natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Until recently, the French state was among the most centralized in Europe and was built on the famous Jacobin notion of 'the one and indivisible Republic'.
Aivan viime aikoihin saakka Ranska on ollut yksi Euroopan kestasjohtoisimmista valtioista, jonka perusajatuksena on ollut jakobiinien aate: "yksi ja jakamaton tasavalta".
This was interpreted in the past and to some extent is interpreted to this day as meaning uniformity.
Tätä on tulkitta - ja jossain määrin tulkitaan edelleen -yhdcnmukaisuusajaneluksi.
However, the French politicoadministrative system has also incorporated the periphery into the centre through systems such as the cumul des mandats (multiple holding of offices) and representation in the Senate.
Ranskalaisessa poliittishallinnollisessa järjestelmässä on kuitenkin ollut käytäntönä liittää reuna-alueet keskukseen cumul des mandats -menettelyn (sama henkilö samanaikaisesti useassa edustajatehtävässä) kaltaisten järjestelmien sekä senaatin edustuksellisuuden avulla.
Furthermore, the decentralization reforms of the 1980s have modified the excessive administrative centralization by changing the role of the prefects and creating new bodies such as elected regional councils (see below).
1980luvulla toteutetut hallinnon hajauttamiseen tähtäävät uudistukset - prefektin roolin muuttaminen sekä aluevaltaustojen kaltaiset uudet edustuslaitokset (ks. jäljempänä) - ovat vähentäneet hallinnon keskittymistä.
1.1 French-Style Democracy
Ranskalainen demokratia
The French state was gradually built up by the Capetians whose power was centred on the Ile-de-France.
Kapetingit rakensivat vähitellen valtion, jonka valtakeskukseksi tuli Ile-de-France.
By the end of the eighteenth century the monarchy controlled a territory whose boundaries corresponded almost completely with modern France.
1700-luvun lopulla kruunu valvoi aluetta, joka rajoiltaan vastasi hyvin tarkkaan nykyistä Ranskaa.
The monarchy was overthrown during the French Revolution, which laid the foundations of modern France as well as developing the concept of the nation state.
Kuningas syöstiin vallasta suuressa vallankumouksessa, joka myös loi nyky-Ranskan perustan ja tuotti "kansallisvaltion" käsitteen.
This is the key to understanding French democracy: it is a state wherein the Republic is in essence the nation.
Tasavalta kansakunnan kiteytymänä on valtiokäsitys, jonka ymmärtäminen avaa ranskalaisen demokratian olemuksen.
On the eve of the Revolution, the Kingdom of France boasted an efficient public administration, parts of which have survived to this day.
Vallankumouksen aattona Ranskan kuningaskunnalla oli laadukas julkishallinto, joka toimii eräiltä osin tänäkin päivänä.
Decisions were taken in Paris, the state was absolutist, the army and the navy were considerably improved under Louis XVI, the centralized road network was the best in the world, and the police system was the envy of Jeremy Bentham.
Päätökset tehtiin Pariisissa, valtiota johti yksinvaltias, armeija ja laivasto kehittyivät merkittävästi Ludvig XVI:n aikana, keskihakuinen tieverkko oli maailman paras ja poliisilaitos Jeremy Benthamin kateuden kohde.
Colbertism had laid the foundations for a state-controlled economy, with a number of royal factories building ships and also producing carpets and porcelain, etc.
Colbertismi oli luonut pohjan valtiojohtoiselle taloudelle luomalla kuninkaallisten manufaktuurien verkoston, johon kuului mm. telakoita sekä seinävaate-ja posliinitehtaita.
Meanwhile, alongside the centralized administrative and police machinery, there was an equally powerful network of counterbalances.
Paikallishallinto oli hyvin kirjavaa, ja sen valtaoikeudet vaihtelivat huomattavasti paikkakunnittain. Paino- ja mittajärjestelmät vaihtelivat alueittain ja jopa kaupungeittani.
There was no single
Suurinta osaa johdettiin Pariisista.
judicial structure; France had two different legal systems: Germanic common law north of the Loire, and written Roman law in the south.
