natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A Communal Chamber exercising legislative and administrative power for certain restricted communal subjects - such as religious affairs, educational and cultural matters, and over communal taxes and charges levied to provide for the needs of bodies and institutions under the control of the Chamber (Art. 86 to 90) - was established for each community.
Kuhunkin yhteisöön on perustettu yhteisövaltuuskunta vastaamaan tietyistä säädös­ ja hallintovaltaan kuuluvista tehtävistä, kuten uskontoa, koulutusta ja kulttuuria koskevista tehtävistä sekä kantamaan yhteisöveroa ja keräämään yhteisömaksuja valtuuskunnan alaisten elinten ja laitosten tarpeiden mukaisesti (86­90 art.).
In the composition of any parliamentary committee, the proportional representation of the two communities (Art. 73) was to be adhered to.
Parlamentin kaikissa valiokunnissa tulee olla kummankin yhteisön suhteellinen edustus (73 art.).
The Republic of Cyprus has a well-functioning multiparty system.
Kyproksen tasavallassa on hyvin toimiva monipuoluejärjestelmä.
There are five parties represented in the 56 seat House of Representatives and two independent MPs.
Edustajainhuoneessa on 56 paikkaa, edustajia on viidestä puolueesta, ja heidän lisäkseen edustajistossa on kaksi riippumatonta jäsentä.
In addition, there are two parties not represented in Parliament.
Kyproksessa on lisäksi kaksi muuta puoluetta, mutta ne eivät ole edustettuina parlamentissa.
The Turkish Cypriot community also has a well-functioning multiparty system.
Myös kyproksenturkkilaisella yhteisöllä on hyvin toimiva monipuoluejärjestelmä.
The Turkish Cypriot community has three major political parties.
Suuria puolueita on kolme.
A few smaller parties emerged in the 1980s, and a 1990 alliance among the three opposition parties was short-lived.
Lisäksi 1980­luvulla syntyi muutama pieni puolue, ja vuonna 1990 nämä kolme oppositiopuoluetta muodostivat yhteenliittymän, joka kuitenkin jäi lyhytikäiseksi.
Despite the fundamental changes in the territorial structures of their public administration, the first six candidate countries for EU-membership are still unitary states.
EU:n jäsenyyteen ensimmäisessä aallossa tähtäävät kuusi maata ovat yhä yhtenäisvaltioita, vaikka niiden julkishallinnon alueellisissa rakenteissa on tapahtunut perusluonteisia muutoksia.
For two reasons this observation also holds true for the Republic of Cyprus though its 1960 Constitution provided for partial autonomy of the two Communities of Greek and Turkish Cypriots.
Tämä huomio pätee kahdesta syystä myös Kyprokseen, vaikka vuodelta 1960 peräisin olevassa Kyproksen perustuslaissa säädetään saaren yhteisöjen (kyproksenkreikkalaisen ja kyproksenturkkilaisen yhteisön) osittaisesta autonomiasta.
First of all, the objective of the basic constitutional principle to prevent a predominance of the Greek part of the population over the smaller Turkish Community in the Northern part of the country should not be achieved by a far-reaching territorial decentralisation, régionalisation or even fédéralisation.
Ensinnäkään Kyproksen perustuslaissa säädettyä perustavoitetta, kyproksenkreikkalaisen väestön ylivallan välttämistä saaren pohjoisosassa elävään, kooltaan pienempään kyproksenturkkilaiseen väestöön nähden, ei pyritä saavuttamaan laajalla hajauttamisella, alueellistamisella tai edes liittovaltioratkaisulla.
Instead of a territorial division along ethnic lines, the Constitution provided from the beginning for mechanisms guaranteeing equal representation of the two Communities in the institutions at national and subnational level without questioning the political unity of the state.
Kyproksen perustuslaissa säädetään tässä tarkoituksessa mekanismeista, joilla turvataan molempien yhteisöjen suhteellinen edustus valtiotason ja sitä alempien tasojen instituutioissa sen sijaan että noudateltaisiin etnistä aluejakoa. Tämä ei aseta valtion poliittista yhtenäisyyttä kyseenalaiseksi.
