natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, in what are normally the richest local authorities situated around prosperous
Osavaltioiden koko- ja vaurauserot herättävät säännöllisesti keskustelua osavaltiojaon uudistamisesta.
Differences in Lander size and economic clout regularly fuel discussions about a reorganization of Land boundaries. As early as 1973 the federal government set up the Ernst Commission, which suggested a reduction in the number of western German Länder from eleven to five or six.
Holstein ja Niedersachsen olisi liitetty Hampurin ja Bremenin kaupunkiosavaltioihin) ja läntisiä keskiosia (jossa yhtenä vaihtoehtona oli Hessenin, Rheinland-Pfalzin ja Saarlandin yhdistäminen).
A reform of this kind would have created Länder of more or less the same size and economic clout. It would have required the agreement of the Bundesrat and endorsement by referendum.
Tällaisella uudistuksella olisi luota suunnilleen yhtä suuria ja taloudellisesti vahvoja osavaltioita, ja se olisi edellyttänyt hyväksymistä sekä liittoneuvostossa että kansanäänestyksessä.
Such reform concepts, however, including those put forward during the process of German unification, failed from the very outset because of the inertia of the Länder.
Tämän kaltaiset uudistushankkeet, joita esitettiin myös Saksan yhdistymisen jälkeen, kariutuvat kuitenkin jo alkuvaiheessa osavaltioiden vastustukseen.
Institutional self-interest on the part of all Land bodies that would otherwise become superfluous and the now more marked awareness of a specific Land identity have prevented any changes to date.
Mahdollisten uudistusten myötä tarpeettomiksi muuttuvien osavaltioelinten oman institutionaalisen edun valvonta sekä nyttemmin vahvistunut osavaltiotietoisuus ovat toistaiseksi estäneet muutokset.
Under the influence of the occupying powers, the demarcation of the Lander boundaries after the Second World War was quite arbitrary. As a result the Basic Law, as originally framed, stipulated that a revision of Lander boundaries would be needed.
Koska osavaltioiden rajat vedettiin toisen maailmansodan jälkeen miehitysvaltojen vaikutuksesta varsin mielivaltaisesti, perustuslain alkuperäinen versio sisälsi säännöksen osavaltioiden uudelleenjaosta.
In fact, this happened only once, with the establishment of Baden-Württemberg in 1952.
Tämä on kuitenkin toteutunut vain kerran, kun Baden-Württembergin osavaltio muodostettiin 1952.
Moves to unite Brandenburg with the capital, Berlin, in the wake of unification failed.
Yhdistymisen jälkeen tavoiteltu Brandenburgin ja pääkaupunki Berliinin yhdistyminen kariutui.
Although the requisite two-third majority in favour was forthcoming in both parliaments, more than 62 per cent of Brandenburg's eligible voters rejected the fusion in 1996 (Laufer and Munch 1997).
Vaikka molemmat parlamentit hyväksyivät liitoksen vaaditulla kahden kolmasosan enemmistöllä, yli 62 prosenttia äänioikeutetuista brandenburgilaisista hylkäsi sen vuonna 1996 (Laufer & Munch 1997). 4.3
4.3 Changes in the Concept of Government
Osavaltioiden ja kuntien roolin muutos
The ever more complex range of tasks, coupled with the increasing number of players involved, have changed both the form and the character of decentralized
Tehtäväkenttien monimuotoistumisen ja osallistuvien toimijoiden lisääntymisen seurauksena myös osavaltioiden ja kuntien rooli ja luonne ovat muuttuneet.
government. The Länder and local authorities more and more find themselves as initiators and mediators, bringing a whole range of players within society into their problem-solving strategies.
Osavaltiot ja kunnat muuttavat yhä enemmän aloitteentekijöiksi ja sovittelijoiksi, jotka sisällyttävät monia yhteiskunnallisia toimijoita ongelmanratkaisusttategioihinsa.
Increasingly, this is accompanied by a reorganization of public-administration activities.
Tämän ohella myös julkishallinnon toimintaa organisoidaan jatkuvasti uudelleen.
German local authorities lead the way in terms of new departures in public administration, leaving the Länder and the federal authorities trailing behind.
