natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The increasingly rapid evolution of society and the paradigmatic shifts summarised above has also determined a quite radical change in the definition of quality of life.
Yhteiskunnan kiihtyvä kehitys ja edellä lyhyesti esitetyt paradigman muutokset ovat vaikuttaneet myös melko ratkaisevasti elämänlaadun määrittelyyn.
In particular new theoretical dimensions become more and more important.
Erityisesti uusien teoreettisten näkökohtien merkitys kasvaa jatkuvasti.
On one side, quality of life today does not mean simply availability of resources (material and non· material) but also easy accessibility and use of them.
Yhtäällä elämänlaatu ei nykyisin merkitse pelkkää (aineellisten ja aineettomien) resurssien olemassaoloa vaan myös niiden helppoa saatavuutta ja käyttöä.
Time issues, information elements, level of competence in using technological every-day-devices, level of freedom in making choice between different solutions constitute important elements to be considered in order to measure people well-being.
Aikakysymykset, tieto, tavanomaisten teknisten laitteiden käyttötaito ja päätöksenteon vapaus eri vaihtoehtojen välillä ovat hyvinvoinnin tutkimukselle tärkeitä tekijöitä.
Many of these themes has been conceptualised by different sociologist, philosophers and economists (for example Nussbaum and Sen, 1993; Gershuny, 1993), nevertheless their operationalisation in terms of construction of social indicators, which are valid and reliable, is still very difficult.
Sosiologit, filosofit ja ekonomistit ovat käsittcellistäncct monia näistä teemoista (esimerkiksi Nussbaum & Sen 1993; Gershuny 1993). Niiden muuntaminen merkityksellisiksi ja luotettaviksi sosiaalisiksi osoittimiksi on kuitenkin edelleen hyvin vaikeaa. Toisaalta perinteisten sosioekonomisten muuttujien perusteella voidaan havaita, että eri väcstönryhmien välillä on edelleen huomattavaa eriarvoisuutta.
On the other side, large inequalities between groups of population based on the classical socioeconomic variables are still evident and determine the necessity to explore more deeply the origin and the transformation of such disparities, considering new issues linked to the ongoing process of modernisation.
Tämän vuoksi eriarvoisuuden syitä ja muuttumista on tarpeen tutkia entistä tarkemmin ottamalla huomioon uudet, meneillään olevaan modernisoitumiseen liittyvät näkökohdat.
In the historical process of urban development, industrialisation, modernisation, technological advancement and innovation have been always accompanied by social divisions.
Kaupungistumisen historiallisessa prosessissa teollistumista, modernisoitumista, tekniikan kehitystä ja innovaatiota on aina seurannut yhteiskunnan jakautuminen.
In fact, it is a contradiction that technological innovation, which has been thought to advance the quality of life, has also been accompanied by the deterioration of the life standards of large segments of the urban population and has created internal disparities in urban centres.
Itse asiassa on ristiriitaista, että tekniset innovaatiot, joiden luultiin parantavan elämänlaatua, johtivatkin suurten kaupunkilaisryhmien elintason heikkenemiseen ja kaupunkikeskusten sisäisiin eroihin.
The question of "quality of life, for whom?" is pertinent here.
Tässä yhteydessä onkin syytä miettiä, kenen elämänlaadusta on kyse.
The traditional urban indicator model has stressed ever growing consumption and order in the city as an indication of high quality of life.
Perinteisessä kaupungin osoitinmallissa korostettiin kaupungin alati lisääntyvän kulutuksen ja järjestyksen viittaavan hyvään elämänlaatuun.
As pointed out earlier, this conceptualisation of the quality of life was related with values of consumer-orientation prevalent during the first postwar decades.
Kuten aiemmin todettiin, tällainen elämänlaadun käsitteellistäminen liittyi ensimmäisinä sodanjälkeisinä vuosikymmeninä vallinneisiin kuluttajakeskeisiin arvoihin.
Internal disparities were ignored by these models, which focused instead on the urban middle-class population.
Näissä malleissa ei otettu huomioon sisäisiä eroja vaan keskityttiin kaupunkien keskiluokkaan.
