natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The implementation of these priorities must, however, contain an explicit commitment to the principle of equal opportunities for women and men, including further action to reduce employment constraints on women and strengthening efforts in favour of those who are particularly disadvantaged (eg lone parents or members of ethnic minorities).
Näiden tehtävien toteutuksessa on kuitenkin nimenomaisesti sitouduttava miesten ja naisten tasavertaisten mahdollisuuksien periaatteeseen. Tähän liittyy lisätoimia naisten työskentelyrajoitteiden poistamiseksi ja erityisen huonossa asemassa olevien aseman parantamiseksi (esim. yksinhuoltajat tai etnisten vä hemmistöjen jäsenet).
The proposed measures and change in emphasis require systematic evaluation of how better to develop the potential of local development and employment initiatives and necessitate improved coherence between instruments and a strengthening of partner ship between those involved at all levels, including within national administrations.
Ehdotetut toimet ja painotuksen muutos edellyttävät sitä, että järjestelmällisesti arvioidaan, miten paikallista kehitystä voidaan edistää ja työllisyysmahdollisuuksia parantaa ja miten eri välineitä voidaan yhtenäistää ja kaikkien osallisten yhteistyötä lujittaa kaikilla tasoilla (myös valtionhallinnoissa).
The Commission, therefore, proposes in the context of the December 1995 European Council to establish territorial agreements on employment aimed at enlarging and deepening the partnership process.
Komissio ehdottaakin joulukuuta 1995 varten, että Eurooppaneuvosto tekisi alueellisia työllisyyssopimuksia, joiden tarkoituksena on yhteistyön laajentaminen ja syventäminen.
Countries with relatively low levels of employers' contributions in the Union tend to have relatively high levels of taxes on wages and em ployees' contributions, reflecting the greater reliance on the latter to finance social expenditure.
Euroopan hallituksilla, jotka pyrki vät keinolla millä hyvänsä vähentämään työvoimakustannuksia asteikon alapäässä tarvitsematta laskea nettopalkkaa, on kaksi pulmaa.
Never theless, significant differences in the total deduction from labour costs going to government or social security funds remain between Member States — largely between the lower tax, lower income countries in the South together with Luxembourg and the UK and the higher tax, higher income countries in the North.
Ensinnäkin menetetyt tulot tai aiheutuneet lisäkustannukset on korvattava muilla tavoin, ja eri maiden hallitukset ovatkin parhaillaan harkitsemassa vaihtoehtoisia tulolähteitä (esim. veroja luonnonvarojen ja energian käytölle).
While total labour costs (ie the gross wage paid plus employers' social contributions and other indirect costs), affect the demand for labour on the part of employers and their willingness to create jobs, it is the take-home pay of employees (ie the gross wage net of taxes and other charges) which affect the latter's willingness to work and, therefore, the supply of labour.
Toiseksi tuloksena on usein korkea rajaveroaste. Tällöin vähän koulutetuilla, hyvin pienipalkkaisilla työntekijöillä on vähän kannustimia pyrkiä ansaitsemaan enemmän — tai työnantajilla maksaa enemmän (ns. köyhyysloukku).
Consequently, attention needs to focus on both magnitudes when considering the job creation process and how this can be affected by policy.
Lisäksi korkeat palkkaverot yhdessä suurten sosiaalietujen kanssa voivat johtaa siihen, että työnteosta on vähän todellista hyötyä, jolloin työttömän ei kannata hakea työtä (ns. työttömyysloukku).
Although there is ongoing debate about these issues, there is broad agreement that employers' demand for labour will tend to be affected by changes in total labour costs, especially the demand for low skilled workers, and that changes in indirect labour costs will tend to affect the overall cost of labour to a greater extent than changes in other taxes, at least over the shortterm.
Korkean rajaveroasteen voi välttää vain loivemmin porrastetulla vero- ja tukirakenteella, jolloin järjestelmä ulottuu korkeammalle tulotasolle, mikä puolestaan lisää budjettimenoja.
Summary and conclusions: trends and strategies ie the tax wedge — and the part of this which represents charges on employers.