Julkishallinnon innovaatioiden suhteen kunnat ovat Saksassa johtavassa asemassa. Ero osavaltioihin ja liittovaltioon on selvä.
Overall, however, German local authorities are among the late developers in this field, since attempts at modernization were, in the main, not made until the 1990s (Naschold 1997).
Kokonaisuutena katsoen Saksan alueyhteisöt kuuluvat kuitenkin myöhäisheränneisiin, jotka aloittivat modemisointiponnistelut oikeastaan vasta 90-luvulla (Naschold 1997).
At the local level, the focus is on internal administrative modernization, particularly in financial management.
Kuntatasolla painopiste on hallinnon sisäisessä uudenaikaistamisessa ja varsinkin taloushallinnossa.
Local authorities' preference for businessled rationalization is a response to recommendations from the Kommunale Gemeinschaftsstelle für Verwaltungsvereinfachung (KGSt, joint office for administrative simplification, sponsored by local authorities) whose reports play an invaluable role in promoting uniform, local administrative organization.
Suosimalla liiketaloudellisia rationalisointivälineitä kunnat noudattavat rahoittamansa kunnallisen hallinnon yksinkertaistamisen yhteisviraston (Kommunale Gemeinschaftsstelle für Verwaltungsvereinfachung, KGS) suosituksia. Virasto on suosituksillaan edistänyt suuresti paikallishallinnon organisoinnin yhtenäisyyttä.
On the other hand, however, efforts towards greater democracy that touch on the relationship between politics and the local council or that advocate more grass roots involvement have not moved forward (Bogumil and Kißler 1997).
Demokratisomtipyrkimykset, jotka koskevat politiikan ja kuntien edustuksen suhdetta tai joilla on tarkoitus lisätä kansalaisten osallistumista, ovat sen sijaan jääneet taka-alalle (Bogumil & Kißler 1997). CdR 222/98 (fi)
Because of their expanded material remit in the fields of economic and social reorganization, the Länder and the local authorities have had to strive much harder to bring in organized interests in a fresh way.
Koska osavaltioiden ja kuntien tehtävät taloudellisen ja yhteiskunnallisen uudelleenorganisoinnin alalla ovat lisääntyneet, niiden on täytynyt pyrkiä yhä ponnekkaammin saamaan järjestäytyneet eturyhmät uudella tavalla mukaan.
In the Länder the 1980s and 1990s saw the emergence of sometimes prototypical development policies along 'social-democratic' or 'neo-conservative' lines, which differed in the extent to which they brought in not only the academic and business world, but also trade unions and critically-minded action groups.
Osavaltioissa muodostui 80- ja 90-luvuilla osin prototyyppisiä "sosiaalidemokraattisia" tai "uuskonservatiivisia" kehittämispolitiikkoja, jotka erosivat toisistaan siinä missä määrin niihin otettiin tiede-ja yritysmaailman lisäksi mukaan myös ammattiliitot ja kriittiset kansalaisliikkeet.
The extended 'social-democratic' variant replaced business-related strategies with regional-specific approaches.
Laajennetussa "sosiaalidemokraattisessa mallissa" yrityslähtöisten strategioiden tilalle tuli aluekohtaisia toimintamalleja.
In North Rhine-Westphalia, for example, a support scheme was developed initially for the Ruhr region, bringing together a wide spectrum of players via a system of regional conferences.
Esimerkiksi Nordrhein-Westfalen kehitti lähinnä Ruhrin aluetta varten tarkoitetun kehitysmallin, johon otettiin aluekonferenssijärjestelmän avulla mukaan laaja joukko erilaisia toimijoita.
In practice, however, differences between the various Länder concepts are now narrowing.
Käytännössä eri osavaltioiden mallit ovat kuitenkin nyttemmin lähentyneet toisiaan.
German local policy has a long tradition of working together with associations and organizations.
Saksalaisessa kunnallispolitiikassa on pitkä yhteistyöperinne yhdistysten ja järjestöjen kanssa.
In local-level social policy, cooperation with private charitable associations is well established.
Yhteistyö yksityisten hyväntekeväisyysjärjestöjen kanssa on juurtunut tukevasti osaksi kunnallista sosiaalipolitiikkaa.