These models have been later criticised as postulates of consumerism, and modernism, reflecting values
Näitä malleja on myöhemmin arvosteltu kulutussuuntautuneiksi ja modernistisiksi oletuksiksi, jotka heijastivat hallitsevien sosiaaliluokkien ja keskiluokan vaalimia arvoja.
Approaches changed during the 1970s, as outlined below, and across different spaces.
muuttui 1970-luvulla eri aloilla.
The traditional urban indicators model has been criticized as ethnocentric, presenting what are basically Anglo-American cultures, as universal, as outlined in the previous section.
Perinteistä kaupunkiosoitinmallia on arvosteltu milloin ctnosentriseksi ja korostuneesti angloamerikkalaista kulttuuria kuvaavaksi, milloin universaaliksi, kuten edellä todettiin.
After the 1970s, critical approaches by anti-consumerist and ecological movements occupied centre-stage.
Kulutusyhteiskunnan arvostelijoiden ja ympäristöliikkeiden kriittinen suhtautuminen sai keskeisen sijan 1970luvun jälkeen.
Urban social movements would stress quality of life and happiness, and would focus on urban disparities quite distinctively (Pickvance et al., 1991).
Kaupunkien yhteiskunnallisissa liikkeissä korostettiin elämänlaatua ja onnellisuutta ja keskityttiin hyvin selväpiirteisesti kaupungeissa ilmenevään eriarvoisuuteen (Pickvance ym. 1991).
The most widely used example by urban analysts was the process of urban renewal, where innovation in terms of urban space tended to dislocate former residents and could render them homeless: this is the renovation-deportation example, criticized by French urban analysts throughout the 1970s (Lefebvre 1991, Laborde 1994).
Laajimmin kaupunkisuunnittelijat käyttivät esimerkkinä kaupunkien uudistumista, jossa innovaation vaikutukset kaupunkien tilassa pyrkivät syrjäyttämään vanhat asukkaat ja tekemään heistä asunnottomia. Tätä uudistus-karkolus-ümiötä (renovation-deportation) ranskalaiset kaupunkisuunnittelijat arvostelivat koko 1970luvun (Lefebvre 1991, Laborde 1994).
Urban social movements also sprang up since the 1970s in other European cities.
Yhteiskunnallisia liikkeitä syntyi 1970luvun jälkeen myös muissa Euroopan kaupungeissa.
Movements were not only defensive against deportation; there were movements against industrial relocation, movements opposing technical infrastructure provision and even building regulations.
Liikkeet eivät pelkästään torjuneet väestön pakkosiirtoja, vaan eräät liikkeet vastustivat teollisuuden uudelleensijoitusta, teknisten infrastruktuurien tarjontaa ja jopa rakennussäännöksiä.
Their anti-consumerism was prophetic for the host of writings on urban sustainability at present.
Näiden liikkeiden kulutuskielteisyys ennakoi nykyisiä kaupunkien kestävyyttä korostavia kannanottoja.
Postmaterialist values are also reflected in postmodern thinking, but, as argued above, the main drive behind the cultural turn is materialist: urban competition and place marketing.
Jälkimaterialistiset arvot näkyvät myös postmodernissa ajattelussa, mutta kuten edellä todettiin, kulttuurimaantieteeseen suuntautumisen liikkeellepanevat voimat — kaupunkien välinen kilpailu ja kohdemarkkinointi - ovat materialistisia.
Levels of life quality, and the consequent indicators, are difficult to conceptualise at the agglomeration level, cross-culturally and across nations.
Elämänlaadun ja vastaavien osoittimien käsitteellistäminen taajamissa, monikulttuuriscsti ja valtioiden välillä on hankalaa.
In order to re-insert a comparative perspective which will not ignore urban cultures different from those in the core of Europe and the USA, multi-dimensional systems of assessment of quality of life and policy therein are necessary for geographers and planners.
Jotta tutkimukseen saataisiin takaisin vertaileva näkökulma, joka ottaisi huomioon myös muut kuin Euroopan ja Yhdysvaltojen ydinalueiden kulttuurit, maantieteilijät ja suunnittelijat tarvitsevat arviointijärjestelmiä, joilla elämänlaatua ja siihen liittyviä toimintamalleja voidaan arvioida moniulotteisesti.