Yhteenveto ja johtopäätökset: suuntaukset ja strategia lantia ja Luxemburgia. Nousu oli erityisen suurta Alankomaissa, Suomessa ja Isossa­Britanniassa.
of GDP devoted to labour market policies in the Union, 60% in 1993 went on unemployment benefits and a further 10% or so on early retire­ment pensions, leaving just over 30% for active measures — slightly more than 1% of GDP (Graph 6).
Varojen käyttö oli vuonna 1993 4 prosenttia BKT:stä Itäval­lassa ja yli 3 prosenttia Tanskassa ja Ruotsissa ja alle 1 prosentti Kreikassa ja Espanjassa 5 prosen­tin työttömyystasolla työvoimasta laskettuna.
Analysis of the total deducted in social contributions and taxes in Member States in 1993 indicates that the overall government charge on the employment of a single worker with earnings of only half the average was as high as 40% of labour costs in five Member States (see Box and, for more details, Part III, Section 1).
Viime vuosina monissa maissa on myös tehty uudistuksia tällä alu­eella julkisen sektorin monopolin lopettamiseksi (esim. Itävallassa tämä tapahtui vasta vuonna 1994 ja Italiassa velvollisuus ilmoittaa kaikki vapaat työpaikat julkiselle työllisyyspalvelulle poistettiin vuonna 1995).
In five other Member States, on the other hand, it was under 30%.
Tämän seuraukse­na yksityiset työnvälitystoimistot ovat kehittyneet ja laajentuneet.
For workers with families, deductions were relatively low (under 20%) in most countries.
Samalla julkisten toimistojen toi­minta on parantunut ja tehostu­nut (uudistuksia on tehty Belgiassa, Tanskassa, Ranskas­sa, Suomessa, Ruotsissa ja Isossa­Britanniassa) ja yhteistyötä korvauksia jakavien toimistojen kanssa on parannettu.
By comparison, the deduction in the US for a single person on half aver­age earnings was around 25%, lower than in most European coun­tries, and for a couple with children, under 20%, in line with the Euro­pean average.
Belgiassa ja Saksassa on perustettu tilapäi­siä työvoimatoimistoja työttömil­le. Saksassa tässä on seurattu hollantilaista mallia.
are at present considering alterna­tive sources of revenue (eg taxes on the use of natural resources and energy).
Useimmat jäsenvaltiot ovat jos­sain vaiheessa yrittäneet muut­taa työmarkkinapolitiikkansa painopistettä työttömien passiivi­sesta tulotuesta aktiivisiin työllistämistoimiin, kuten kou­lutukseen, työhönsijoittamiseen, työnhaun avustamiseen ja neu­vontaan sekä palkkatukiin (ks. osan II jakso 4).
The second is that high marginal tax rates tend to result.
Vuoden 1990 jäl­keen useimmissa maissa koettu aiempaa huomattavasti korkeam­pi työttömyystaso on yhdessä kireän budjetin kanssa usein tehnyt nämä ponnistelut tyhjiksi.
This may mean that low­skilled workers get locked into very low paid jobs with little incentive to seek to earn more — or for em­ployers to pay more (the so­called 'poverty trap').
Työmarkkinapolitiikkaan unio­nissa osoitetuista kokonaisvarois­ta, jotka ovat noin 3,5 prosenttia BKT:stä, 60 prosenttia meni vuonna 1993 työttömyyskorvauk­siin ja noin 10 prosenttia var­haiseläkkeisiin eli aktiivisiin toimiin jäi vain hieman yli 30 pro­senttia — hieman yli yksi prosent­ti BKT:stä (kaavio 6).
Moreover, high taxes on work combined with high benefits may mean that there is little net gain and so little incentive for being employed rather than un­employed (the 'unemployment trap').
Eri toimien tehokkuuden arviointi on erittäin vaikeaa esimerkiksi siksi, että on mahdotonta tietää, mitä olisi tapahtunut, jos jokin tietty toimenpide olisi jätetty teke­mättä.
The only way of avoiding high marginal deduction rates is to have a less steeply graduated tax­cum­benefit structure, but this serves to extend the range of such schemes to those further up the income scale, so increasing the budgetary cost.
Ongelmana on myös se, että vaikutus muihin kuin avustet­tuihin henkilöihin ja organisaa­tioihin saattaa olla epäsuotuisa.
