaisuuden haaste
France is one of the founding members of the European Community and, with Germany, has been the driving force behind European integration.
Ranska on yksi Euroopan yhteisön perustajajäsenistä, ja se on ollut Saksan rinnalla Euroopan yhdentymisen alkuunpanevia voimia.
However, this has been principally the prerogative of the central state and, in particular, of the president of the Republic who works also with the prime minister.
Tämä on kuitenkin kuulunut lähinnä hallituksen ja erityisesti tasavallan presidentin erityisalaan, josta presidentti huolehtii tosin yhteistyössä pääministerin kanssa.
Subnational levels of government have been, until recent years, largely excluded from the European scene.
Valtiota alemmat hallintotasot on pidetty viime vuosiin asti enimmäkseen syrjässä Euroopan asioista.
This is true even within the field of EU regional policy, where the Délégation à l'aménagement du territoire et à l'action régionale (DATAR) has been more important than the regions in drawing up and implementing the Community Support Frameworks (CFS).
Tämä on ollut tilanne jopa EU:n aluepolitiikassa, jossa DATARilla (Délégation à l'aménagement du territoire et à l'action régionale - Aluesuunnittelun ja paikallisen elinkemctoiminnan valtuuskunta) on ollut yhteisön tukirakenteiden (CFS) toteuttamisessa suurempi merkitys kuin alueilla.
Nevertheless, decentralization has given the French regions an opportunity to act on the European level, while the notion of a 'Europe of the Regions' has provided further justification for this (Delcamp 1992; Mazey 1995).
Keskushallinnon hajauttaminen on kuitenkin antanut Ranskan alueille mahdollisuuden toimintaan Euroopan tasolla. Toiminnan taustavoimana on käsite "Alueiden Eurooppa" (Delcamp 1992; Mazey 1995).
First, French regions, like other European regions, have established offices in Brussels that act as information-gathering centres.
Ensiksikin Ranskan alueet ovat perustaneet muiden Euroopan alueiden tapaan Brysseliin toimistoja, jotka toimivat tiedonvälittäjinä.
Second, a number of regions have established cross-border associations.
Toiseksi eräät alueet ovat perustaneet rajanylittäviä yhteenliittymiä.
Third, French regions are members of, and indeed, sometimes are the driving forces behind interregional associations such as the Conference of Peripheral Maritime Regions (including the Atlantic Arc and the Latin Arc) and the Assembly of European Regions.
Kolmanneksi Ranskan alueet ovat jäseninä ja joskus kantavina voiminakin alueidenvälisissä yhteiselimissä kuten esimerkiksi Euroopan perifeeristen merellisten alueiden liitossa (johon kuuluvat Atlantin kaari ja läntisen Välimeren kaari) sekä Euroopan alueiden liitossa.
Within this context of extraterritorial activity, Rhône-Alpes is a part of the Four Motors group (see above, 2.2.3).
Rhöne-Alpesin alue kuuluu "Neljän moottorin ryhmään" (Quatre moteurs), jonka toiminta ylittää valtakunnan rajat (ks. kohta 2.2.3).
Finally, French local politicians have been active in the Committee of the Regions, whose first president was Jacques Blanc, the president of the Languedoc-Rousillon region.
Ranskalaiset paikalkspohitikot osallistuvat niin ikään aktiivisesti alueiden komitean toimintaan. Sen ensimmäinen puheenjohtaja oh ranskalainen Jacques Blanc, Languedoc-Roussillonin aluevaltauston puheenjohtaja (UDF).
The close result in France of the referendum on the Treaty on European Union shows there is still a certain apprehension with regard to European integration.
Euroopan unionin perustamissopimuksen täpärä hyväksyminen kansanäänestyksessä osoittaa, että Euroopan yhdentymiseen liittyy edelleen pelkoja.
Nevertheless, the results of the opinion poll quoted above (3.3.1) show that most French people think that Europeanisation is inevitable.
Edellä lainatut mielipidetutkimukset (3.3.1) kuitenkin osoittavat, että valtaosa ranskalaisista pitää eurooppalaistumista väistämättömänä.