-122- kruununverotukseen. Näillä aluevaltuustoilla, jotka toimivat ennen kuin sanaa oli keksitty, oli kullakin oma toisista poikkeava säännöstönsä.
The high judicial courts {parlements) were independent and guarded their autonomy jealously.
Alueiden vallankäytössä oli siis suuria eroja, mutta kunnissa (communes) se oli vielä kirjavampaa.
Local government existed in diverse forms with powers varying from one area to another.
Virkammikkeet (maire, mayeur, syndic, jurat, consul, échevin) vaihtelivat paikkakunnittain samoin kuin osallistumisen aste ja muodot.
Likewise, there were several systems of weights and measures, varying between regions and even towns.
Mutta itse osallistuminen, joka oli harvainvaltaista ja toisinaan edustuksellista tai jopa demokraattista, oli laajalle levinnyttä.
The Kingdom was divided into provinces, some tiny (such as Bigorre) others much bigger (such as Normandy), the size of the present-day regions.
Vallankumouksen ajamat muutokset tähtäsivät tämän feodaalisena pidetyn ja esitetyn kirjavuuden vähentämiseen.
Most were governed from Paris.
Vallankumous toteutti kuningaskunnan korkeimpien asiamiesten haaveet järkiperäisyydestä.
A sizeable minority were pays d'Etats (provinces), which had provincial assemblies, some with tax-raising powers.
Monet heistä osallistuivat vallankumoukseen hyvin aktiivisesti joskin vähin äänin.
Each of these early regional councils had a specific and unique status.
Jatkuessaan autoritaarisena vallankumous vahvisti kuningasvallan tavoitteita poistamalla esteet, joita yleinen ja paikallinen perinne olivat asettaneet valistuksen vuosisadan oikeusoppineiden ja virkamiesten uudistusinnolle.
Meanwhile, power at commune (municipal) level was even more diverse and varied.
Viimeksi mainitut täyttivät valtiollisen rationaalisuuden tavoitteen syvällisesti ja laajalti.
Titles—maire, mayeur, syndic, jurat, consul, échevin—varied from one place to another.
Syvällisesti siinä mielessä, että virkamiehet poistivat kaiken menneen - tämä oli todellinen vallankumous - rakentaakseen järjestelmän uudelleen tyhjästä.
The same was true of the form and degree of participation, which, while ranging from oligarchy to representation and even democracy, was widespread.
Meitä kiinnostaa tässä että he synnyttivät tuomiokuntien, maakuntien, voutikuntien (bailliages), tuomiopiirien (prévôtés), vaalipiirien (pays d'élection) ja muiden edustuslaitosten monimutkaisen rykelmän.
The changes wrought by the Revolution centred on reducing that farreaching and supposedly feudal diversity.
Maa jaettiin lääneihin (départements), joista Saint-Just halusi tehdä ehdottoman yhdenmukaisia rajaamalla ne pituus- ja leveyspiireittäni.
For the senior civil servants in the royal government, the streamlining effected by the Revolution was a dream come true, and many of them played an active role behind the scenes.
Perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäsenet pitivät kuitenkin maantieteellistä jakoa puhtaasti geometristä parempana.
The Revolution continued the authoritarian tradition and achieved the objectives of the royal government, breaking through the barriers of tradition and local customs that were an obstacle to the reforming zeal of the lawyers and administrators of the Enlightenment.
Kulkuyhteydet otettiin huomioon rajaamalla läänit siten, että hallintoalamainen pystyi kulkemaan hevoskyydillä matkan läänin pääkaupunkiin ja takaisin yhdessä päivässä.
The objective of state rationality was achieved at every level and across the board.
Koulusta oli tarkoitus tulla ilmainen, uskonnollisesti tunnustukseton ja pakollinen.
Every level was affected, as the past was swept away—a true revolution—and rebuilt from scratch.
Annettavasta opetuksesta haluttiin tehdä ainakin periaatteessa kaikkialla ja kaikille sama ja yksikielinen.
The reformers targeted the complex structure and tangled networks of jurisdictions, provinces, bailliages, prévôtés, elections, and other parlements.