High marginal rates, in other words, tend to be a hard­to­avoid feature of policies targeted on either reducing the employment cost or raising the real income of those on very low pay levels.
Jälkikäteen arvioitaessa on yleen­sä havaittu, että erityisesti työllistämistukiin liittyy sekä tu­kitoimien suuri omapaino (ensiksi mainittu ongelma) että suuret siir­tymävaikutukset (jälkimmäinen ongelma), minkä ansiosta netto­vaikutus kokonaistyöttömyyteen on luultavasti ollut pieni, vaikka mahdollinen työttömyyden uudel­leenjako ihmisten kesken voikin osoittautua hyödylliseksi.
Nevertheless for the majority of countries in the Union — the excep­tions are Denmark, France, Ireland, Luxembourg, Sweden and the UK— this represented a higher proportion of GDP than in 1985 adjusted for the change in unem­ployment.
Useimmissa unionin maissa Tan­skaa, Ranskaa, Irlantia, Luxem­burgia, Ruotsia ja Isoa­Britanniaa lukuun ottamatta tämä oli kuiten­kin suurempi osuus BKT:stä kuin vuonna 1985 (korjattuna työttö­myyden muutoksella).
There are two dilemmas facing gov­ernments in Europe seeking, through whatever means, to reduce labour costs at the bottom end of the scale without lowering take­home pay.
Koulutukseen osoitettujen varo­jen merkitystä on erityisen vai­keaa arvioida osittain siksi, että ihmisten työhistoriaa on vaikea seurata pitkällä aikavälillä.
The first is that any revenue foregone or additional expenditure incurred has to be recouped in other ways, and national governments
Ra­hankäyttö vaihtelee valtavasti, mikä osaltaan heijastaa vaihtelua siinä, missä määrin yksityinen sektori osallistuu koulutukseen.
Point 4: Improving the effectiveness of labour market policies
Useimmissa jäsenmaissa koulu­tukseen osoitetut varat kasvoivat vuosina 1985­1993, erityisesti Saksassa, Ruotsissa, Suomessa ja Ranskassa.
Active and passive labour market spending, 1985,1990 and 1993
Aktiivinen ja passiivinen työmarkkinatuki, 1985,1990 ja 1993
'S Active
DAktüvinen
the total expenditure of around 3V
BB— ­ tta & a ei ole mukana
Average and marginal tax and contribution rates in the Member States
Verot ja sosiaalimaksut jäsenvaltioissa
The main features to emerge from the analysis of social contributions and taxes levied on wages of workers at various levels of earnings and with differing family circumstances across the Union are:
Eri tulotasoja edustavien ja eri perhesuhteissa elävien työntekijöiden sosiaalimaksujen ja verojen analyysi nostaa esiin seuraavat pääseikat:
• for a single person on the average earnings of a production worker in manufac turing, total deductions ranged from 55% of labour costs in Belgium to under 40% in Greece, Spain, Portugal, Luxembourg and the UK as well as in the US;
— naimattoman henkilön, joka saa teollisuustyöntekijän keskipalkkaa, kokonaispidätysten määrä vaihteli siten, että Belgiassa se oli 55 prosenttia työvoimakustannuksista ja Kreikassa, Espanjassa, Portugalissa, Luxemburgissa ja Isossa-Britanniassa samoin kuin Yhdysvalloissa alle 40 prosenttia senttia
• although for a single person on only half average earnings, deduction rates were lower than at average earnings in all countries, they were, nevertheless, over 40% in five Member States — Belgium, Denmark, Germany, Italy and the Netherlands; by contrast, they were under 30% of labour costs in Spain, Ireland, Portugal and Luxembourg and under 25% in the UK, lower than in the US;
— vaikka naimattoman henkilön, jonka palkkataso on vain puolet keskipalkasta, pidätysaste oli kaikissa maissa alhaisempi kuin keskipalkkaisella henkilöllä, pidätykset olivat kuitenkin yli 40 prosenttia viidessä jäsenvaltiossa — Belgiassa, Tanskassa, Saksassa, Italiassa ja Alankomaissa; vertailun vuoksi voidaan todeta, että ne olivat alle 30 prosenttia työvoima kustannuksista Espanjassa, Irlannissa, Portugalissa ja Luxemburgissa ja alle 25 prosenttia Isossa-Britanniassa ja alhaisemmat kuin Yhdysvalloissa
• the average net rate of deduction for someone on half average earnings with a dependent spouse and two children was above 20% in only four Member States — Greece, Spain, Italy and the Netherlands — and if housing benefits are taken into account, the rate in the Netherlands is reduced to below 20%; in Luxembourg and the UK, because of in-work benefits, the net take-home pay was more than the cost of employment;
— sellaisen henkilön, jonka palkkataso on vain puolet keskipalkasta ja jolla on elätettävänä puolisoja kaksi lasta, keskimääräinen nettopidätysaste oli yli 20 prosenttia vain neljässä jäsenvaltiossa — Kreikassa, Espanjassa, Italiassa ja Alankomaissa —ja jos asumistuet otetaan huomioon, Alankomaiden pidätysaste laskee alle 20 prosentin; Luxemburgissa ja Isossa-Britanniassa nettopalkka oli suurempi kuin työllistämiskustannukset, kun otetaan huomioon työpaikkaedut.