Secondly, because of the partition of the island after the military intervention of Turkey and the proclamation of the "Constitution" of the "Turkish Republic of Northern Cyprus (TRNC)" in 1983, these mechanisms are no longer applicable.
Toiseksi on huomattava, että mainitut mekanismit eivät ole enää olleet käyttökelpoisia sen jälkeen kun Turkki miehitti saaren pohjoisosan (jonka seurauksena saari jakautui kahtia), ja pohjoisosa julistautui "perustuslakinsa nojalla" itsenäiseksi Pohjois-Kyproksen turkkilaiseksi tasavallaksi ("TRNC") vuonna 1983.
Since then the Republic of Cyprus is de facto constituted by the Greek part in the South of the country.
Kyproksen tasavalta on siitä lähtien tosiasiallisesti muodostunut kreikkalaisväestön asuttamasta saaren eteläosasta.
Neither the plan of the United Nations to overcome the divide by a federation nor the proposal favoured by TRNC to form a confederation seem to be practicable at the moment.
Tällä erää ei YK:n suunnitelma jaon päättämisestä muodostamalla saaresta liittovaltio eikä Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan ajama ehdotus valtioliiton muodostamisesta näytä mahdolliselta.
As regards the structures of territorial administration within the Republic of Cyprus, there are reform approaches to enhance efficiency at the subnational level, but the traditional model of local selfgovernment remains strongly influenced and controlled by the central level.
Kyproksen tasavallassa on uudistusmielisiä pyrkimyksiä valtiotasoa alempien hallintorakenteiden tehostamiseksi, mutta keskushallinnon vaikutus on suuri, ja valtiovalta vaalii voimakkaasti perinteistä paikallisen itsehallinnon mallia.
Especially with regard to problems of local selfgovernment, it may be possible to a certain degree to compare the current situation in the Republic of Cyprus to the developments in the five Central and Eastern European countries (CEEC).
Etenkin paikallista itsehallintoa koskevien ongelmien osalta voidaan Kyproksen tasavallan tilannetta jossain määrin verrata viidessä tässä yhteydessä käsitellyssä Keski- ja Itä-Euroopan maassa (KIEmaassa) todettuun kehitykseen.
There is, for example, a general tendency of increasing numbers of local government units which are often too small to cope with the competences of their own sphere or delegated to them by the state administration.
Kyseisissä maissa on vallalla suuntaus kasvattaa paikallishallinto yksiköiden lukumäärää, minkä seurauksena ne ovat usein liian pieniä kyetäkseen hoitamaan omia tai valtionhallinnon niille siirtämiä tehtäviä.
Moreover, in all six countries a more far-reaching decentralisation of public administration is impeded by the facts that local selfgovernment bodies heavily depend on financial transfers from the state budgets and that their activities have regularly to be complemented and assisted by deconcentrated divisions of central administration.
Lisäksi kaikissa kuudessa maassa suurisuuntaista julkishallinnon hajauttamista vaikeuttaa se. että paikalliset itsehallintoelimet ovat hyvin riippuvaisia valtion talousarviosta osoitettavista määrärahoista ja että keskushallinnon hajautetut yksiköt joutuvat säännöllisesti täydentämään ja avustamaan paikallisviranomaisia niiden tehtävissä.
Nevertheless, these apparent similarities must not detract from the unique settings in each of the six countries as regards historical, social and cultural legacies, state traditions, political priorities and so on, which determine the outcome of the decentralisation process in each of the six countries.
Ilmeiset yhtäläisyydet eivät saa kuitenkaan viedä huomiota pois siitä, että kaikilla mainituilla kuudella maalla on kullakin omat ainutlaatuiset historialliset, yhteiskunnalliset, kulttuuriset ja valtiolliset perinteensä sekä eriävät poliittiset tärkeysjärjestyksensä, jotka tulevat vaikuttamaan ratkaisevasti kussakin valtiossa toteutettavan hajauttamisprosessin tuloksiin.
Obviously, any attempt to compare the results of decentralisation in the countries belonging to this first group of EU applicants, has to be aware of these restrictions.
On selvää, että nämä rajoitukset on pidettävä mielessä ryhdyttäessä vertailemaan hallinnon hajaultamisprosessia ensimmäisen aallon jäsenehdokasmaiden välillä.
