natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That letter was addressed to the 'Ministry of National Planning and Juba Valley Development, Mogadishu — Somalia' with a copy to the Commission.
Kirjeen saajaksi oli merkitty komission osoitteen lisäksi "Ministry of National Planning and Juba Valley Development, Mogadishu — Somalia" (Kansallisen suunnittelun ja Juba-laakson kehittämisen ministeriö, Mogadishu — Somalia).
'[a]s advised by Mr D. Frisch, Chief Authorising Officer, in his attached letter dated 01.03.1991 dealing "inter alia" with outstanding claims in connection with the termination of contract No 166/89, please find herewith enclosed a photostatic copy of a list of plant and site installations as per inventory made by Sir A. Gibb, Africa, lost during the civil war in Somalia.
Kirjeellä, joka oli päivätty 7.4.1993, kantaja ilmoitti komissiolle seuraavaa: "Sen mukaisesti kuin johtava hankevastaava D. Frisch on kehottanut meitä tekemään oheen liitetyssä 1.3.1991 päivätyssä kirjeessään, joka koski muun muassa sopi muksen nro 166/89 irtisanomiseen liittyneitä ja vielä avoinna olleita vaatimuksia, toimitamme liitteenä luettelon niistä laitteista ja toimintayksiköistä, jotka on menetetty Somalian sisällissodan vuoksi. Luettelon on laatinut Sir A. Gibb, Afrikka.
According to the Engineer's estimate the residual value of the lost plant and installations amount[s] to USD 7 923 791.'
Asiantuntijan laatiman arvion mukaan laitteiden ja toimintayksiköiden jäännösarvo oli yhteensä 7 923 791 USD."
By letter of 11 December 1997, the applicant's lawyer asked the Commission what it intended to do about the claim for compensation.
Kantajayhtiön asianajaja kysyi 11.12.1997 päivätyllä kirjeellä komissiolta sitä, mihin toimenpiteisiin tämä aikoi ryhtyä korvausvaatimuksen vuoksi.
He also referred to the applicant's letters of 4 January 1991, 25 September 1991 and 7 April 1993.
Samalla hän viittasi kantajan 4.1.1991, 25.9.1991 ja 7.4.1993 päivättyihin kirjeisiin.
By letter of 12 May 1998, the Commission rejected the claim.
10 Komissio hylkäsi vaatimuksen 12.5.1998 päivätyllä kirjeellä.
Procedure and forms of order sought
Oikeudenkäynti ja asianosaisten vaatimukset
11 By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 13 July 1998, the applicant brought the present action.
11 Kantaja on nostanut kanteensa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 13.7.1998 toimittamallaan kirjelmällä.
By document filed at the Registry of the Court on 30 September 1998, the Commission, pursuant to Articles 43 and 46 of the EC Statute of the Court of Justice (hereinafter 'the Statute') and Article 114 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, raised an objection of inadmissibility on the ground that the application was out of time.
12 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa 30.9.1998 rekisteröidyllä kirjel­mällä komissio on tehnyt EY:n tuomioistuimen perussäännön (jäljempänä perussääntö) 43 ja 46 artiklan sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklan nojalla oikeudenkäyntiväitteen, joka mukaan vaa­timus olisi jätettävä vanhentuneena tutkimatta.
The applicant lodged its observations on the objection of inadmissibility on 3 December 1998.
13 Kantaja toimitti 3.12.1998 omat huomautuksensa oikeudenkäyntiväitteestä.
In its application, the applicant claims that the Court should:
14 Kantaja vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
— order the Commission to pay the applicant the sum of USD 79 2379 1 together with interest thereon at a rate of 10% as from 25 September 1991;
— velvoittaa komission maksamaan kantajalle 7 923 791 USD lisättynä 25.9.1991 alkaen laskettavine 10 prosentin korkoineen;
15 of inadmissibility, the Commission contends that the Court
15 Oikeudenkäyntiväitteellään komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin mioistuin
— dismiss the application on the ground that it is out of time;
— jättää kanteen liian myöhään nostettuna tutkimatta;
— order the applicant to pay the costs of the action.
— velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut tässä oikeusasteessa.
Under Article 114 of the Rules of Procedure, the procedure subsequent to the objection of inadmissibility is to be oral, unless the Court otherwise decides.
17 Työjärjestyksen 114 artiklan nojalla menettely oikeudenkäyntiväitteen tekemisen jälkeen on suullista, jollei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toisin päätä.
In the present case, the Court considers that it has sufficient information from the documents in the file and finds that it should, consequently, adjudicate on the application without initiating the oral procedure.
Esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi saaneensa oikeudenkäyntiasiakirjoista riittävän selvityksen, minkä vuoksi se katsoo, että tutkimatta jättämistä koskeva vaatimus voidaan ratkaista suullista menettelyä aloittamatta.
The Commission has raised an objection of inadmissibility on the ground that the applicant has failed, within the time-limit laid down in the Statute, to bring a claim for compensation on account of the damage for which the Commission's noncontractual liability is incurred.
18 Komissio on tehnyt oikeudenkäyntiväitteen katsoen kantajan laiminlyöneen vaatia perussäännön mukaisessa määräajassa niiden vahinkojen korvaamista, joista komissio vastaa sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella.
According to the Commission, the limitation period begins to run when all the damage allegedly suffered by the applicant is known.
19 Komission mukaan vanhentumisaika on alkanut kulua siitä, kun kaikki kanta­jalle väitetysti aiheutuneet vahingot ovat tulleet tunnetuiksi.
Given that the applicant stated the amount of the damage by letter of 25 September 1991 and claimed interest as from that date, the damage it has allegedly suffered had 'materialised' at that date and all the damage allegedly suffered was, therefore, 'known' to the applicant.
Koska kantaja on ilmoittanut vahinkojen määrän 25.9.1991 päivätyssä kirjeessä vaatien korkoa tästä päivästä alkaen, kantajalle väitetysti aiheutunut vahinko oli "konkreetti­sesti" ilmennyt kyseisenä päivänä ja kaikki sille väitetysti aiheutuneet vahingot olivat siten sen tiedossa.
25 September 1991 should, consequently, be regarded as the latest date as from which the limitation period began to run.
Näin ollen on katsottava, että 25.9.1991 on se määrä­päivä, josta vanhentumisaika on alkanut kulua.
The Commission contends that that period thus expired five years later, namely on 25 September 1996.
Vanhentumisaika on siten päättynyt viisi vuotta myöhemmin eli 25.9.1996.
In this case, the limitation period has not been interrupted.
Esillä olevassa asiassa vanhentumisaika ei komission mukaan ole keskeytynyt.
Under Articles 43 and 46 of the Statute, it can be interrupted only if proceedings are initiated before the Court or if prior to such proceedings an application is made by the aggrieved party to the relevant institution of the Community.
Perussäännön 43 ja 46 artiklan mukaan vanhentuminen voidaan keskeyttää vain nostamalla kanne ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa tai tätä edeltävällä vaatimuksella, jonka vahinkoa kärsinyt voi osoittaa asianomaiselle yhteisön toimielimelle.
However, in the latter event the proceedings must be initiated within the period of two months provided for in Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 230 EC), and the provisions of the second paragraph of Article 175 of the EC Treaty (now Article 232 EC) are to apply where appropriate.
Tässä viimeksi mainitussa tapauksessa kanne on kuitenkin nos­tettava EY:n perustamissopimuksen 173 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 230 artikla) määrätyssä kahden kuukauden määräajassa ja EY:n perusta­missopimuksen 175 artiklan (josta on tullut EY 232 artikla) toisen kohdan säännöksiä sovelletaan tarvittaessa.
The harm allegedly suffered by the applicant, namely the loss of material and machinery, the costs of repatriation of staff and the repair costs, was caused, according to the Commission, by a single event.
21 Kantajalle mahdollisesti aiheutuneet vahingot eli materiaali­ ja konemenetykset sekä korjauskulut samoin kuin kulut henkilökunnan maasta poistumisesta perustuvat komission mukaan yhteen tapahtumaan.