This has been joined by corporate arrangements, particularly for business development and labour-market support.
Tämän lisäksi varsinkin talouden ja työmarkkinoiden edistämisessä on luotu korporatistisia järjestelyjä.
decisionmaking mechanism, thereby ensuring that, in many cases, local users can exert a more effective influence (Heinze and Voelzkow 1993).
Myös vaihtoehtoiset palvelujen toimittajat ja uudet yhteiskunnalliset liikkeet otetaan usein mukaan paikalliseen päätöksentekojärjestelmään, mikä usein lisää kansalaisten vaikutusmahdollisuuksia (Heinze & Voelzkow 1993). 4.4
4.4 Renewal of Direct Democracy
Suoran demokratian lisääntyminen
In contrast to the federal level, the 1990s have seen a marked expansion of direct forms of democratic participation in the Länder and local authorities.
Toisin kuin liittovaltiotasolla, osavaltioissa ja kunnissa suoran demokratian käsitteeseen perustavat osallistumismuodot ovat lisääntyneet selvästi 90-luvulla.
It is still unclear, however, how far this really represents a qualitative step towards greater democracy.
Toistaiseksi on kuitenkin vaikea arvioida, missä määrin kyse on demokratiaa todella lisäävistä laadullisista muutoksista.
Between 1992 and 1994, in the wake of German unification, proposals were mooted both in the joint constitutional commission and in Bundestag consultations to incorporate referendums and petitions for referendums into the Basic Law.
Saksan yhdistymisen jälkeen yhteisen perustaslakikomission samoin kuin liittopäivien keskusteluissa vuosina 1992-94 esitettiin ehdotuksia kansalaisaloitteen ja kansanäänestyksen kirjaamisesta perustuslakiin.
These were rejected by the governing CDU/CSU-FDP majority as a matter of principle.
CDU/CSU:n ja FDP:n muodostama hallitasenemmistö torjui tämän kuitenkin jyrkästi.
Therefore, new federal legislation was not forthcoming.
Näin kittovaltiotason lakiuudistukset jäivät toteuttamatta.
On taking office in autumn 1998, the red-green coalition announced new legislation to introduce popular initiatives, popular petitions and referendums at federal level too.
Otettuaan hallitusvastuun syksyllä 1998 punavihreä koalitiohallitus ilmoitti, että se aikoo antaa lakiesityksiä kansalaisaloitteen ja kansanäänestyksen käyttöönotosta myös liittovaltiotasolla.
In the meantime, however, the 1990s have seen a steady expansion of elements of direct democracy in the Länder and local authorities.
Osavaltioissa ja kunnissa suoran demokratian elementit ovat 90-luvulla jatkuvasti lisääntyneet.
This development was backed up by the experience of the people's movements in the former GDR and the then widespread practice of 'round-table' participation.
Tätä kehitystä tukivat entisen DDR:n kansalaisliikkeiden kokemukset siellä laajalti levinneet käytössä olleesta "pyöreiden pöytien" osallistumismuodosta.
The action groups of the democracy movement were largely responsible for these 'round tables' and also played a major practical role in shaping political renewal.
Siitä pääasiallisesti vastanneilla demokratialiikkeen aloitteilla oli tärkeä osa myös uuden poliittisen alun käytännön toteutuksessa, mutta ne joutuivat taustalle sitä mukaa, kun uusien osavaltioiden ja kuntien hallintoa järjestettiin uudelleen läntisen mallin mukaan.
They receded into the background, however, as the administration in the newly created Länder and local authorities was reorganised along western lines.
Monien osavaltioiden alkuperäisissä perustuslaeissa oli jo säädetty kansalaisaloitteen ja kansanäänestyksen mahdollisuudesta.
In Schleswig-Holstein, changes were made in the constitution to allow such options in the wake of an incident involving the then Land Prime Minister Uwe Barschel.
Schleswig-Holsteinissa ne lisättiin perustuslakiin osavaltion entiseen pääministeriin Uwe Barscheliin liittyneen skandaalin seurauksena.
The new Länder took a similar constitutional path and other western Länder followed suit, so that, today, every Land has a system of representation that incorporates plebiscitary elements.