However, considering the common experience of half a century of socialist rule - such a comparison seems at least a little more promising and justified, if it is focused on common features and differences of territorial administration reform within the group of transformation countries.
Kun taas vertailun taustaksi otetaan kyseisille valtioille yhteinen, puolivuosisatainen kokemus sosialistisesta vallanpidosta, vertailuasetelma vaikuttaa hieman lupaavammalta ja perustellummalta, mikäli sen pohjalta käsitellään yhteisiä tekijöitä sekä siirtymämaiden aluehallintouudistuksen toisistaan eriäviä piirteitä.
In other words, the case of the Republic of Cyprus is simply "too different".
Niinpä voidaan katsoa, että Kyproksen lilanne kerta kaikkiaan poikkeaa liiaksi muista.
Since any attempt to give a short systematic survey of recent trends in territorial reorganisation would fail if one tried to draw common conclusions for Cyprus and the CEEC, the following remarks will strictly concentrate on the Czech Republic, Estonia, Hungary, Poland and Slovenia.
Koska suppean, systemaattisen arvion ja päätelmien tekeminen samanaikaisesti sekä Kyproksen että KIE-maiden alue- ja paikallishallinnon uudelleenjärjestelyn nykysuuntauksista on mahdotonta, seuraavissa huomioissa keskitytään yksinomaan Tsekin tasavaltaan.
The initial phase of transformation beginning in 1989/90 brought a substantial weakening of the regional bodies or - as in the case of the Czech Republic - their complete abolition.
Viroon, Unkariin, Puolaan ja Sloveniaan.
As the intermediate level administrations had been one of the main pillars of communist authoritarian rule and redistributive arbitrariness, they were perceived to be a potential obstacle to the reestablishment of democratic government and the rule of law in the Central and Eastern European countries.
Korostettakoon vielä uudelleen, että poliittisella ja taloudellisella siirtymäkaudella Tsekin tasavallassa, Puolassa ja Sloveniassa alueellista itsehallintoa varten toteutettu ja pitkään kestänyt oikeudellisten edellytysten luomisprosessi poikkeaa paljon EU:n nykyisissä jäsenmaissa kahden viime vuosikymmenen aikana havaituista alueellistamis- tai jopa federalisaatioprosesseista.
On the other hand selfgovernment at the local level was considered to be one of the central preconditions to safeguard citizens' participation in the young democratic systems. It is common to all
Vuosina 19891990 alkaneen muutoksen alkuvaiheessa aluehallintoyksiköitä heikennettiin huomattavasti tai ne jopa poistettiin kokonaan, kuten Tsekin tasavallassa.
CEEC that more and more local bodies applied - as a kind of counter-movement to the strongly hierarchical rule in socialist times - for the status of a self-governing body.
Toisaalta paikallistason itsehallintoa pidettiin yhtenä keskeisenä perusedellytyksenä kansalaisten osallisuudelle uudessa, demokraattisessa järjestelmässä.
Consequently, the number of self-governing units steadily increased while their size continuously decreased.
Tästä seurasi itsehallintoyksiköiden lukumäärä tasainen kasvu ja niiden koon jatkuva pieneneminen.
Paradoxically, this development favoured the on-going déconcentration of central public administration along sectoral and territorial lines contributing to a slow process of re-centralization as many of the new municipalities were no longer able to fulfil their own and transferred competences from the state.
Paradoksaalisesti tämänsuuntainen kehitys suosi käynnissä ollutta sektori- ja aluerajoja noudattavaa julkishallinnon hajauttamista, mikä johti hitaasti etenevään uudelleenkeskittämisprosessiin, koska useat uusista kunnista eivät kyenneet enää hoitamaan omia ja valtion niille siirtämiä tehtäviä.
It is particularly interesting that - apart from Estonia as a single country where no plans for regions as a second tier of subnational selfgovernment exist - the municipalities did not react to this development by intensifying mutual cooperation or mergers at the local level to carry out tasks together.
