natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Preliminary ruling (Tax provisions — Sath VAT Directive — Taxable amount — Personal relationship between the supplier and the recipient of the supply) (Fifth Chamber)
Ennakkoratkaisu Verotus — Kuudes arvonlisäverodirektiivi — Veron peruste — Palvelujen suorittajan ja vastaanottajan välinen henkilökohtainen suhde (viides jaosto)
Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977, (hereinafter 'the Sixth Directive').
Skripalle omistaa itse rakennuttamansa usean perheen asuintalon ja useita huoneistoja.
The questions were raised in proceedings between the Finanzamt (Tax Office) Bergisch
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa kantajana on Finanzamt Bergisch Gladbach (jäljempänä Finanzamt) ja vastaajana Werner Skripalle ja joka koskee arvonlisäveron perusteen määrittämistä silloin, kun sellaisen palvelun,josta on kannettava arvonlisäveroa, suorittajan ja palvelun vastaanottajan välillä on henkilökohtainen suhde.
By order of 13 December 1995, which was received at the Court on 8 March 1996, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) referred to the Court for a preliminary ruling two questions concerning the interpretation of the
Niiden Saksan arvonlisäveroa koskevien vuoden 1980 säännösten (jäljempänä UStG) perusteella, jotka koskivat vuokratuloihin sovellettavan arvonlisäveron laskentaperustetta, Finanzamt on ottanut sen käsiteltävänä olevassa pääasiassa arvonlisäveron laskentaperusteeksi laskennallisen perusteen eli ns. veron vähimmäisperusteen (Mindestbemessungsgrundlage), joka vastaa
The Court notes that it is not disputed that Paragraph 10(4) and (5) of the UStG derogates from the system of the taxable amount provided for in Article 11 of the Sixth Directive.
Esillä olevassa asiassa tämä määrä oli Skripallen ja vuokraajana olevan yhtiön välillä sovittua vuokraa korkeampi, vaikka vuokra vastasi tämäntyyppisistä asunnoista kyseisellä paikkakunnalla tavallisesti maksettua vuokraa.
According to Article 27(1) of the Sixth Directive, derogations are allowed 'in order to simplify the procedure for charging the tax or to prevent certain types of tax evasion or avoidance'. The file on the main proceedings shows that the Federal Republic of Germany requested and received authorization for the derogating measure in respect of the second alternative.
Tältä osin ei kiistetä sitä, että saman perheen jäsenten tai muutoin läheisten välillä voi olla olemassa sellainen vaaraveropetoksesta tai veron kiertämisestä, minkä perusteella sallittujen kaltaisten toimenpiteiden kuudennen arvonlisäverodirektirvin 27 artiklan nojalla sallittujen kaltaisten toimenpiteiden käyttöönotto voi olla perusteltua.
Mr Skripalle owns a housing block built by himself and several flats. He let those properties to a limited company, whose shareholders were his adult son and his wife, each holding 50% of the shares.
Skripalle katsoi, että veron perusteena oli käytetty virheellisesti "liiketoimensuorittamisesta aiheutuneita kustannuksia" ja vaati Finanzamtia oikaisemaan asian.
His wife was also the managing director of the company, with sole power of representation.
Koska verotusta ei oikaistu, Skripalle nosti kanteen Finanzgericht Kölnissä, joka hyväksyi Skripallen vaatimuksen katsoen, että UStGm 10 §:n 5 momentin 1 kohtaa ei voida soveltaa, koska vuokraajana oleva yhtiö ei ole UStGm 10 §:n 5 momentin 1 kohdassa tarkoitettu kantajan läheinen.
As the Court has already held, national derogating measures designed to prevent the evasion or avoidance of tax must be strictly interpreted and may not derogate from the basis for charging VAT laid down in Article 11 of the Sixth Directive, except within the limits strictly necessary for achieving that aim.