The task and opportunity, therefore, is to ensure that it strengthens democratic governance at the regional and local levels rather than the inverse.
On siis varmistettava, että se pikemminkin vahvistaa alue- ja paikallisdemokratiaa.
In many ways it remains an affair of the political elites, including the local elites who are clearly using Europe as a means of consolidating their hold on local society.
Monissa tapauksissa kyse on edelleen poliittisen ja myös paikallispoliittisen eliitin keinosta lisätä omaa paikallista vaikutusvaltaansa.
Nevertheless, the growing importance of Europe has widened the horizons of French citizens beyond the 'Hexagon' and opened them up to other political experiences.
Euroopan merkityksen kasvu on kuitenkin auttanut ranskalaisia näkemään kotimaan rajojen ulkopuolelle ja avannut tietä uudenlaisiin poliittisiin kokemuksiin.
4.2 Socio-Economie and Demographic Changes
Sosiaalistaloudelliset ja väestömuutokset
France has undergone a dramatic transformation since the Second World War.
Ranska on muuttunut perinpohjaisesti toisen maailmansodan jälkeen.
At the end of the Second World War it was still a country with a large population engaged in agriculture and where traditional social values still dominated life, even in the towns.
Sodan päättyessä suuri osa väestöstä sai vielä elantonsa maanviljelystä, ja yhteiskunnan perinteiset arvot ohjasivat elämää kaupungeissakin.
Since then, there has been a massive exodus from the countryside and a corresponding growth in the towns and cities.
Väestö on sittemmin muuttanut maalta joukoittain, ja kaupungit ovat kasvaneet samassa suhteessa.
However, France still retains the political and administrative system inherited from the nineteenth century with the addition of the new regions.
Tästä huolimatta Ranskassa noudatetaan yhä 1800-luvulta periytynyttä poliittishallinnollista järjestelmää, johon uudet alueet on istutettu.
Basically, the large number of communes and the size of the departments do not correspond with the changed socioeconomic and demographic realities.
Kuntien suuri määrä ja läänien koko eivät vastaa uusia sosiaalis-taloudellisia ja väestöllisiä realiteetteja.
The vast majority of the communes are too small to be viable, while the existence of both the department and the region means there is probably one layer of government too much.
Suurin osa kunnista on liian pieniä ollakseen elinkelpoisia, ja läänien ja alueiden rinnakkaisuus merkitsee todennäköisesti vain yhtä turhaa hallintotasoa.
There is clearly a need for a rationalization of this system. The profound attachment of French people to their commune has made this difficult.
Järjestelmää olisi ehdottomasti järkeistettävä, mutta ranskalaisten syvä kiintymys kuntaansa ei helpota tehtävää.
However, beginning in the 1950s, there have been some attempts at voluntary amalgamation of communes, using a variety of arrangements (Mabileau 1997)11.
Kuntia on tosin 1950-luvulta alkaen silloin tällöin yritetty yhdistää erilaisin vapaaehtoisuuteen perustavin menetelmin (Mabileau 1997)24.
4.3 Strengthening Local Democracy in the 1980s and 1990s
Paikallisdemokratian vahvistaminen 1980-ja 1990-luvuilla
One of the purposes of the decentralization reforms of the 1980s was to strengthen democracy in the French state as a whole by bringing government and administration closer to the people.
Kun 1980luvulla keskushallintoa uudistettiin Ranskassa, tavoitteena oli vahvistaa valtiollista demokratiaa kokonaisuudessaan saattamalla hallitus ja virastot lähemmäksi kansalaisia.
It might be remarked that this aim has been largely achieved.
Tavoitteen voidaan katsoa toteutuneen suurelta osin.
However, it is less evident that it has brought the people closer to the state in the sense that they are no less administrés rather than active and participatory citizens.
Vähemmän ilmeistä on, onko muutos lähentänyt kansalaisia valtioon, sillä he ovat asemaltaan edelleen pikemminkin hallintoalamaisia kuin yhteiskuntaelämään aktiivisesti osallistuvia kansalaisia.