• marginal rates of deduction from labour costs, which are key indicators of incentives, were as high as 66% in Belgium for a single worker on average earnings and around 60% in Ireland, Denmark and the Netherlands, but as low as 37% in Greece and 31% in Spain; in all other Member States, except in the UK and Portugal where they were around 40%, marginal rates were 50% or higher;
— rajaveroaste, joka on tärkeimpiä kannustinmittareita, oli jopa 66 prosenttia Belgiassa naimattoman keskituloisen työntekijän kohdalla ja noin 60 prosenttia Irlannissa, Tanskassa ja Alankomaissa, mutta vain 37 prosenttia Kreikassa ja 31 prosenttia Espanjassa; kaikissa muissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Isoa-Britanniaa ja Portugalia, joissa se oli noin 40 prosenttia, rajaveroaste oli vähintään 50 prosenttia
• for a single worker on half average earnings, the marginal rate of deduction was as high as 60% in Belgium and 55% in Denmark and Italy; in Germany, France and the Netherlands, it was over 50%.
— naimattoman työntekijän, jonka palkkataso on vain puolet keskipalkasta, rajaveroaste oli jopa 60 prosenttia Belgiassa ja 55 prosenttia Tanskassa ja Italiassa; Saksassa, Ranskassa ja Alankomaissa veroaste oli yli 50 prosenttia.
Only in three countries, Greece, Spain and Portugal, was the rate under 40%; in the US, it was around 30%, similar to the rate in Greece, the lowest in the European Union;
Vain kolmessa maassa eli Kreikassa, Espanjassa ja Portugalissa rajaveroaste oli alle 40 prosenttia; Yhdysvalloissa se oli noin 30 prosenttia eli lähes samanlainen kuin Kreikassa, jonka rajaveroaste on Euroopan unionin alhaisin
• in most Member States, the marginal rate of deduction for a worker on half average earnings with two children was lower or much the same as for a single person; in Italy, Luxembourg and the UK, however, it was higher, especially in the latter two, where the interplay of the tax and benefit system, designed to maintain the income of those at work at acceptable levels, produced marginal rates of close to 100% in Luxembourg and around 90% in the UK; in the US, if foods stamps are taken into account, the marginal rate was around 55%, higher than in most Union countries;
— useimmissa jäsenvaltioissa työntekijän, jonka palkkataso on vain puolet keskipalkasta ja jolla on kaksi lasta, rajaveroaste oli alempi tai suurin piirtein sama kuin naimattomalla työntekijällä; Italiassa, Luxemburgissa ja Isossa-Britanniassa se oli kuitenkin korkeampi ja näin oli asian laita erityisesti kahdessa viimeksi mainitussa maassa, joissa työntekijöiden riittävän tulotason varmistamiseksi luotujen verotus- ja avustusjärjestelmien yhteisvaikutus tuottaa lähes 100 prosentin rajaveroasteen Luxemburgissa ja noin 90 prosentin rajaveroasteen Isossa Britanniassa; Yhdysvalloissa, jos ruokakupongit otetaan huomioon, rajaveroaste oli noin 55 prosenttia eli suurempi kuin useimmissa unionin maissa
• only in four Member States did the marginal deduction rate generally increase as earnings rose; in others, they were either higher at the bottom end of the earnings scale than at the top or reached their highest point in the middle income ranges and then declined or showed no clear pattern; in most parts of the Union, therefore, the combined tax and contribution system is far from being progressive.