Uudet osavaltiot sisällyttivät perastuslakeihinsa vastaavia säännöksiä, ja monet läntiset osavaltiot seurasivat niiden esimerkkiä, niin että nykyisin kaikkien osavaltioiden kansanedustusjärjestelmissä on suoran demokratian piirteitä.
In political practice, however, direct democracy is less important at Land level than in the local authorities.
Käytännön politiikassa osavaltiotason suorademokraattiset säännökset ovat vähemmän merkittäviä kuin kuntien vastaavat säännökset.
This is due, on the one hand, to quorum levels required and, on the other, to the narrowness of what legislative power remains and to 'excluded' concerns such as, in North Rhine-Westphalia, financial matters, levyrelated legislation, and pay-scale arrangements.
Tämä johtuu annettujen äänten tai kerättyjen nimien vaadituista vähimmäismääristä sekä vähäisestä jäljelle jääneestä lainsäädäntövallasta ja suoran demokratian ulkopuolelle jätetyistä aloista (esim.
The foremost referendum in Germany's recent history was held in Bavaria in 1995, when a very large majority voted in favour of establishing more participation-led forms of public petitions and popular decisionmaking at local level.
Saksan lähihistorian näkyvin kansanäänestys järjestettiin vuonna 1995 Baijerissa, jossa ylivoimainen enemmistö päätti ottaa kuntatasolla käyttöön osaUistamista edistäviä kansalaisaloitteen ja kansanäänestyksen muotoja.
Since 1990, elements of direct democracy (particularly public petitions and popular decision-making) have taken their lead from Baden-Württemberg and become established practice across Germany.
Kuntatasolla suoran demokratian osallistumismuodot (ennen muuta kansalaisaloite ja kansanäänestys) on vuoden 1990 jälkeen otetta Baden-Württembergin esikuvan mukaisesti käyttöön koko Saksassa.
In practical terms, ordinary citizens have different ways of taking part in local policy-making.
INNOVATirVISIA TOIMINTAMALLEJA ALUE- JA PAIKALLISDEMOKRATIAN KEHITTÄMISEKSI
These include either representative or direct forms of participation, allowing varying degrees of democratic influence (Roth 1997).
Käytännön kunnallispolitiikassa kansalaisilla on erilaisia osallistumiskeinoja, jotka voidaan jakaa edustuksellisiin ja suoriin osaUistamismuotoihin ja jotka mahdollistavat siten laadultaan vaihtelevan demokraattisen vaikuttamisen (Roth 1997).
In local council elections, the other Länder have adopted the practices of accumulation (that is accumulation of votes on one candidate) and ticket splitting (that is distribution of votes to candidates from different lists), which were originally peculiar to southern Germany .
Kunnallisvaaleissa monet osavaltiot ovat omaksuneet alun perin eteläsaksalaisen erikoisuuden, jonka mukaan äänet voi antaa yhdelle ehdokkaalle tai jakaa eri vaalilistojen ehdokkaille.
That said, about half of the Lander still retain a rigid party list.
Noin puolet osavaltioista on sftä vastoin säilyttänyt kiinteisiin puoluelistoihin perustavan järjestelmän.
Southern German experience shows that about 50 per cent of voters use this option.
Etelä-Saksan kokemukset osoittavat, että noin puolet äänestäjistä käyttää tätä mahdollisuutta hyväkseen.
The small number of invalid votes proves that voters evidently do not feel overstretched by the system.
Mitätöityjen äänien pieni määrä todistaa, etteivät äänestäjät ilmeisesti myöskään pidä järjestelmää liian vaikeana.
Occasionally, this voting system has also been used in efforts to influence the composition of the local council (in Munich, for example, to increase the percentage of women represented).
Tätä vaalitapaa on myös usein käytetty hyväksi pyrittäessä vaikuttamaan kunnanvaltuuston koostumukseen (esim. Munchenissä naisten osuuden lisäämiseen).
This electoral procedure also makes more of candidates' professional image, how politically well-known they are, or of their economic or social position in the community concerned.
'Menettely korostaa myös ehdokkaiden ammatillista julkisuuskuvaa, tunnettuutta sekä taloudellista ja sosiaalista asemaa yhteisössä.