Toisaalta valtio pyrki yhteisöllisyyteen lakkauttamalla entiset väliportaan ammattikunnat ja asettumalla suoraan yhteyteen yksilön kanssa, josta tali tasavallan kansalainen -ja hallintoalamainen kahden keisarivallan ja Vichyn hallituksen pimeinä vuosina.
The country was divided into départements (departments), which Saint-Just wanted to be exactly equal in size and demarcated by meridians and parallels.
Kansakunnan ymmärtäminen väestöksi, jota valtio alueellaan ohjaa, on tämän vahstastoiminnan tulos.
The constituants preferred geography as a criterion of pure geometry.
Ylin valta on kansakunnalla, eikä sitä voida jakaa osiin.
Roads and distances were taken into account, in order to ensure that it was possible for an administrator to get to the capital of the department and home again in a horse-drawn carriage within one day.
Näin ollen Ranska muodostaa Euroopan parlamentin vaaleissa yhden vaalipiirin, ja parlamentin jäsen edustaa koko kansakuntaa eikä vaalipiiriä, josta hänet on valittu.
In the Republican tradition, public authorities were rationalised across the board, since in a sense, according to Pierre Rosenvallon, the government determined the social set-up.
Vain pitkistä välimatkoista johtavista teknisistä syistä - asia koskee lähinnä merentakaisia departementteja (Départements d'Outre Mer, DOM), merentakaisia alueita (Territoires d'Outre Mer, TOM) ja jossain määrin Korsikaa - alueelle voidaan myöntää hallinnollinen poikkeusasema, mutta ainoastaan kansallinen edustuslaitos voi säätää lakeja.
During the Third Republic (1870-1940) the state took responsibility for national education, relegating the Church to the private sector: education was made free, secular, and compulsory, the same for everyone everywhere-at least in principle—and in one language (French).
Paikallishallinto - alueet, läänit, kunnat -toimivat keskusjohdon ja sen edustajien alaisina, vaikka tuloksena ns.
The government also established a new social order by abolishing the old intermediate tiers and bringing itself face to face with the individual, the citizen of the Republic, the 'subject' during the days of the two empires and Vichy France.
Deferren hajauttamislaeista (1981-1982) alue-ja lääninvaltuustoilla ja kunnanjohtajilla on laajat toimivaltuudet.
The Republic is the cornerstone of French democracy and can be defined by three concepts: secularism, equality, and representative democracy.
-123- demokratiakäsitykselle, jota voidaan kuvata kolmella sanalla: tunnustuksettomuus, tasa-arvo ja edustuksellisuus.
1.2 Democracy at the Regional and Local Levels
Alue-ja paikallisdemokratia
As a consequence of what has been said above, democracy differs between the national level on the one hand, and the local and regional levels on the other.
Yllä kuvatusta johtuu, että demokratia ilmenee valtakunnan tasolla eri tavoin kuin paikallisesti ja alueellisesti.
Republican democracy appears to be essentially monistic, as all power emanates from the nation.
Tasavaltalainen demokratia on ennen kaikkea monistista, sillä kaikki valta on peräisin kansakunnalta.
However, although the separation of powers is the rule, the powers (legislative, executive, and judicial) are not equal among themselves. Historically, the judiciary has been subordinate: the Third Republic, for example, had no problem with overruling judges, and it is only recently that the latter have begun to assert themselves and they have begun to have somewhat greater freedom.
Vallanjako-oppia noudatetaan, mutta (lainsäädäntö-, toimeenpano ja tuomio)valta ei jakaudu tasaisesti, sillä tuomiovalta on historiallisesti ollut alisteinen: kolmas tasavalta käytti epäröimättä oikeuttaan määräillä tuomareita, jotka ovat vasta hiljattain alkaneet nostaa päätään: lainkäyttäjät ovat aloittaneet vapaustaistelunsa.
The relationship between central government and local territorial authorities can be summed up neatly as follows:political democracy is exercised primarily at the national level, at the local level there is primarily administration.
Keskus- ja paikallisvallan suhteita voidaan kuvata lyhyesti ja ytimekkäästi: poliittista demokratiaa toteutetaan pääasiassa valtakunnan tasolla, paikallistasolla tyydytään pääasiassa hallinnoimaan.
Until 1981, when the new Socialist Government introduced the decentralization reforms, France, as stated above, was one of the most centralized countries of the European Union.
Ennen vuotta 1981 ja uuden sosialistihallituksen toteuttamia keskushallinnon uudistuksia Ranska oli Euroopan unionin keskitetyimpiä valtioita ainakin muodollisesti ja perustuslaillisesti, sillä kaikesta' päätettiin periaatteessa Pariisissa ministeriöissä ja päätökset toimeenpantiin keskusvallan edustustojen hierarkkisen järjestelmän välityksellä.
At least this was true in a formal and constitutional sense, since, in theory, everything was decided in the Paris ministries and implemented through a hierarchical system of field services.
Napoleon oli perustanut prefektuurijärjestelmän edustamaan keskushallintoa ja valvomaan, että sitä edustavat paikalliset laitokset ja paikallisviranomaiset kunnioittivat toiminnassaan huolellisesti tasavaltalaisen lainmukaisuuden sääntöjä.
Napoleon had set up the prefectoral system as a way of representing the central state and of'ensuring that the activities of the field services but also of the local authorities followed the rules of Republican legality.
Tietyssä määrin heidän asemansa vahvistui, kun toimivaltaa siirrettiin prefektiltä lääninvaltaustojen (Conseil général) ja aluevaltuustojen (Conseil régional) puheenjohtajille, jotka olivat yleensä vaikutusvaltaisia paikallisia kärkihahmoja (grands notables).
In practice, the situation was rather more complicated, and sociological work in the 1960s and 1970s showed that centrallocal relations in France were governed
Mabileaun mukaan nykyisin on olemassa uusi mahtihenkilöiden hierarkia: huipulla erityisen vaikutusvaltaiset henkilöt, "lääninherrat" (grands notables) (yleensä suurkaupunkien kaupunginjohtajia), heidän alapuolellaan väliportaan "paronit" (barons intermédiaires) (samanaikaisesti kansanedustajana ja esim. keskikokoisen kaupungin johtajana toimivat) ja
But the most important change resulting from the decentralization reforms has been the fragmentation of the French politicoadministrative system at the local level (Mabileau 1997).
-124- arvoasteikossa alimpana "vasallit" (vassaux) (tavalliset paikallispolütikot, jotka muodostavat keskiryhmän varsinaisen "asiakaskunnan") (Mabileau 1997).
2.1 The National Level
'Valtakunnallinen taso
Although France may be regarded as the founder of the concept of the nation state, at the time of the French Revolution, it has had enormous difficulties in adopting a political regime that gives political and institutional expression to this concept.
Vaikka voidaan sanoa, että kansallisvaltion käsite syntyi juuri Ranskassa suuren vallankumouksen aikana, maalla on ollut suunnattomia vaikeuksia löytää poliittista järjestelmää, joka antaisi kansallisvaltion käsitteelle poliittisen ja institutionaalisen ilmiasun.
Since the Revolution, it has tried several systems, each one succeeding the other by either a revolution or a regime crisis: two Empires, two constitutional monarchies, and five Republics of which the present regime is the Fifth.
Vallankumouksen jälkeen Ranskassa on kokeiltu useita järjestelmiä, jotka kukin vuorollaan ovat päättyneet joko vallankumoukseen tai hallituskriisiin: kaksi keisarikuntaa, kaksi perustuslaillista kuningaskuntaa ja viisi tasavaltaa, joista viimeinen on tämänhetkinen valtiomuoto.
There has been a tendency to swing between an authoritarian plebiscitary democracy along Napoleonic lines and a fragmented and unstable parliamentary system as during the Third and Fourth Republics.
Ranskalla on ollut taipumus häilyä napoleonilaisen autoritaarisen huutoäänestysdemokratian sekä kolmannen ja neljännen tasavallan hajanaisen ja epävakaan parlamentarismin välillä.
The current Fifth Republic was designed by De Gaulle to stress the plebiscitary approach. In 1962 there was a referendum changing the Constitution to permit the direct election of the president of the Republic and the 'taming' of parliament.
Charles de Gaulle suunnitteli nykyisen viidennen tasavallan alun perin sellaiseksi, että suoran kansanäänestyksen periaate korostuu presidentin vaalitavassa ja parlamentin "kesyttämisessä", mikä hyväksyttiin perustuslakimuutoksesta vuonna 1962 järjestetyssä kansanäänestyksessä.
Under the Constitution of the Fifth Republic, it is the president who is both head of state and government and who nominates the prime minister.
Viidennen tasavallan perustuslain mukaan presidentti on sekä valtion että hallituksen päämies, ja hän nimittää pääministerin.
Thus, the current French political system may be categorised as 'semi-presidential' (Duhamel 1993).
Niinpä Ranskan nykyjärjestelmää voidaan nimittää "puolipresidentilliseksi" (Duhamel 1993).
After the election of the Socialists to power in 1981, after 23 years in opposition, France has also seen the development of a Westminster-style polarisation in which there has been an alternation of government power between two party 'blocs' on the left and right of the political spectrum.
Sen jälkeen kun sosialistit valittiin vaaleilla valtaan 23 oppositiovuoden jälkeen vuonna 1981, Ranskassa on nähty kehittyvän brittiläismallista polarisoitumista, jossa valta heilahtelee kahden "blokin", poliittisen oikeiston ja vasemmiston välillä.
The French Parliament is composed of two houses: the lower house is the Assemblée Nationale (National Assembly) and the upper house is the Sénat (Senate).
Ranskan parlamentissa on kaksi huonetta. Alahuone on kansalliskokous (Assemblée Nationale) ja ylähuone senaatti (Sénat).
The National Assembly has 577 députés (which might be translated into English as 'delegates') elected by universal suffrage (Stevens 1996).
Kansalliskokouksessa on 577 yleisillä vaaleilla valittua kansanedustajaa (débutés) (Stevens 1996).
Elections are held under a constituency-based two round system.
Kaksivaiheiset vaalit käydään vaalipiireittäin.
If a candidate receives 50 per cent of the valid votes cast in the first round, he/she is elected.
Jos ehdokas saa 50 % äänistä ensimmäisellä kierroksella, hän tulee valituksi.
However, more often, there is a run-off to the second round when the candidate who wins a simple majority of the votes is elected.
Useimmiten kuitenltin järjestetään toinen kierros, jonka voittaja valitaan yksinkertaisella äänten enemmistöllä.
In 1986 a system of proportional representation was introduced by the Socialist Government, apparently to try to stave off electoral defeat (Stevens 1996).
Vuonna 1986 silloinen sosialistihallitus toteutti suhteellisen vaalitavan ilmeisesti välttääkseen vaalitappion (Stevens 1996).
However, this did not prevent a right-wing government being elected who then reverted to the original electoral system.
Valituksi tuli kuitenkin oikeistohallitus, joka palautti aiemman vaalitavan.
The Senate consists of 321 members representing France's local authorities: each electoral constituency consists of one département (department) and its electoral college is made up of the deputies, the conseillers généraux (departmental councillors), the mayors, and the conseillers municipaux (town
Senaatissa on 321 jäsentä, jotka edustavat Ranskan paikallisviranomaisia.
councillors) of that department.
Vaalipiirinä on lääni (département) ja valitsijoina kyseisen läänin kansanedustajat, lääninvaltuuston jäsenet, kunnanjohtajat ja erityiset valitsijamiehet.
The Senate is important from the point of view of local democracy (or at least from that of the representation of the locality by its grands notables) as it represents the interests of the local authorities (around one third of its members in 1995 were also mayors), and it is able to influence legislation even if it cannot block this completely.
Senaatti on paikallisdemokratian kannalta merkittävä (ainakin paikallisten merkkihahmojen edustuksellisuuden kannalta), sillä se edustaa alueviranomaisten etuja (vuonna 1995 lähes kolmannes senaattoreista oli myös kunnanjohtajia) ja voi vaikuttaa lainsäädäntöön vaikkei pystykään suorastaan pysäyttämään lakialoitteita.
Local democracy in France consists of elements of government assigned to territorial communities and managed by elected members, whom the state provides with resources.
* Ranskassa paikallishallinnolla tarkoitetaan julkishallinnon aloja, jotka on annettu vaaleilla valittujen' edustajien johtamien alue­ ja paikallisyhteisöjen hoidettavaksi valtion varoin.
The Jacobin system did not rule out elections: mayors and municipal, district, and departmental councillors were elected and the commissaires de la République—who were later replaced by prefects— represented the nation.
Jakobiiniläinen katsomus ei sulkenut pois äänestämisen mahdollisuutta, päinvastoin: kunnanjohtajat, kunnan­, piirikunnan­ ja lääninvaltuutetut valittiin vaaleilla, ja tasavallan komissaarit (commissaires de la République) - jotka on korvattu prefekteillä ­ edustivat kansakuntaa.
The principle of election extended even to judges and prosecutors.
Vaaleilla valitsemisen periaate ulotettiin myös tuomareihin ja ■virallisiin syyttäjiin.
In short, this was centralized democracy, which Napoleon was to convert into an authoritarian regime, replacing elected representatives with officials.
Itse asiassa kyse oli keskitetystä demokratiasta, jonka Napoleon muutti yksinvallaksi korvaamalla vaaleilla valitut henkilöt virkamiehillä.
The prefect, with greater powers, managed the département, the subprefect managed the arrondissement (district), and the mayor managed the municipality.
Prefektistä tuli vahvistettujen valtaoikeuksien perusteella lääniä johtava intendentti, apulaisprefekti hallinnoi piirikuntaa (arrondissement) ja kunnanjohtaja kuntaa.
They were advised by notables (local politicians) appointed by the state.
He saivat neuvonantajikseen valtion osoittamia kärkihahmoja.
The monarchy of July 1830 reintroduced the election of municipal councillors, and the Third Republic set up the conseils généraux—elected departmental councils—and restored the election of the mayor by municipal councils.
Heinäkuun monarkia (1830) palautti kunnanvaltuuston vaalit, kolmas tasavalta loi vaaleilla valitat lääninvaltuustot ja palautti kunnanjohtajan vaalin kunnanvaltuustoille.
The basic unit of local government in metropolitan France is the commune (municipality), of which there are 36,750.
Ranskassa paikallishallinnon perusyksikkö on kunta (commune). Kuntia on 36 750.
These entities were the parishes and communities of the Middle Ages, and French people have shown a great attachment to them.
Ne ovat entisiä seurakuntiaja keskiaikaisia yhteisöjä, ja ranskalaiset ovat niihin hyvin kiintyneitä.
This explains the survival of so many.
Sen tähden niin moni on jäljellä.
However, the vast majority of them are tiny and completely unviable, from a technocratic point of view of their capacity to carry out the tasks of modern government.
Suurin osa kunnista on kuitenkin hyvin pieniä ja hallinnollis­teknisesti niiden kyky täyttää nykyaikaisen hallinnon tehtäviä on riittämätön.
Twenty-two thousand have less than 500 inhabitants, and 10,000 have between 500 and 2,000 inhabitants (Stevens 1996).
Kunnista 22 000:ssa on alle 500 asukasta ja 10 000 kunnassa on 500­2 000 asukasta (Stevens 1996).
Half of the population of 57 million in metropolitan France live in the 2 per cent of communes with over 10,000 inhabitants while thrity-six communes are cities of over 100,000 people (ibid.).
Puolet Manner­Ranskan 57 miljoonasta asukkaasta asuu yli 10 000:n asukkaan kunnissa (2 % kunnista).
The conseil municipal (municipal council) is the legislative organ of the commune while the maire (mayor) is its executive.
Kunnista 36 on yli 100 000 asukkaan kaupunkeja (mt.).
In communes of more than 3,500 inhabitants, councils are elected by a list system in
Kunnilla on kaksi roolia. Toisaalta ne ovat valtionhallinnon taso ja täyttävät valtion niille antamia tehtäviä ja toisaalta hallinnollisia edustaselimiä, jotka käyttävät kaikkea sitä toimivaltaa, jota niiltä ei