The Commission adds that the applicant cannot claim that the limitation period has been interrupted by the daily loss of interest.
Komissio huomauttaa lisäksi, että kantaja ei voi väittää vanhentumisajan keskeytyvän sillä, että siltä jää joka päivä saamatta vaatimuksellensa kertyvä korko.
Such an interpretation would render Articles 43 and 46 of the Statute completely meaningless.
Tällainen tulkinta merkit­sisi, että perussäännön 43 ja 46 artiklalla ei olisi enää mitään sisältöä.
The Commission contends, therefore, that, since the limitation has not been interrupted, it expired on 25 September 1996.
Komissio katsoo siten, että vanhentumisaika, koska se ei ole keskeytynyt, on päättynyt 25.9.1996.
The action brought on 13 July - 1998 by the applicant was thus initiated almost two years too late.
Kanne, jonka kantaja nosti 13.7.1998, on siten nostettu lähes kaksi vuotta liian myöhään.
The applicant claims that, by its letters of 4 January 1991 and 7 April 1993, the limitation period provided for in Article 43 of the Statute was interrupted.
Kantajan mukaan perussäännön 43 artiklassa määrätty määräaika on keskeyty­nyt sen 4.1.1991 ja 7.4.1993 päivätyillä kirjeillä.
It adds that non-compliance with the time-limit for bringing an action for failure to act cannot entail either loss of the benefit of that interruption or limitation of an action for compensation.
Kantaja toteaa lisäksi, että laiminlyöntikanteen nostamista koskevan määräajan noudattamatta jättäminen ei voi merkitä sitä, että vanhentumisen ei katsottaisi keskeytyneen tai että oikeus saada vahingonkorvausta olisi vanhentunut.
The applicant adds that the application for interest is not subject to limitation by virtue of the continuing nature of the corresponding harm and, therefore, prevents the effects of limitation from applying to the main application.
Kantaja toteaa, että vanhentuminen ei koske korkovaatimusta, koska sitä vas­taava vahinko on luonteeltaan jatkuvaa, ja tämän johdosta vanhentumisen vai­kutuksia ei voida soveltaa päävaatimukseen.
The limitation period which applies to proceedings in matters arising from the liability of the Community, provided for in Article 43 of the Statute, which is applicable to the procedure before the Court of First Instance pursuant to Article 46 of that Statute, cannot begin to run before all the requirements governing an obligation to provide compensation for damage
Vahingonkorvausvaatimuksen vanhentumisaika, jota tarkoitetaan perussäännön 43 artiklassa, jota tämän perussäännön 46 artiklan perusteella sovelletaan oikeudenkäyntiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, alkaa kulua vasta, kun kaikki korvausvelvollisuuden perustana olevat edellytykset ovat täyttyneet, mikä muun muassa edellyttää, että korvattavan vahingon on pitänyt
In its originating application, the applicant claimed payment of that sum together with interest thereon as from 25 September 1991.
Kannekir­jelmässään kantaja vaati tämän summan maksamista lisättynä 25.9.1991 alkaen kertyneillä koroilla.
It follows that it was at that date at the latest that the requirements governing the Community's obligation to provide compensation were satisfied and that the five-year limitation period began to run.
Tästä seuraa, että viimeistään tuona mainittuna päivänä yhteisön korvausvelvollisuuden edellytykset olivat täyttyneet ja että viiden vuo­den vanhentumisaika alkoi kulua.
The applicant alleges, first, that the application for interest is not subject to limitation by virtue of the continuing nature of the corresponding harm and that it prevents, consequently, the time-barring of the main application.
Kantaja väittää ensinnäkin, että vanhentuminen ei koske sen korkovaatimusta, koska sitä vastaava vanhinko on luonteeltaan jatkuvaa, minkä seurauksena myöskään päävaatimus ei voi olla vanhentunut.
Since interest is calculated on the value of the damage at the date on which it materialised, the purpose of interest is merely to ensure updated compensation for the damage suffered.