Erityisen kiintoisaa on se, että kunnat eivät reagoineet kyseiseen kehitykseen (lukuun ottamatta Viroa, jossa ei ole suunnitteilla aluekohtaisten itsehallintoyksiköiden perustamista valtiotasoa alemmaksi hallintotasoksi) lisäämällä keskinäistä yhteistyötä tai perustamalla paikallistason yhteenliittymiä hoitaakseen tiettyjä tehtäviä yhdessä.
The possibility for such a bottom-up approach would have existed in all transformation countries.
Mahdollisuus tämäntyyppisen "alhaalta ylöspäin" -toimintatavan soveltamiseen olisi ollut olemassa kaikissa siirtymämaissa.
Given the lack of local initiative in this respect, the creation of an intermediate tier of selfgovernment appeared indispensable to fight the tendency of re-centralisation via déconcentration of a growing number of state authorities.
Koska paikallistasolla ei tässä suhteessa oltu aktiivisia, itsehallinnollisen välitason luominen katsottiin välttämättömäksi, jotta yhä useampien valtionhallinnon toimintojen hajauttamisen kautta tapahtuvaan uudelleenkeskittämiseen kyettiin vastaamaan.
For the state level the establishment of regional selfgovernment appeared as an appropriate solution as the growing degree of déconcentration enhanced the inefficiency and intransparency of public administration and threatened to lead to a complete overload of central government capacities.
Alueellisten itsehallintoyksiköiden perustaminen nähtiin myös valtiotasolla sopivana vaihtoehtona, koska voimistunut valtionhallinnon hajauttaminen oli johtanut tehottomuuteen ja avoimuuden vähenemiseen ja uhkasi ylittää keskushallinnon voimavarat.
Against this background, the creation of decentralised administrative structures at regional level was primarily the consequence of the necessity to guarantee the efficiency of public administration - a need reinforced by the processes of economic transformation.
Tätä taustaa vasten tarkasteltuna hajautetun hallinnon alueellisten rakenteiden luomisen voidaan katsoa johtuneen ennen kaikkea tarpeesta tehostaa julkishallintoa: myös talouden muutosprosessi voimisti tätä tarvetta.
Accordingly, as a rule, the competences of regional governments are mainly composed of former responsibilities of state administration.
Näin ollen aluehallintoyksiköiden toimivalta muodostuu yleensä pääasiassa valtionhallinnon aiemmista tehtävistä.
Decentralisation at the regional level serves - first of all - as an (admittedly more democratic) substitute for déconcentration. The competences of the municipalities are, by and large, not affected.
Aluehallintoyksiköt palvelevat ennen kaikkea hajautetun valtionhallinnon (eittämättä demokraattisempana) korvikkeena eivätkä ne siis yleensä vaikuta kuntien toimivaltaan.
However, in many cases (Hungary, Poland, Czech Republic) there remains a double-headed administrative structure at the intermediate level - with the representative of the central government who is regularly in charge of the legal supervision of local and regional selfgovernment on the one side, and the elected head of the selfgovernment bodies on the other side.
Useissa valtioissa (Unkarissa, Puolassa ja Tsekin tasavallassa) kyseisellä välitasolla on kuitenkin kaksi johtajaa: yhtäältä keskushallinnon edustaja, joka vastaa yleensä alueellisten ja paikallisten itsehallintoviranomaisten säädösperusteisen toiminnan valvonnasta, ja toisaalta vaalilla valittu itsehallintoelinten johtaja.
Combined with an unclear separation of tasks between state and regional selfgovernment this may cause considerable frictions.
Tämän lisäksi huomattavia jännitteitä saattaa syntyä siitä, että valtion ja alueellisen itsehallinnon välinen tehtäväjako on epäselvä.
The insufficient delimitation of responsibilities in Poland, for example, still contributes to permanent friction between the marshal (representing the self-government) and the voivod (representing the state) in the voivodships.
Esimerkiksi Puolan alueyhteisöissä ilmenee jatkuvasti kitkaa, koska aluejohtajan (itsehallinnon edustajan) ja voivodin (valtion edustajan) tehtävien rajaus ei ole riittävän selkeä.
Another dilemma of decentralisation in the CEEC is that the problem of insufficient capacities of local selfgovernment to carry out their tasks cannot simply be solved by the creation of a second subnational tier.