Fmanzgerichtin mukaan tätä säännöstä on lisäksi tulkittava suppeasti siten, ettei sitä voida soveltaa silloin, kun suoritetusta palvelusta sovittu vastike on käypä.
It is not disputed that, as between family members or associated persons, there may be a certain risk of tax evasion or avoidance justifying measures of the type which Article 27 of the Sixth Directive permits.
On todettava, että asiassa ei ole kiistetty, etteikö UStGm 10 §:n 4 ja 5 momentilla poiketa kuudennen arvonlisäverodirektiivin 11 artiklassa säädetystä veron perustetta koskevasta järjestelmästä.
However, there is no such risk where the objective facts show that the taxable person has acted properly.
Kuitenkaan sellaista vaaraa ei ole, jos objektiivisista tiedoista ilmenee, että verovelvollinen on toiminut moitteettomasti.
In retaining as the taxable amount the costs incurred where there is a relationship between associated persons, including cases where it is clear that the agreed income, which corresponds to normal market rent, is lower than those costs, the German rules are not confined to introducing the derogations strictly necessary to deal with the risk of tax evasion or avoidance.
Koska Saksan oikeuden säännöstä, jossa veron perustaksi otetaan suorituksesta aiheutuneet kustannukset, silloin kun kysymyksessä on läheisten väliset suhteet, sovelletaan myös sellaisiin tapauksiin, joissa on ilmeistä, että sovittu vuokra, joka on käyvän vuokratason mukainen, on näitä kustannuksia alhaisempi, sen käyttöönotto ei ole siten ehdottomanvälttämätön veropetosten tai veron kiertämisen estämiseksi.
They are not, therefore, covered by Article 27 of the Sixth Directive.
Kuudennen arvonlisäverodirektiivi 27 artikla ei siten kata tätä säännöstä.
Mr Skripalle considered that the 'costs of the supply' should not be taken into account and accordingly lodged an objection to the Finanzamt's assessment.
Edellä olevan paikkansapitävyyttä ei voi vesittää se, että oikeussäännön on oltava tietyssä määrin abstraktinen, mikä tarkoittaa väistämättä sitä, että säännöksen soveltamisesta aiheutuva lopputulos ei ole jossakin yksittäistapauksessa tarkoituksenmukainen.
The objection was dismissed and he brought an action before the Finanzgericht (Finance Court), Cologne, which upheld his appeal on the basis that Paragraph 10(5)(1) of the UStG was inapplicable where the tenant company was not a person associated with the applicant in the main proceedings within the meaning of Paragraph 10(5)(1) of the UStG.
Kuudennen arvonlisäverodirektiivin 27 artiklan 1 kohdan mukaan poikkeavat toimenpiteet ovat sallittuja "veronkannon yksinkertaistamiseksi tai tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi".
Furthermore, according to the Finanzgericht, that provision was to be interpreted restrictively, so that it did not apply where normal remuneration had been agreed for the supplies provided.
Pääasian asiakirjoista käy ilmi, että Saksan liittotasavalta on pyytänyt ja saanut luvan poikkeavaan toimenpiteeseen näistä kahdesta viimeksi mainitun vaihtoehdon perusteella.
On 3 April 1986 the Finanzamt lodged an appeal on a point of law before the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court).
Yhteisöjen tuomioistuin on ratkaissut esitetyt kysymykset seuraavasti:
That finding is not affected by the fact that a legal rule must be formulated to a certain degree in abstract terms, which necessarily implies that the result will not always be appropriate in a specific case.