Koska korot lasketaan sen rahamäärän perusteella, joksi vahingot arvioitiin päivänä, jolloin ne konkreettisesti ilmenivät, korkojen tarkoituksena on ainoastaan se, että aiheutuneesta vahingosta saatava korvaus maksetaan ajan kulumisen perusteella mukautettuna.
It is thus not to be confused with the event, within the meaning of Article 43 of the Statute, which constitutes the moment when the limitation period began to run.
Korkoja ei siten saa sekoittaa siihen perussäännön 43 artiklassa tarkoitettuun seikkaan, jonka perusteella määräytyy ajankohta, josta vanhentuminen alkaa kulua.
Furthermore, to admit that the limitation period does not run because of the daily loss of interest on the value of the damage alleged would render Article 43 of the Statute entirely meaningless, since actions against the Community in matters arising from liability would never be time-barred, even if the allegedly aggrieved party never brought proceedings.
Lisäksi on todettava, että sen hyväksyminen, että vanhentumisaika ei kulu vahingon raha­määrän perusteella laskettavan ja joka päivä kertyvän koron saamatta jäämisen vuoksi, kuten on väitetty, merkitsisi, että perussäännön 43 artiklalla ei olisi enää mitään merkitystä, koska yhteisöä vastaan nostetut korvauskanteet eivät koskaan olisi vanhentuneita, vaikka se, joka väittää kärsineensä vahinkoa, ei koskaan esittäisi korvausvaatimusta.
It follows that the daily loss of interest on the value of the damage, compensation for which is claimed before the Court, does not prevent the limitation period from running.
Tämän vuoksi se, että vahingon rahamäärän perus­teella joka päivä kertyy korkoa, jonka korvaamista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa on vaadittu, ei estä vanhentumisajan kulumista.
The applicant then claims that the limitation period was interrupted by its letters of 4 January 1991 and 7 April 1993.
Kantaja väittää myös, että vanhentumisaika on keskeytynyt sen 4.1.1991 ja 7.4.1993 päivätyillä kirjeillä.
However, it must be pointed out that those letters — in particular that of 7 April 1993, which post-dated the commencement of the limitation period — were not followed by proceedings initiated before the Court within the time-limits fixed by the articles to which Article 43 of the Statute refers.
On kuitenkin todettava, että näitä kirjeitä — ja erityisesti vanhentumisajan alkamisen jälkeen laadittua 7.4.1993 päivättyä kir jettä — ei seurannut kannetta, joka olisi nostettu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa niitä määräaikoja noudattaen, joihin perussäännön 43 artiklassa viitataan.
Since the applicant did not follow up either of its letters of 4 January 1991 and 7 April 1993, sent to the Commission, with an application within the time-limits prescribed, the limitation period was not interrupted.
Kantaja ei 4.1.1991 ja 7.4.1993 päivättyjen ja komissiolle osoitettujen kirjeiden jälkeen ole nostanut asetettuja määräaikoja noudattaen kannetta, joten vanhentumisaikaa ei ole keskeytetty.
In the light of the foregoing, the action brought on 13 July 1998, namely after the expiry of the limitation period, must be dismissed as inadmissible.
31 Edellä todetun perusteella on katsottava, että 13.7.1998 eli vanhentumisajan päätyttyä nostettu kanne on jätettävä tutkimatta.
Under Article 87(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs, if they have been applied for in the successful party's pleadings.
32 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeuden käyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Since the applicant has been unsuccessful, it must be ordered to pay the costs, in accordance with the form of order sought by the Commission.
Kantaja on hävinnyt asian, joten se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut, koska komissio on sitä vaa tinut.
THE COURT OF FIRST INSTANCE (First Chamber) .
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto) on määrännyt seuraavaa:
The application is dismissed as inadmissible.
1) Kanne jätetään tutkimatta.
Joined Cases T-38/99 R, T-39/99 R, T-40/99 R, T-41/99 R, T-42/99 R, T-45/99 R and T-48/99 R a and Others
Yhdistetyt asiat T-38/99 R, T-39/99 R, T-40/99 R, T-41/99 R, T-42/99 R, T-45/99 R ja T-48/99 R ym.