— vain neljässä jäsenvaltiossa rajaveroaste yleensä kasvoi tulotason noustessa; muissa rajaveroaste oli joko korkeampi tuloasteikon alapäässä kuin yläpäässä tai se saavutti huippuarvon tuloasteikon keskellä, josta se aleni, tai se ei käyttäytynyt säännönmukaisesti; useimmissa unionin osissa yhdistetty vero- ja sosiaalimaksujärjestelmä onkin kaikkea muuta kuin progressiivinen.
Summary and conclusions: trends and strategies the training effort.
Yhteenveto ja johtopäätökset: suuntaukset ja strategia sääntyminen.
Despite questions about its effective ness, expenditure on employment subsidies rose in relation to GDP in the Union between 1985 and 1993, especially in Denmark, Germany, France, Finland and Sweden.
Molemmat johtui vat äkillisestä työpaikkapulasta 1980luvun alkupuolella, ja kummankin seurauksena sekä eri jä senvaltioissa että unionin tasolla kehitettiin toimia ongelmien rat kaisemiseksi.
Expenditure on these increased between 1985 and 1993 in all Member States, except Greece, Ireland and Luxembourg, and there were especially large rises in the Netherlands, Finland and the UK.
Erityisesti nuorisotyöttömyyteen on kohdistettu laajoja ja voimaperäisiä toimia.
Two prominent features which emerged in labour markets throughout the Union in the 1980s were, first, a substantial increase in un employment among young people and, secondly, the growing numbers of unemployed who were out of work for long periods of time.
tömänä vähintään vuoden ja näistä yli puolet oli ollut työttömänä vähintään kaksi vuotta.
Both were reflections of the acute shortage of jobs in the early 1980s and both led to policies being developed in Member States, as well as at Union level, to tackle the problems.
Nämä lu vut ovat hieman alhaisemmat kuin 1980luvun puolivälissä.
Youth unemployment, in particular, has been the focus of extensive and intensive action.
Ti lastot antavat kuitenkin jälleen kerran harhaanjohtavan kuvan ongelman muuttuvasta laajuudesta.
In recent years, moreover, reforms have been introduced in this area in a number of countries to end public sector monopolies and allow private sector involvement (in Austria, for example, this occurred as recently as 1994 and in Italy the obligation to notify all job vacancies to the public employment service was abolished in 1995). As a result, private place ment agencies have developed and expanded.
Kasvavan työttömyyden aikana, kuten lähimenneisyydessä, pitkäaikaistyöttömien osuus kaikista työttömistä laskee luonnostaan, koska työttömien koko naismäärä kasvaa yhä useampien ihmisten rekisteröityessä työttömiksi.
At the same time, the operation of public agencies have been improved and made more effective (new initiatives have been launched in Belgium, Denmark, France, Finland, Sweden and the UK) and better links have been established with benefit offices.
Käytännössä pitkäaikais työttömien määrä on nyt korkeampi kuin 1980luvun puoli välissä, vaikka pitkäaikaistyöttömyyden taso (työvoimaan suhteutettu luku) on pysynyt sa malla tasolla.
The increasing numbers remaining in education and training mean that the work force of young people on which unemployment rates are calculated has become progress ively smaller.
Koulutuksessa olevien nuorten kasvava määrä tarkoittaa sitä, että nuorisotyövoima, josta työt tömyysprosentti lasketaan, on asteittain pienentynyt.
The number of young people who are unemployed, there fore, has fallen considerably in a number of countries.
Työttömien nuorten määrä onkin laskenut huomattavasti useissa maissa.
This is par ticularly true of the 15 to 19 age group, where participation in the work force has fallen to only 25% across the Union as a whole.
Tämä pätee erityisesti 1519 -vuotiaitten ikäryhmään, josta vain 25 prosenttia on mukana työvoimassa koko unionissa.
Whereas the rate of unemployment in the Union for teenagers was 23% of the labour force in 1994, this, in practice, meant that only 6% of those of this age were unemployed.