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta — yhteinen arvonEsävemjärjestelma:yhdenmukainen annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 27 artikla ei kata neuvoston myöntämää lupaa ottaa käyttöön tietyntyyppisten veropetosten ja veron kiertämisen estämiseksi tästä direktiivistä poikkeava erityistoimenpide, jonka mukaan läheisten välisten
'An authorization by the Council to introduce a spedai measure for derogation from the Sixth Council Directive (No 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment) whereby, in order to prevent tax avoidance, in the case of supplies for consideration made between associated persons the cost to the taxable person within the meaning of Article 11(A)(1)(c) of the Sixth Directive L· to be used as the minimum, basis of assessment is not covered by Article 27 of the directive where the agreed consideration represents the market rate but is less than the minimum basis of assessment.'
vastikkeellisten suoritusten yhteydessä veron vähimmäisperusteeksi asetetaan kuudennen arvonlisäverodirektiivin 11 artiklan A kohdan 1 alakohdan c alakohdassa tarkoitetut kustannukset, silloin kun sovittu vastike on käyvän hinnan mukainen mutta alhaisempi kuin veron vähimmäisperuste.
Advocate General N. Fennelly delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 27 February 1997.
Julkisasiamies N. Fennelfv on esittänyt ratkaisuehdotuksensa viidennen jaoston istunnossa 27 päivänä helmikuuta 1997.
He proposed that the Court reply as follows:
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kansallisen tuomioistuimen esittämään ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
'An authorization granted under Article 27 of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment by the Council to a Member State permitting the introduction of special measures to prevent the avoidance of VAT does not cover national measures which, in the case of supplies for consideration made between associated persons, apply the cost to the taxable person within the meaning of Article 11(A)(1)(c) of Directive 77/388/EEC as the minimum basis of assessment even where the agreed consideration represents the market rate but is less than the minimum basis of assessment.'
Vaikka neuvosto on antanut jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta—yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun neuvoston kuudennen direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan nojalla jäsenvaltioille luvan ottaa käyttöön tiettyjä erityistoimenpiteitä arvonlisäveron kiertämisen estämiseksi, tämä lupa ei ulotu sellaiseen kansalliseen sääntelyyn, jonka mukaan lähisukulaisten välisten vastikkeellisten suoritusten yhteydessä veron vähimmäisperusteeksi katsotaan direktiivin 77/388/ETY 11 artiklan A kohdan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetut verovelvolliselle aiheutuvat kustannukset, kun sovittu vastike on markkinahintojen mukainen mutta alempi kuin veron vähimmäisperuste.
In the event of the Court not following his recommendation in respect of the answer to be given to the first question, he proposed the following answer to the second:
Jos yhteisöjen tuomioistuin ei hyväksy ehdottamaani vastausta ensimmäiseen kysymykseen, mielestäni toiseen kysymykseen on vastattava seuraavasti:
'A Member State may invoke against a taxable person national measures implementing an implicit Council derogation adopted under Article 27(1) of Directive 77/388/EEC, which satisfies both the procedural and substantive requirements of validity under Article 27(1) to (4) of Directive 77/388/EEC, notwithstanding that, firstly, the Council's decision authorizing the measures was not published in the Official Journal of the European Communities and, secondly, the authorization procedure under Article 27(2) to (4) of Directive 77/388/EEC was not made public — after its completion — in official publications of the Member State.'
Jäsenvaltio voi vedota verovelvollista vastaan kansalliseen sääntelyyn, jolla toteutetaan neuvoston implisiittinen poikkeustoimenpiteitä koskeva direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1 kohdan nojalla annettu lupa ja jossa noudatetaan niitä luvan pätevyyden edellytyksenä olevia muoto- ja sisältöedellytyksiä, jotka johtuvat direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 1—4 kohdasta; näin on siitä huolimatta, että neuvoston tekemää lupapäätöstä ei ole julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja että direktiivin 77/388/ETY 27 artiklan 2—4 kohdassa tarkoitettua lupamenettelyä ei ole julkaistu direktiivin täytäntöönpanon jälkeen tämän jäsenvaltion virallisessa lehdessä.
(Appeal — Officials — Supplementary sickness insurance scheme for officials posted the Community — Conditions for reimbursement of medical expenses) (Fifth Chamber)
seikat, jotka katsotaan virheellisiksi ja ne oikeudelliset perustelut, joihin tämä vaatimus erityisesti perustuu.