(Proceedings for interim measures — Lack of urgency)
Välitoimimenettely — Kiireellisyysedellytyksen täyttymättä jääminen
Order of the President of the Court of First Instance, 9 August 1999 ....
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentin määräys 9.8.1999
Applications for interim measures — Suspension of operation of a measure — Conditions for granting— Serious and irreparable damage — Pecuniary damage
Välitoimet — Täytäntöönpanon lykkääminen — Myöntämisedellytykset — Vakava ja korjaamaton vahinko — Taloudellinen vahinko
(EC Treaty, Art. 185 (now Art. 242 EC); Rules of Procedure of the Court of First Instance, Art. 104(2))
(EY:n perustamissopimuksen 185 artikla (josta on tullut EY 242 artikla); yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 kohta)
SUMMARY —JOINED CASES T-38/99 R, T-39/99 R, T-4Û/99 R, T-41/99 R, T-42/99 R, T-45/99 R AND T-48/99 R
TIIVISTELMÄ — YHDISTETYT ASIAT T-38/99 R, T-39/99 R, T-40/99 R, T-41/99 R, T-42/99 R, T-4J/99 R ja T-48/99 R
Damage of a pecuniary nature cannot, save in exceptional circumstances, be regarded as irreparable or even as being reparable only with difficulty, if it can ultimately be the subject of financial compensation.
Puhdasta taloudellista vahinkoa ei voida poikkeuksellisia tilanteita lukuun ottamatta pitää korjaamattomana tai edes vai keasti korjattavissa olevana, koska vahinko voidaan myöhemmin korvata rahalla.
The urgency of an application for interim measures must be assessed in relation to the necessity for an interim order to prevent serious and irreparable damage to the interests of the party applying for those measures.
Välitoimihakemuksen kiireellisyys on arvioitava sen perusteella, onko asiassa tarpeen antaa väliaikainen ratkaisu, jotta vältyttäisiin siltä, että välitoimia pyytäneelle asianosaiselle aiheutuu vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa.
It is for that party to prove that it cannot wait for the outcome of the main proceedings without suffering damage of that kind.
Välitoimia pyytäneen asianosaisen kuuluu näyttää, että se ei voi odottaa pääasiassa annettavaa päätöstä kärsimättä vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa.
ORDER OF THE PRESIDENT OF THE COURT OF FIRST INSTANCE 9 August 1999 *
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIMEN PRESIDENTIN MÄÄRÄYS 9 päivänä elokuuta 1999 *
In Joined Cases T-38/99 R, T-39/99 R, T-40/99 R, T-41/99 R, T-42/99 T-45/99 R and T-48/99 R,
Yhdistetyissä asioissa T-38/99 R, T-39/99 R, T-40/99 R, T-41/99 R, T-42/99 R, T-45/99 R ja T-48/99 R, * a, Portugalin oikeuden mukaan perustettu
Sociedade Agrícola do Monte da Aldeia Lda, a company incorporated under Portuguese law, established in Lisbon,
Sociedade Agrícola do Monte da Aldeia Ld.perustettu yhtiö, kotipaikka Lissabon,
Sociedade Agrícola do Monte da Senhora do Carmo SA, a company incorporated under Portuguese law, established in Almeirim, Portugal,
Sociedade Agrícola do Monte da Senhora do Carmo SA, Portugalin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Almeirim (Portugali),
Sociedade Agrícola de Perescuma SA, a company incorporated under Portuguese law, established in Almeirim,
Sociedade Agrícola de Perescuma SA, Portugalin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, kotipaikka Almeirim,
José de Barahona Núncio, businessman, residing at Evora, Portugal, and
José de Barahona Núncio, yrittäjä, kotipaikka Evora (Portugali) ja
Commission of the European Communities, represented by An a Maria Alves Vieira and Gerard Berscheid, of its Legal Service, acting as Agents, assisted by Vasco Airão, of the Porto Bar, with an address for service in Luxembourg at the office of Carlos Gómez del a Cruz, of its Legal Service, Wagner Centre, Kirchberg, defendant,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellisen yksikön virkamiehet Ana Maria Alves Vieira ja Gerard Berscheid, joita asianajaja Vasco Airão, Porto, avustaa, prosessiosoite c/o oikeudellisen yksikön virkamies Carlos Gómez de la Cruz, Centre Wagner, Kirchberg, vastaajana, joissa kantajat vaativat yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toisaalta EY:n perustamissopimuksen 185 artiklan (josta on tullut EY 242 artikla) nojalla lykkäämään Portugalissa esiintyvän naudan tarttuvan enkefalopatian takia tarpeellisista kiireellisistä suojatoimenpiteistä 18 päivänä marraskuuta 1998 tehdyn komission päätöksen 98/653/EY (EYVL L 311, s.