France has inherited from the nineteenth century a political system whose chief feature was its highly centralized character.
Ranska on perinyt 1800­luvulta poliittisen järjestelmän, jonka tunnusmerkillinen piirre on voimakas keskusjohtoisuus.
Democracy was seen in abstract terms as involving the exercise of one's citizenship, which was interpreted in an abstract manner as the exercise of certain rights and the possibility of voting in elections.
Demokratiaa pidettiin tuolloin abstraktiona, joka merkitsi abstraktisti tulkitun kansalaisuuden toteutumista eräiden kansalaisoikeuksien ja äänestämismahdollisuuden käyttämisenä.
The state dominated everything, and local societies were seen as the recipients of state administration rather than as autonomous self-governing communities as in the Anglo-Saxon and Germanic traditions, even if French people remain profoundly attached to their locality and are reluctant to see the communal system reformed.
Valtio oli kaikkivoipa, ja paikallisyhteisöjä pidettiin pikemminkin valtionhallintoa hyödyntävinä kuin anglosaksisen tai germaanisen perinteen tapaan itse itseään hallinnoivina autonomisina yksikköinä, vaikka ranskalaiset ovatkin hyvin kiintyneitä omaan paikkakuntaansa eivätkä hevin halua uudistaa kuntalaitostaan.
The state is no longer the omnipresent and omnipotent state of the past, but is more fragmented and dispersed.
Valtion asenne muuttui 1980­luvulla säädettyjen hallinnonhajautaslakien johdosta.
There has been a real transfer of power to local governments, and regions have been enhanced.
Ne ovat mullistaneet Ranskan poliittis­hallinnollisen järjestelmän.
The nature of policymaking has also changed from a vertical and hierarchical approach to one that is more characterized by horizontal networks of decisionmakers operating across administrative boundaries.
Valtio ei enää ole kaikkialla läsnäoleva ja kaikkivoipa auktoriteetti, vaan hajautetumpi ja sirpaleisempi.
However, although decentralization is viewed positively by French citizens, it has not made it easier for them to participate in decisionmaking, which still remains the affair of either central or local elites.
Valtaa on todellakin siirretty paikallistasolle, ja alueiden asemaa on vahvistettu.
In other words, the notable system has remained intact.
Poliittisen toiminnan luonne on niin ikään muuttanut.
3 It administers the common grounds (le domaine communal); decides on public works; creates and organises public services, including compulsory primary education; and is responsible for town and country planning and building permits (Duhamel 1993).
On siirrytty vertikaalisesta ja hierarkkisesta lähestymistavasta horisontaalisempaan päätöksentekoon, johon osallistuvat päättäjät siirtyvät henkilökohtaisten yhteyksiensä avulla kevyesti yli hallinnollisten raja­aitojen.
11 Syndicats intercommunaux à vocation multiple (SIVOM) were set up in 1959; districts urbains were set up in 1959 and districts ruraux in 1970; communautés urbaines were set up in the large cities in 1966; communautés de communes and communautés de villes were set up by the 1992 law on the territorial administration of the Republic.
Mutta vaikka ranskalaiset kokevat hallinnon hajauttamisen myönteisenä, se ei ole helpottanut heidän osallistumistaan päätöksentekoon, joka on edelleen keskus­ tai paikallishallinnon harvojen ja valittujen kärkihahmojen alaa.
The Pasqua law of 1995 introduced 'an organization of territory based on the notion of the pays' to devise local development plans.
Mahtihenkilöjärjestelmä on ja pysyy.
THE HISTORY AND CONCEPT OF DEMOCRACY IN IRELAND
DEMOKRATIAKÄSITE JA SEN HISTORIA IRLANNISSA
The entire island of Ireland, consisting of thirty-two counties, used to form part of the United Kingdom of Great Britain and Ireland, and constituted one of its four nations.
Aikoinaan koko Irlannin saari, joka koostui 32 kreivikunnasta, kuului Ison-Britannian yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja sen asukkaat muodostivat yhden sen neljästä kansasta.