Toinen KlE-maissa ilmenevä hajauttamista koskeva ongelma on se. että vaikka niiden paikallisviranomaisilla ei ole riittäviä voimavaroja selviytyä tehtävistään, ongelmaa ei voida ratkaista yksinkertaisesti luomalla toinen valtiotasoa alempi hallinnon taso.
The number of municipalities has not decreased considerably yet and the readiness of smaller villages or towns to (re-)merge with other neighbouring bodies is hardly given considering that many of them just gained selfgovernment status.
Kuntien lukumäärä ei ole vielä supistunut merkittävästi eikä ole kovin todennäköistä, että pienet kylät ja kaupungit olisivat valmiita liittymään (uudelleen) lähiseutujen paikallisyhteisöihin, varsinkin kun otetaan huomioon, että useat niistä ovat vasta saaneet itsehallinnollisen aseman.
Moreover, according to the European Commission's country progress reports as regards the state of preparations for EU membership, another common weakness of local selfgovernment in most transformation countries is the high dependence of this tier on central state budgets.
Lisäksi kyseisten maiden edistymistä EU:n jäsenyysvalmisteluissa arvioivien Euroopan komission raporttien mukaan paikallisten itsehallinto elinten yhteisenä heikkoutena useimmissa siirtymätalousmaissa on myös voimakas riippuvuus valtion talousarviosta.
In the Czech Republic, for instance, state budget transfers amount to 66% of local government revenue, in Poland it is up to 85%.
Esimerkiksi Tsekin tasavallassa paikallishallinto saa 66 % tuloistaan valtion talousarviosta, ja Puolassa vastaava luku on jopa 85 %.
Generally spoken, efforts to stabilise democracy and the rule of law in the five CEEC applicant countries should primarily aim to consolidate and strengthen local selfgovernment at the moment.
Tällä haavaa olisi ensisijaisesti pyrittävä vahvistamaan ja lujittamaan paikallista itsehallintoa viidessä KlE-maihin kuuluvassa jäsenehdokasvaltiossa. kun yleisenä tavoitteena on demokratian ja oikeusvaltion vakiinnuttaminen.
Apart from a few exceptions regional identity has not been a decisive driving force for the processes of decentralisation in these states.
Alueellinen identiteetti ei ole muutamaa poikkeusta lukuunottamatta hajauttamisprosessin liikkeellepaneva voima kyseisissä valtioissa.
The regions still have got to prove their legitimacy and to create a public feeling of affiliation.
Aluetaso oli kommunistien vallanpitoa vakauttava tekijä, mikä on säilynyt kansalaisten mielissä.
For that reason the performance of the regions as future political actors within the framework of EU structural policy will be of outstanding importance.
Alueiden on lunastettava oikeutuksensa ja herätettävä alueen asukkaiden keskuudessa aluesidonnaisuuden tunne.
Page 68
Tämä
PREPARING FOR EU ENLARGEMENT Devolution in the first wave candidate countries
VAIMISTAUTOMINEN EUROOPAN UNIONIN JÄSENYYTEEN: Hallinnon hajauttaminen kuudessa jäsenyysneuvottelut aloittaneessa maassa
THE LOCAL DIMENSION OF THE EUROPEAN EMPLOYMENT STRATEGY:
Paikallis- ja alueviranomaiset ja yrittäjyyden ja pienyritysten edistäminen
THE IMPACT OF THE COMMITTEE OF THE REGIONS
Yhteistyössä Euroopan komission PO DGXXIILn kanssa
THE LOCAL DIMENSION OF THE EUROPEAN EMPLOYMENT STRATEGY:
Alueiden komitean ja Euroopan unionin komission PO XXIIPn maaliskuuta huhtikuuta kesäkuuta
THE IMPACT OF THE COMMITTEE OF THE REGIONS
PAIKALLIS- JA ALUEVIRANOMAISET JA YRITTÄJYYDEN JA PIENYRITYSTEN EDISTÄMINEN
TABLE
Sisältö
The Context: The European Employment Strategy
Seminaarien päätelmät ja esimerkkitapaukset
PRESIDENT OF THE COMMITTEE OF THE REGIONS
TÄRKEIMMÄT PÄÄTELMÄT
Since the establishment of the Committee of the Regions, employment has been one of its main political priorities.