23), inasmuch as it prohibits the dispatch from Portugal to Spain and France of fighting bulls intended for cultural and sporting events held in those two Member States, and, second, for the grant of authorisation pursuant to Article 186 of the EC Treaty (now Article 243 EC), subject to certain conditions, for the dispatch of those animals from Portugal to Spain and France,
23) 2 artiklan a kohdan täytäntöönpanoa siltä osin kuin siinä kielletään toimittamasta Portugalista Espanjaan ja Ranskaan taisteluhärkiä, joita on tarkoitus käyttää näissä maissa järjestettävissä kulttuuri- ja urheilutapahtumissa, ja toisaalta EY:n perustamissopimuksen 186 artiklan (josta tullut EY 243 artikla) nojalla tietyin edellytyksin sallimaan näiden eläinten toimittamisen Espanjaan ja Ranskaan,
The applicants are Portuguese breeders of fighting bulls.
Kantajat ovat portugalilaisia taisteluhärkien kasvattajia.
Those bulls are intended for cultural and sporting events which are organised only in Portugal, Spain and France.
Niiden härät on tarkoitettu käytettäväksi Portugalissa, Espanjassa ja Ranskassa järjestettävissä kulttuuri- ja urheilutapahtumissa.
That breed of bulls is therefore found only in those three Member States.
Kyseistä härkärotua kasvatetaan ainoastaan näissä kolmessa maassa.
On 18 November 1998, the Commission adopted Decision 98/653/EC concern ing emergency measures made necessary by the occurrence of bovine spongiform encephalopathy in Portugal, which is addressed to the Member States (OJ 1998 L 311, p.
Komissio teki 18.11.1998 kaikille jäsenvaltioille osoitetun päätöksen 98/653/EY, joka koskee Portugalissa esiintyvän naudan tarttuvan enkefalopatian takia tarpeellisia kiireellisiä suojatoimenpiteitä (EYVL L 311, s.
23; 'the contested decision').
23; jäljempänä riidan alainen päätös).
In recital 3 in the preamble to the contested decision, the Commission states that missions on issues related to bovine spongiform encephalopathy ('BSE') were carried out in Portugal in 1996, from which it was apparent that not all risk factors were adequately managed.
Komissio esittää riidanalaisen päätöksen kolmannessa perustelukappaleessa, että Portugaliin oli tehty useita tarkastuskäyntejä vuonna 1996 naudan spongiformiseen enkefalopatiaan (jäljempänä BSE) liittyvien ongelmien takia ja että näistä tarkastuskäynneistä ilmeni, että kaikkia riskitekijöitä ei ollut vielä ehkäisty asianmukaisesti.
In addition, a follow-up mission, conducted by the Food and Veterinary Office from 28 September to 2 October 1998, confirmed certain continued shortcomings in the enforcement of the measures to control the risk factors.
Lisäksi elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston 28.9.—2.10.1998 tekemän seurantatarkastuskäynnin aikana todettiin, että riskitekijöiden valvontaa koskevien toimenpiteiden täytäntöönpanossa oli edelleen tiettyjä puutteita.
According to the Commission, the sharp increase in the incidence of BSE, in particular since June 1998, raises serious concerns with regard to the development of the disease in the near future.
Komission mukaan BSE:n esiintymisen voimakas lisääntyminen erityisesti kesäkuun 1998 jälkeen antoi aiheen huolestua siitä, että taudin kehitys jatkuu lähitulevaisuudessa.