The pleas in law relied upon by the appellant meet those requirements, since his complaint is precisely that the Court of First Instance misinterpreted Article 24 of Annex X and failed to state the reasons for its judgment.
Valittajan esittämät perusteet kuitenkin täyttävät nämä edellytykset, koska hän nimenomaan katsooensimmäisenoikeiisasteentuomioistuimen tulkinneen liitteessä X olevaa 24 artiklaa virheellisesti ja jättäneen tuomionsa perustelematta.
The pleas are therefore admissible.
Nämä perusteet voidaan siten ottaa tutkittaviksi.
In the plea of breach of the principle of legal certainty, however, Mr De Rijk merely states the plea without bringing any argument in support of it.
Oikeusvarmuuden periaatteen tankkaamista koskevassa valitusperusteessaan de Rijk sitä vastoin ainoastaan mainitsee tämän periaatteen esittämättä tätä valitusperustetta tukeviaväitteitä.
It must therefore be declared inadmissible.
Tätä valitusperustetta ei näin ollen voida ottaa tutkittavaksi
It is therefore necessary to consider the pleas raised by Mr De Rijk, with the exception of that of breach of the principle of legal certainty.
De Rijkin esittämät valitusperusteet on siis otettava arvioitaviksi, oikeusvarmuuden periaatteen tankkaamista koskevaa perustetta lukuun ottamatta.
By application lodged at the Court of Justice on 7 May 1996, Mr De Rijk brought an appeal against the judgment of the Court of First Instance (Fifth Chamber) of 7 March 1996 in Case T-362/94 De Rijk ν Commission, English abstract at p.
Liitteessä X olevan 24 artiklan virheellistä soveltamista koskeva valitusperuste
None of the arguments relied upon by the appellant in support of this plea can be upheld.
Mitään näistä väitteistä, joita valittaja on esittänyt valitusperusteensa tueksi, ei voida hyväksyä.
In this appeal, the appellant relies on three pleas: breach of Article 24 of Annex X, breach of the principles of legal certainty and equal treatment and breach of the duty to state reasons laid down in Article 33 of the EC Statute of the Court of Justice.
Valittaja vetoaa käsiteltävänä olevassa valituksessa kolmeen valitusperusteeseen eli liitteessä X olevan 24 artiklan virheelliseen soveltamiseen,oikeusvarmuudenjasyrjintäkieIlon periaatteiden loukkaamiseen ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 33 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuuden rikkomiseen.
As regards breach of the principle of equal treatment, that principle was used by the Court of First Instance to support its interpretation of Article 24 of Annex X, so that the criticisms made by the appellant in that regard do not constitute a separate plea, independent of the first.
Syrjintäkiellon periaatteen loukkaamista koskevasta valitusperusteesta on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on liitteessä X olevaa 24 artiklaa tulkitessaan tukeutunut tähän periaatteeseen, joten valittajan tältä osin esittämät arvostelut eivät muodosta ensimmäisestä valitusperusteesta erillistä valitusperustetta.
It would be contrary to the aim of the Community legislature to extend such insurance to dependants who reside in the Community and are therefore exposed to the same costs and risks as dependants of officials not serving outside the Community.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, kolmannessa maassa työskenteleviin Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavista erityisistä poikkeusmääräyksistä 5 päivänä lokakuuta 1987 annetun neuvoston asetuksen (Euratom, EHTY, ETY) N:o 3019/87 johdantoosasta samoin kuin tätä asetusta koskevan ehdotuksen perusteluista ilmenee, että sairaanhoitokulut korvaava täydentävä vakuutus on perusteltu siksi, että eräissä maissa sairaanhoitokulut ovat erittäin suuria, ja siksi, että virkamiehille ja heidän perheenjäsenilleen voi aiheutua tavanomaista suurempia riskejä.