Vaikka unionin työttömyysaste teini-ikäisten kohdalla oli 23 prosenttia vuonna 1994, käytännössä vain 6 prosenttia tähän ryhmään kuuluvista oli työttömänä.
Only in Spain (14%), was the figure over 10%.
Vain Espanjassa (14 prosenttia) luku oli yli 10 prosenttia.
Most significantly, in Belgium and France, where teenage unemployment rates were over 35%, under 4% of the people in this age group were unemployed.
Merkittävää on, että Belgiassa ja Ranskassa, joissa teini-ikäisten työttömyysaste oli yli 35 prosenttia, työttömiä koko ikäryhmästä oli alle 4 prosenttia.
This has taken two main forms: encouraging more young people to stay in education and training longer in order to improve their qualifications and basic skill levels and making it easier for them to find jobs by increasing access to training, developing closer links between education and training and business and through subsidising work experience (for details of the measures taken over the recent past, see Part II, Section 5).
Tämä on tapahtunut kahdella päätasolla: ensinnäkin nuoria on rohkaistu pysymään koulutuksessa pitempään, jotta he voisivat parantaa koulutustasoaan ja perusvalmiuksiaan, ja toiseksi työ nsaantia on helpotettu lisäämällä nuorten mahdollisuuksia koulutukseen, luomalla läheisemmät yhteydet koulutuksen ja yri tysmaailman välillä sekä tukemalla työharjoittelua (lisätietoja viime aikoina tehdyistä toimista on osan II jaksossa 5).
There remains a serious problem of youth unemployment in the Union, but in most countries it relates to the 20 to 24 age group rather than to younger people. For this age group,
Pitkäaikaistyöttömyys koskee enemmän vanhempia työvoimaan kuuluvia henkilöitä kuin nuorempia lukuun ottamatta Italiaa ja Kreikkaa, joissa ongelma koskee lähinnä nuoria.
The effectiveness of expenditure on training is especially difficult to assess, partly because of the problems of monitoring the career profiles of the people trained over the long-term.
Iältään 5559 -vuotiaista unionin työttömistä oli vuonna 1994 ollut 55 prosenttia työttömänä vähintään vuoden ja 5054 -vuotiaista yli 50 prosenttia (kaavio 7).
The scale of spending varies enormously, in part reflect ing counterpart variations in the participation of the private sector in
Lisäksi lähes kaksi kolmesta 5559 -vuotiaitten ikäryhmään kuuluvasta pitkäaikais työttömästä oli etsinyt työtä vähintään kahden vuoden ajan.
The proportion of young people re ceiving education and training beyond basic schooling has increased markedly since the mid1980s and, while the shortage of
Niiden nuorten määrä, jotka saa vat peruskoulutuksen ylittävää koulutusta, on lisääntynyt olennaisesti 1980luvun puolivälin jälkeen, ja vaikka työpaikkapula 1990-luvulla on epäilemättä vai kuttanut tähän, kasvu ei olisi voi nut toteutua ilman hallitusten tarjoamia mahdollisuuksia.
Summary and conclusions : trends and strategies all those in the age group — 27% in Spain, over 16% in France, Ireland and Italy.
Tässä ikäryhmässä 21,5 prosenttia työvoimaan kuuluvista oli työttömänä vuonna 1994 ja 14,5 prosenttia koko ikäryhmästä (27 prosenttia Espanjassa, yli 16 prosenttia Ranskassa, Irlannissa ja Italiassa).
As increasing numbers have stayed in education and initial training longer, the major unemployment problem has effectively shifted to older age groups.
Kun yhä useammat pysyvät perus- ja jatkokoulutuksessa pitempään, työttömyysongelman painopiste on siirtynyt vanhempiin ikäryhmiin.
unemployed in the Union aged between 55 and 59 in 1994,55% had been unemployed for a year or more and over 50% of the 50 to 54 year olds (Graph 7). Moreover, almost two-thirds of the longterm unemployed in the 55 to 59 age group had been looking for a job for at least two years.
Monissa jäsenvaltioissa tämän ti lanteen suhteen ei ole vielä ryhdytty toimiin, osittain sen aiheuttamien erilaisten ongelmien vuoksi, jotka johtuvat siitä, että monet työttömistä ovat jo lä pikäyneet perus- ja jatkokoulutusjärjestelmän.