The concept of equity, and its implications for quality of life indicators is discussed in Section 2.2.3.
Tasa-arvon käsitettä ja sen vaikutuksia elämänlaadun osoittimiin käsitellään osassa 2.2.3.
Quality of life and information and communication technologies
Elämänlaatu ja tieto- ja viestintätekniikka
In parallel to the concerns and cultural shifts discussed in the previous Section, major societal changes are appearing on the wake of the diffusion of Information and Communication Technologies (ICT).
Edellisessä osassa käsiteltyjen näkökohtien ja kulttuurimaantieteen korostumisen lisäksi suuria sosiaalisia muutoksia aiheuttaa tieto- ja viestintätekniikan hiljattaincn yleistyminen.
These are now so widespread that they affect every aspect of our everyday life.
Tämä tekniikka on nykyään jo niin laajalle levinnyttä, että sen vaikutus ulottuu arkielämän jokaiseen tilanteeseen.
Working, shopping, travelling, banking, receiving services from our local council, going to the hospital or to the cinema are all activities that come in contact with ICT to a greater or lesser extent.
Työskentely, ostosten teko, matkustaminen, pankissa asiointi, kunnan valtuuston palvelujen hyödyntäminen tai sairaalassa ja elokuvateatterissa käynti ovat kaikki tilanteita, joissa tieto- ja viestintätekniikan kanssa joutuu enemmän tai vähemmän tekemisiin.
A significant proportion of our children's heroes, whether toys, bugs, or fictional brothers, are entirely computer generated and bear little or no resemblance to human beings.
Merkittävä osa nykyajan lasten sankareista - olivatpa ne sitten leluja, olioita tai mielikuvitusystäviä - ovat kokonaan tietokoneiden luomia eivätkä juurikaan muistuta ihmisiä.
Some commentators herald this as the dawn of a new bright future, a true revolution comparable to the agrarian and industrial revolutions of the past (see for example Toffler 1980).
Jotkut tutkijat pitävät tätä uuden uljaan tulevaisuuden merkkinä tai todellisena vallankumouksena, jota voidaan verrata menneiden aikojen maanviljelyn tai teollisen vallan kumouksen vaikutuksiin (katso esim. Toffler 1980).
Others are more sceptical and argue that there is nothing inevitable or necessarily radiant about a technology-driven future.
Toiset ovat epäileväisempiä ja katsovat, ettei tekniikan ohjailema tulevaisuus tuo mukanaan mitään väistämätöntä tai erityisen hohdokasta.
The direction and shape of our future is very much in our hands and likely to include both positive and far less positive features.
Tulevaisuus kehittyy ja muotoutuu pitkälti oman tahtomme mukaan luoden todennäköisesti mukanaan niin myönteisiä kuin myös selvästi kielteisiä piirteitä.
Education and awareness of both sides of the coin are our best defence against undesirable scenarios of our future being dominated by corporate Big Brother (see for example Masser and Wegener, 1996 in the context of Geographic Information Systems).
Koulutus ja myös kehityksen kääntöpuolen hyvä tuntemus ovat parhaat keinot suojautua uhkaavilta tulevaisuudennäkymiltä, joissa järjestäytynyt "isoveli" valvoo kansalaisia (ks. esim.
Others still take amore economic driven perspective and point to the paradox of continued massive investment in ICT over the last 20 years without any discernible growth in productivity (Landauer, 1995).
Masser & Wegener 1996 paikkatietojärjestelmien (GIS) yhteydessä). Toiset tutkijat ovat kuitenkin omaksuneet taloudellisemman näkökulman korostaen tilanteen ristiriitaisuutta: vaikka tieto- ja viestintätekniikkaan on viimeisten 20 vuoden aikana tehty jatkuvasti valtavia investointeja, ei tuottavuus tänä aikana ole juurikaan lisääntynyt (Landauer 1995). 19
The policy debate in Europe has been very much driven by economic concerns over the persisting high rates of unemployment, particularly among the young, and issues of growth and competitiveness over the next century (CEC, 1993).
Euroopassa käytyä poliittista keskustelua ovat pitkälti ohjailleet talouskysymykset, kuten jatkuvasti korkeana pysyvä työttömyys ja etenkin nuorisotyöttömyys sekä kasvu ja kilpailu kyky ensi vuosituhannella (Euroopan yhteisöjen komissio 1993).
The term "Information Society" has come to embrace the wide ranging set of policies pursued by national government and the EC to ensure that the technological developments in the ICT field are harnessed to deliver jobs and continued prosperity.
Termiä "tietoyhteiskunta" on alettu käyttää hyvin erilaisista valtioiden tai Euroopan yhteisön poliittisista strategioista, joiden tarkoituksena on varmistaa, että tieto- ja viestintätekniikan kehittyminen palvelee työpaikkojen syntymistä ja jatkuvaa vaurautta.
Whilst the emphasis is on economic issues, there is also a recognition that ICT developments pose challenges and opportunities in a much wider sphere, including issues of democracy and participation, social inclusion, equal opportunities, and equal access to people with disabilities (see CEC, 1996)
Talouskysymysten korostumisesta huolimatta tunnustetaan, että tieto- ja viestintätekniikan kehitys asettaa huomattavasti laajempia haasteita ja mahdollisuuksia, jotka koskevat demokratiaa ja osallistumista, sosiaalista osallisuutta, yhtäläisiä mahdollisuuksia ja vammaisten yhtäläisiä osallistumismahdollisuuksia (ks. Euroopan yhteisöjen komissio 1996).
With these considerations in mind, there is little doubt that ICTs do affect the quality of life.
Näiden näkökohtien perusteella ei ole juurikaan syytä kyseenalaistaa tieto- ja viestintä tekniikan vaikutusta elämänlaatuun.
But how can we operationalise and measure the impacts?
Miten näitä vaikutuksia sitten voidaan soveltaa ja miten niitä voidaan mitata?
How can we monitor policies and disentangle the effects of individual initiatives from the broader social and technological context within which they take place?
Miten voidaan tarkkailla toimintamalleja ja erottaa yksittäisten aloitteiden vaikutukset niiden laajemmasta sosiaalisesta ja teknisestä ympäristöstä?
To address these questions, the review of current literature is of limited help.
Kirjallisuuden tarkastelusta on näiden kysymysten selvittämisessä vain vähän hyötyä.
Although there is a considerable body of research on indicators and dedicated journals such as Social Indicators Research, the contribution and challenges that ICT pose to the quality of life are as yet little explored.
Vaikka osoittimista on laadittu paljon tutkimuksia ja käytettävissä on alan aikakauslehtiä, kuten Social Indicators Research, tieto- ja viestintätekniikan elämänlaatua edistävää vaikutusta ja sille asettamia haasteita on kuitenkin tutkittu tähän mennessä vasta vähän.
Important projects and studies such as that made by Coombes et al.
Keskeisissä hankkeissa ja tutkimuksissa, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan ympäristöministeriön teettämässä kaupunkialueiden kunnostuspotentiaalia arvioineessa tutkimuksessa (Coombes ym.
(1992) to evaluate the rehabilitation potential of urban areas for the UK Department of the Environment, and the more recent Urban Audit for the European Commission, tend to focus on the more traditional variables thought to affect the quality of life.
1992) sekä tuoreessa Euroopan komission teettämässä taajamaselvityksessä {urban audit) keskitytään elämänlaatuun vaikuttaviin perinteisiin muuttujiin.
The study by Coombes et al. for example, identified 47 variables grouped into 6 categories: locational resources (with particular emphasis on accessibility), financial resources, infrastructures (industrial infrastructure, R & D activities, spatial and communication barriers), services (health, education, social services, environment), · nonmaterial resources (cohesion of the community, cost of living, sense of identity), and human resources (demography, employment, entrepreneurship).
Coombesin tutkimuksessa esimerkiksi yksilöidään 47 muuttujaa, jotka jaetaan kuuteen ryhmään: sijaintiresurssit (erityisesti helppokulkuisuus), rahoitusresurssit, infrastruktuurit (elinkeinorakenne, T & K-toiminta, tilan asettamat rajoitukset ja viestintäyhteydet), palvelut (terveydenhuolto, koulutus, sosiaalipalvelut, ympäristö), aineettomat resurssit (yhteisön yhteenkuuluvuus, elinkustannukset, yhteenkuuluvuuden tunne) sekä henkilöresurssit (väestörakenne, työvoima, yritteliäisyys).
Similarly, the Urban Audit study is currently collecting 33 indicators falling into five categories: socioeconomic characteristics, public participation, education and training, environment, culture and entertainment.
Samaan tapaan yhteisön taajamaselvityksessä ollaan kokoamassa 33 :a osoitinta, jotka jakautuvat viiteen ryhmään: sosioekonomisiin ominaispiirteisiin, kansalaisten osallistumiseen, yleissivistävään ja ammatilliseen koulutukseen, ympäristöön, kulttuuriin ja vapaa-aikaan.
Whilst there is little doubt that all of the categories above are highly influential in shaping the quality of life, recent social and technological developments are starting to question their continued validity, or at least the extent to which they are as appropriate for the society of the 21st century as they were for that of the 20tn.
Vaikka kaikki mainitut ryhmät kiistatta vaikuttavat huomattavasti elämänlaatuun, hiljattain tapahtunut sosiaalinen ja tekninen kehitys on alkanut kyseenalaistaa niiden pätevyyttä tai ainakin sitä, missä määrin ne soveltuvat yhtä hyvin 2000-luvun kuin 1900-luvun yhteiskunnan kuvaamiseen.
From a technological perspective these approaches do not take into account the developments of ICTs that are drastically changes our concept of accessibility, and models for education and training.
Teknisestä näkökulmasta katsottuna näissä lähestymistavoissa ei oteta huomioon tieto- ja viestintätekniikan muutoksia, jotka muokkaavat käsitystä yhteyksistä ja yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen malleja voimakkaasti.
Life Long Learning is not just a slogan. It is increasingly an imperative.
Elinikäinen oppiminen ei ole ainoastaan iskulause, vaan yhä suuremmassa määrin välttämättömyys.
From this point of view alone, it seems ironic that whilst Europe is trying to come to terms and gear itself up to becoming an information-based society, policy making is in many respects still anchored to a view of the industrial society which is not much different from that the turn of the last century.
Yksistään tästä näkökulmasta tarkasteltuna tuntuukin ironiselta, että vaikka Eurooppa pyrkii mukautumaan ja valmistautumaan tietoyhteiskuntaan siirtymiseen, poliittinen päätöksenteko perustuu vieläkin suurelta osin teolliseen yhteiskuntanäkemykseen, joka ei ole juurikaan muuttunut sitten vuosisadan vaihteen.
Hence, the European Spatial Development Perspective aims at developing a Polycentric urban hierarchy which is still influenced by the theories of Christaller (CEC, 1997b), whilst one of the most ambitious European projects, the 220 billion Euros Trans-European Transport Networks, is firmly grounded on the belief that socioeconomic development is a dependent variable of accessibility, and that therefore, improvements in the latter will necessarily result in improvements in the former.
Euroopan aluekehityssuunnitelman (ESDP) tarkoituksena on kehittää monenkeskinen urbaani hierarkia, jossa yhä näkyvät Christallerin teoriat (Euroopan yhteisöjen komissio 1997b), kun taas yksi kunnianhimoisimmista Euroopan yhteisön hankkeista, 220 miljardin euron arvoinen Euroopan laajuinen liikenneverkko, perustuu vakaasti uskomukseen, jonka mukaan sosioekonominen kehitys on riippuvuussuhteessa hyviin liikenneyhteyksiin, cli liikenneyhteyksien paranemisen uskotaan väistämättä edistävän sosioekonomista kehitystä.
electronic media. Developments like the Internet not only contract space and time, like a new road can increase accessibility.
Vaikka nämä käsitteet kuvaavatkin hyvin teollisuusyhteiskuntaa, niitä ei voida soveltaa sähköisiin välineisiin perustuviin uusiin viestintä- ja kaupankäyntimalleihin.
They make the basic tenets of economics and regional science obsolete.
Internetin kaltaiset uutuudet eivät ainoastaan kutista tilaa ja aikaa samalla tavoin kuin uusi tie parantaa liikenneyhteyksiä, vaan ne tekevät lisäksi talous- ja aluetieteen keskeisistä opinkappaleista vanhentuneita.
Contrary to all other forms of economic goods, digital information has some unique properties, as argued by Cleveland (1982): it grows the more you use it, it can be compressed and summarised, can replace other inputs such as capital and labour, can be transported almost instantaneously and at no marginal cost, it's difficult to control (i.e. it often leaks), and can be given away and kept at the same time.
Kuten Cleveland (1982) toteaa, digitaalimuotoisella tiedolla on ainutlaatuisia ominaisuuksia, jotka erottavat sen kaikista muista taloushyödykkeistä: digitaalinen tieto kasvaa sitä mukaa kuin sitä käytetään, sitä voidaan pakata ja tiivistää, sillä voidaan korvata muut tuotannontekijät, kuten pääoma ja työvoima, sitä voidaan siirtää silmänräpäyksessä ja miltei olemattomin kustannuksin sekä sen valvonta on vaikeaa (eli siis se vuotaa usein). Lisäksi digitaalisen tiedon eteenpäin välittäminen ei edellytä siitä luopumista.
Hence, the whole notion of the Euclidian space and of the economics of material commodities, is radically changed in the context of digital transactions, to an extent that is not yet fully understood.
Digitaalisen kaupankäynnin ympäristössä koko euklidinen tilakäsitys kumoutuu ja aineellisiin hyödykkeisiin perustuva taloustiede muuttuu käänteentekevällä tavalla, jota ei vielä täysin ymmärretä.
Moreover, the Internet, the Web, and e-commerce create new virtual spaces for social and economic interactions that coexist with the physical world.
Lisäksi Internet, tietoverkko ja sähköinen kaupankäynti luovat fyysisen maailman rinnalle uusia virtuaalitiloja sosiaalista ja taloudellista vuorovaikutusta varten.
New virtual communities develop that have no longer spatial proximity as one of their major attributes.
Syntyy virtuaaliyhteisöjä, joissa maantieteellinen läheisyys ei enää ole määräävä ominaisuus.
Turning the concept the other way around, it is not necessarily true that people living in the same physical community also share the same social reference points (Rheingold, 1994).
Käänteisestä näkökulmasta tarkasteltuna taas saattaa olla, ettei samassa fyysisessä yhteisössä elävillä ihmisillä enää välttämättä ole samoja sosiaalisesti yhdistäviä tekijöitä (Rheingold 1994).
These developments create new.challenges to researchers, practitioners, and policy makers, particularly in the areas of urban and regional planning.
Nämä kehityskulut merkitsevät uusia haasteita tutkijoille, ammatinharjoittajille ja päätöksentekijöille etenkin kaupunki- ja aluesuunnittelussa.
These challenges are all the more complex because infrastructures like the Internet arc largely invisible when compared to roads and railways which sustained the industrial society (Graham, 1997).
Haasteiden mutkikkuutta lisää se, että Internetin tapaiset infrastruktuurit ovat pitkälti näkymättömiä päinvastoin kuin teollisuusyhteiskuntaa tukenut tie-ja rautatieverkko (Graham 1997).
This of course does not mean that the death of cities or space.
Tämä ei tietenkään merkitse sitä, että kaupungit tai tila lakkaisivat olemasta: tilalla on yhä merkitystä.
Space still matters, and Hall (1999) convincingly argues that even in an Information-based economy, cities survive together with traditional urban hierarchies.
Hall (1999) näyttää vakuuttavasti toteen, että kaupungit perinteisine urbaaneine hicrarkioineen säilyttävät asemansa myös tietoon perustuvassa taloudessa.
Cities continue to perform crucial roles as centres of learning, business, and leisure, but the hierarchy is now affected in new ways by the impact of global economic and technology-driven forces.
Kaupungeilla säilyy ratkaiseva asema koulutuksen, liiketoiminnan ja vapaa-ajan keskuksina, mutta tekniikan ohjailemat maailman talouden voimat vaikuttavat hierarkiaan uusin tavoin.