In every Land, direct election has strengthened the position of the mayor as head of the administration, at the expense of party influence.
Pormestarin asema kunnan hallinnon johtohenkilönä on suorien pormestarinvaalien seurauksena vahvistunut kaikissa osavaltioissa puolueiden vaikutusvallan kustannuksella.
Most commentators see this as a democratic plus, tempered, however, by in some cases extremely low turnout.
Useimmat tarkkailijat pitävät tätä demokratian lisääntymisenä, joskin lisääntyminen on suhteellista paikoin erittäin alhaisen äänestysprosentin vuoksi.
As a result, the image of candidates is also changing, with a tendency towards populist stage management.
Lisäksi ehdokkaiden profiili muuttuu, kun suuntaus on kohti populistisia näytöksiä.
Their remit is, however, very limited. • Citizens' and residents' assemblies exist in all the federal Länder, although no binding decisions are taken at this level.
Onkin kyseenalaista, laajentaako kunnallispolitiikan toimeenpanevan johdon vahvistuminen kansalaisten osallistumista.
• Since the 1970s, a whole range of building, planning, and environmental legislation has required grassroots involvement.
Useimmissa kunnallislaeissa on lisäksi jo pitkään säädetty kansalaisten muista, vähemmän näyttävistä osallistumismuodoista, jotka täydentävät edustuksellista järjestelmää:
Many of these provisions came under pressure in the debate on the speeding up of public-approval procedures. • Citizens and residents may also make application to force the local council to tackle or take a decision on a particular issue within a specified time limit.
- Asiantuntevat kansalaiset voivat - joissain tapauksissa äänivaltaisina - osallistua lautakuntien työhön.
This tool is now widespread and requires a low quorum.
Tämä lisää asiantuntemusta päätöksenteon perustana, mutta tuskin vähentää kunnallisen parlamentarismin etäisyyttä kansalaisista.
One central plank of direct democracy that, taking the lead from Baden-Württemberg, has been incorporated into all local statutes since 1990 is public petition and popular decisionmaking.
- Ulkomaalaiskomiteoiden kaltaiset erilaiset komiteat avustavat valtuustoa ja hallitusta niiden työssä.
These options give ordinary citizens the right to raise important local matters in the form of a public petition and then to have the final say in the form of popular decisionmaking.
Alhainen äänestysprosentti paljastaa kuitenkin, että ulkomaalaiset asukkaat pitävät niitä vain toissijaisina ratkaisuina.
In most Länder, popular decisionmaking is complemented by a council referendum, which the local representative body can initiate with a qualified majority.
- Jo 70-luvun alueuudistuksen seurauksena perustettiin monin paikoin suorilla vaaleilla valittavia kaupungin- tai kunnanosien edustuselimiä, joiden toimivalta on kuitenkin varsin suppea.
Because of, among other things, high quorums, these are, however, exceptions in the practice of local democracy and can complement only in part the representative system.
- Kaikissa osavaltioissa on kansalais- tai asukaskokouksia, joskaan niissä ei tehdä sitovia päätöksiä.
In Baden-Württemberg, where this system originated, 127 public petitions were raised between 1975 and 1991.
Käytännössä ne tarjoavat hallinnolle mahdollisuuden esittäytyä kansalaisille, mutta myös mahdollisuuden lisätä avoimuutta ja reagointiherkkyyttä.
In the resulting fifty-nine instances of popular decisionmaking, thirty-one were successful, mostly relating to building projects and road plans (Roth 1997: 431).
- 70-luvulta lähtien monet rakennus-, suunnittelu- ja ympäristölait ovat sisältäneet säännöksiä, kansalaisten virallisesta osallistumisesta.
Bavaria, where public petition and popular decisionmaking were introduced at local levels by referendum in 1995, has the most extensive arrangements.
Julkisten hyväksymismenettelyjen nopeuttamisesta käyty keskustelu on kasannut paineita näitä säännöksiä kohtaan.
Against the hardened opposition of the conservative Land government and the mainly CSU-influenced localauthority associations, a citizens' action group calling itself Mehr Demokratie in Bayern e. V.