To do so would breach the principle of equal treatment, as the Court of First Instance rightly pointed out, inasmuch as officials serving in a nonmember country would receive more favourable treatment than those serving in the Community, without any justification. The fact
On ensiksi muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valituksessa voidaan esittää ainoastaan oikeussääntöjen virheellistä soveltamista koskevia perusteita, eikä siinä voida riitauttaa sitä, miten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on riippumattoman toimivaltansa nojalla arvioinut tosiseikkoja, ja valituksessa on mainittava ne oikeudelliset perusteet ja väitteet, joihin valituksen tueksi vedotaan.
The Court of Justice has consistently held that an appeal may be based only on pleas in law relating to an infringement of rules of law, to the exclusion of any issue challenging the facts as established by the Court of First Instance, and must, specify the pleas in law and the legal arguments relied upon in support of it.
Olisi yhteisön lainsäätäjän tavoitteiden vastaista, jos tämä vakuutus ulotettaisiin koskemaan vakuutetun huollettavana olevia henkilöitä, vaikka nämä asuvat yhteisössä ja vaikka heille aiheutuvat kulut ja riskit näin ollen vastaavat yhteisössä työskentelevien virkamiesten
The first plea in the appeal must therefore be rejected.
Ensimmäinen valitusperuste on siis hylättävä.
that the former have to pay a special contribution does not entitle them to be distinguished from the latter since that obligation is restricted to the special risks incurred by officials serving outside the Community.
EY:n tuomioistuimen perussäännön 33 artiklassa määrätyn perusteluvelvollisuuden rikkomista koskeva valitusperuste
Breach of the duty to state reasons laid down in Article 33 of the EC Statute of the Court of Justice
Tältä osin on todettava, että näiden virkamiesten välille ei voida tehdä eroa sillä perusteella, että ensin mainittujen on maksettava erityismaksu, koska tämä velvollisuus koskee ainoastaan kolmansissa maissa työskentelevien virkamiesten erityisiä riskejä.
In addition, Mr De Rijk's argument based on the different treatment which would result as between an official serving outside the Community with a child permanently resident in that country and an official serving outside the Community whose child resided in a different nonmember country must be rejected.
De Rijkin väite, joka koskee sitä, että kolmannessa maassa työskentelevää virkamiestä, jonka lapsi asuu vakituisesti hänen asemapaikassaan,ja sellaista kolmannessa maassa työskentelevää virkamiestä, jonka lapsi asuu jossain muussa kolmannessa maassa, kohdellaan eri tavalla, on hylättävä.
It must be noted that the Court of First Instance ruled solely on the compatibility of the relevant General implementing provisions with Article 24 of Annex X in so far as they exclude the application of that provision where the dependent child of an official serving in a nonmember country resides permanently in the Community.
Tältä osin on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on aivan oikein katsonut, että todellisten sairauskulujen tai terveysriskien selvittäminen maittain olisi ollut suhteettoman vaikeaa, kun otetaan huomioon tällaisen selvityksen vaatimat voimavarat, niiden maiden, joissa kulut tai terveysriskit eivät ole suurempia kuin yhteisössä, vähäinen lukumäärä, munin maihin määrättyjen virkamiesten vähäinen lukumäärä ja se, että eri maiden sairaanhoitokäytännön vertailu on vaikeaa.
By contrast, the question whether Article 2 of the implementing provisions excludes full reimbursement of medical costs in the case mentioned by the appellant and, if appropriate, whether it is compatible with Article 24 of Annex X is a question which lies outside the ambir of this case.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten oikein katsonut, että kun lainsäätäjä toisaalta on pitänyt parempana olettaa, että kulut ja terveysriskit ovat aina suurempia kaikissa kolmansissa maissa, ja kun se ei ole jättänyt kyseisen järjestelmän soveltamisalan ulkopuolelle sitä tapausta, että sairauskulut ovat aiheutuneet kolmannessa maassa työskentelevien virkamiesten tai heidän huollettavinaan olevien henkilöiden oleskellessa tilapäisesti yhteisössä, ja kun lainsäätäjä näin on yksikertaisuuden vuoksi valinnut järjestelmän, joka on hallinnollisesti toteutettavissa, tämä ei voi kyseenalaistaa niiden haittojen korvaamista, jotka otettiin huomioon liitteen X mukaisesta erityisjärjestelmästä päätettäessä.