• Yrittäjyyteen voidaan kannustaa "tekemällä oppii" -periaatteen avulla.
The members of the Committee know too well how serious the problem of unemployment is.
Siksi tietoisuustason nostamisen on oltava jatkuva prosessi, jossa ovat mukana kunkin hallintotason viranomaiset, koulutusjärjestelmä kokonaisuudessaan sekä yrittäjät.
As local and regional politicians we are aware of the wide range of problems caused by unemployment and of their knock-on effects.
• Nyky-yhteiskunta on monimuotoinen ja muuttuu jatkuvasti.
We also know that people quite rightly expect that those who take political responsibility in society take a determined stance to beat unemployment.
Siksi hallintokulttuurin kehittämisestä alue- ja paikallistasolla tulisi olla lopputuloksena mahdollisimman yhtenäisiä tukipalveluja ja neuvontastrategioita. vontastrategioita.
And we know that in order to respond to this challenge determined actions are needed at all levels of decision-making.
• Uusi tietotekniikka on synnyttänyt innovatiivista liiketoimintaa ja tarjoaa lupaavia kehitysnäkymiä.
That is why the Committee of Regions has played a key role since 1996 in preparing and establishing local and regional Employment Pacts.
Koska pienyrityksillä on harvoin tarpeeksi voimavaroja pysyä nopean kehityksen tahdissa, niille tulisi tarjota tukipalveluja, joiden avulla ne pystyvät tutustumaan tietotekniikkaan ja käyttämään sitä.
The Committee has actively participated in monitoring, assessing and evaluating the experiences gained from them.
Alue- ja paikallisviranomaiset voisivat tehdä uutta tietotekniikkaa tutuksi pienyritysten piirissä saman kaltaisin kampanjoin kuin ne, joita suunnataan nykyisin kansalaisille.
The Committee also contributed substantially to the Amsterdam summit in June 1997, where it was agreed that employment was a matter of common concern to be dealt with at European level.
• On monia syitä, miksi pienyritysten on vaikea toimia maailmanlaajuisilla markkinoilla, esimerkkeinä mainittakoon vaikeus löytää sopivia kumppaneita, kotimaisten markkinoiden pienuus, ajan ja voimavarojen puute sekä viestintäongelmat tai kulttuurieroihin liittyvät vaikeudet.
The Committee was closely involved in the process leading to the Luxembourg Employment Summit in November 1997, which created the so-called European Employment Strategy. Thanks to the contribution of the Committee of the Regions - a local and regional dimension has now been firmly anchored to this strategy.
Niinpä alue- ja paikallisviranomaisilla on selkeä tehtävä auttaa pienyritysten maailmanlaajuistumisprosessia esimerkiksi kehittämällä alueidenvälisiä strategioita, jotka perustuvat potentiaalisten kumppanien tarjoamiin lisätaitoihin.
"All actors at regional and local levels must be mobilized to implement the European Employment Strategy by identifying the potential of job creation at local level and strengthening partnerships, to this end, Member States will:
• Pienyritykset voivat hyötyä ympäristöystävällisten tuotteiden ja palveluiden kasvavista markkinoista, koska niillä toimiminen vaatii joustavuutta, innovatiivisuutta ja korkean teknologian ratkaisuja.
• Encourage local and regional authorities to develop strategies for employment in order to fully exploit the possibilities offered by job creation at the beai level
Siksi pienyrityksiä tukevat ympäristöalan ohjelmat tulisi aktiivisesti pyrkiä sisällyttämään alueellisiin kehitysohjelmiin.
• Promote partnerships between all actors concerned, including the social partners, in the implementation of such strategies at the local level. "
• Kun pääoman saatavuutta tarkastellaan erityisesti pienimpien yritysten näkökulmasta, korostuu erityisesti integroitujen tukipalvelujen merkitys.
In fact this guideline sums up very well what has been proposed by the Committee of the Regions in many of its opinions during the past years.
On tärkeää, että rahoitusvaihtoehtoja on kaikenlaisille yrityksille.
We can see that our message has been taken into account and that the considerable experience of local and regional representatives were taken on board.
Tällä on suuri merkitys myös alueellisen ja paikallisen talouden kannalta.