- Viime aikoina laajalle levinnyt kansalais- tai asukasaloite tarjoaa välineen, jolla pienikin kansalaisryhmä voi pakottaa kunnanvaltuuston käsittelemään tiettyä kysymystä tai tekemään siitä päätöksen määräajassa.
The main reason why the draft was rejected by the Land parliament and the governing CSU was the lack of a quorum rule for the conclusive popular decisionmaking provision.
Kansalaiset saavat näin oikeuden tuoda kansalaisaloitteilla esiin tärkeitä kunnallisia kysymyksiä ja lopuksi päättää niistä kansanäänestyksellä.
The plan was that a simple majority of those voting would be enough for a valid decision.
Useimmissa osavaltioissa kansanäänestystä täydentää valtuustopäätös, johon tarvitaan kunnanvaltuuston määräenemmistö.
The Land parliament, therefore, put forward an alternative bill requiring a 25 per cent quorum.
Baden-Württembergissä, jossa ne otettiin ensimmäisenä käyttöön, tehtiin 127 kansalaisaloitetta vuosina 1975-91.
However, this was rejected in a plebiscite by 38.7-57.8 per cent in favour of a quorum-free arrangement (Jung 1996).
Niistä seurasi 59 kansanäänestystä, joista 31 johti tuloksiin ja koski pääasiassa rakennushankkeita ja tiesuunnitelmia (Roth 1997:431).
It would now appear that the current arrangement with low quorums for public petitions (between 3 and 10 per cent depending on the size of the local authority) and popular decisionmaking without a quorum and financing proposal has resulted in a strong upswing in new grassroots commitment.
Pisimmälle järjestelmä menee Baijerissa, jossa otettiin vuonna 1995 kansanäänestyksen perusteella käyttöön kuntatason kansalaisaloite ja kansanäänestys.
In Bavaria the first five months with the new rule in place saw 170 public petitions brought forward (a figure that Baden-Württemberg, where the scheme originated, took thirty-five years to reach).
Konservatiivisen hallituksen ja CSU-johtoisten kuntajärjestöjen tiukasta vastarinnasta huolimatta "Mehr Demokratie in Bayern" -kansalaisliike saavutti saksalaisen kansalaisdemokratian viime aikojen näyttävimmän menestyksen.
Within two years, Bavaria had had 390 public petitions and 256 instances of popular decisionmaking, thereby exceeding the number of known cases in all the other Länder that had instituted this reform (Jung 1996).
Pääsyy siihen, että maapäivät ja hallituspuolue CSU vastustivat lakiluonnosta, oli se, ettei siinä säädetty lopullisessa
authorities concerned. In practice, however, the outcome of the various decisions demonstrates that the new direct democratic forms of participation may well lead to inconsistencies.
Päätösten todelliset tulokset osoittavat kuitenkin, että uusien suorien vaikuttamiskeinojen tulokset voivat olla hyvinkin ristiriitaisia.
It is also worth noting that initial opponents of the current arrangement are the very ones now seeking its wider application.
Huomionarvoista on myös, että järjestelmän aiemmat vastustajat käyttävät sitä nykyisin ahkerasti.
New plebiscitary options are thus being also brought into play in the old conflict between parties and political groupings (Roth 1997; Jung 1998).
Näin suoran demokratian tarjoamat uudet mahdollisuudet kytkeytyvät myös puolueiden ja poliittisten ryhrmttymien välisiin -vanhoihin iintamalmjoihin (Roth 1997; Jung 1998).
There is also a whole range of other systematic forms of participation based on informal negotiating arrangements and procedural forms of management (Gessenharter 1996).
Lisäksi on joukko muita prosessilähtöisiä osallistumismuotoja, jotka perustavat epävirallisiin neuvottelujärjestelmiin ja menettelyllisiin ohjauskemoihin (Gessenharter 1996).
One of the jobs of the 'round table' during the period of transformation in eastern Germany was to re-establish the public participation needed to articulate interests and pursue negotiations.
Itä-Saksan siirtymäkauden "pyöreiden pöytien" tehtävänä oli mm. palauttaa mielipiteen ilmaisemisen ja neuvottelujen edellyttämä julkisuus.