The Court of First Instance correctly held that it was disproportionate to seek to establish for each country the actual costs of medical services or the level of health risks in view of the work that would require, the small number of countries in which the costs or health risks are no greater than in the Community, the few officials serving in those countries and the difficulty of comparing medical practice from one country to another.
Tältä osin on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on lausunut ainoastaan siitä, ovatko yleisten täytäntöönpanosääntöjen asiaa koskevat määräykset yhteensoveltuvia liitteessä X olevan 24 artiklan kanssa siltä osin kuin niissä suljetaan tämän säännöksen soveltamisalan ulkopuolelle se tapaus, että kolmannessa maassa työskentelevän virkamiehen huollettavana olevan lapsi asuu vakituisesti yhteisössä.
It therefore rightly held that the fact that the legislature chose to presume that medical costs or health risks are always greater in all nonmember countries, and did not exclude the application of the scheme where medical costs are incurred by officials serving in a nonmember country or by persons dependent on them when temporarily resident in the Community, thus opting for a scheme not unduly complex and therefore easily manageable, did not prejudice the aim of compensating for disadvantages which was the purpose of adopting the particular rules set out in Annex X.
Sitä vastoin se kysymys, estetäänkö yleisten täytäntöönpanosääntöjen 2 artiklassa sairauskulujen täysi korvaaminen valittajan mainitsemassa tapauksessa ja onko tämä määräys siinä tapauksessa yhteensoveltuva liitteessä X olevan 24 artiklan kanssa, eivät kuulu tähän asiaan.
In the light of those considerations the arguments based on, first, the difference in the wording of Articles 10 and 20, and Article 24, of Annex X, and, second, the negotiations which preceded the adoption of Regulation No 3019/87 cannot result in an interpretation of Article 24 of Annex X other than that which was adopted in the contested judgment.
Edellä esitetty huomioon ottaen ne väitteet, jotka koskevat toisaalta liitteessä X olevien 10 ja 20 artiklan ja siinä olevan 24 artiklan erilaista sanamuotoa ja toisaalta asetuksen N:o 3019/87 antamista edeltäneitä neuvotteluja, eivät voi johtaa liitteessäX olevan 24artiklan sellaiseentulkintaan, joka poikkeaisi valituksenalaisessa tuomiossa esitetystä.
Accordingly, the Court of First Instance was entitled to hold that the relevant provisions in Article 2 of the implementing provisions were compatible with Article 24 of Annex X to the
Sitävastoin silloin, kun näiden erityisten haittojen puuttuminen on pikemminkin sääntö kuin poikkeus, toisin sanoen silloin, kun yhteisössä asuminen on vakituista, tämän järjestelmän soveltamiselle ei enää ole mitään syytä.
The application of those rules, based on the principle of sound management, does not therefore conflict with the reasoning of the Court of First Instance to the effect that Article 24 of Annex X is otiose unless and in so far as the specific disadvantages which inspired the introduction of the rules for exceptional reimbursement exist.
Toinen valitusperuste ja valitus kokonaisuudessaan on näin ollen hylättävä.
Conversely, where the absence of those specific disadvantages is the rule rather than the exception, that is to say, where residence in the Community is permanent, there is no reason to apply the rules.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis perustellusti katsonut, että yleisten täytäntöönpanosääntöjen 2 artikla ei ollut
The appellant is ordered to pay the costs.'
Valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut