natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 50 of the EC Statute of the Court of Justice against the order of the President of the Court of First Instance in Case T-9/99 R HFB and Others v Commission [1999] ECR 11-2429 (hereinafter 'the order under appeal') rejecting their application for suspension of the operation and stay of the enforcement of Articles 3(d) and 4 of Commission Decision 1999/60/EC of 21 October 1998 relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EC Treaty (Case No IV/ 35.691/E-4 — Pre-Insulated Pipe Cartel) (OJ 1999 L 24, p.
MÄÄRÄYS 14.12.1999 — ASIA C-335/99 P(R) toisen kohdan nojalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-9/99 R, HFB ym. vastaan komissio, 9.7.1999 antamaan määräykseen (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa; jäljempänä valituksen kohteena oleva määräys), jolla on hylätty valittajien välitoimihakemus, joka koski EY:n perusta missopimuksen 85 artiklan soveltamismenettelyssä (asia N:o IV/35.691/E-4: esieristettyjen kaukolämmitysputkien alan kartelli) 21 päivänä lokakuuta 1998 tehdyn komission päätöksen 1999/60/EY (EYVL 1999, L 24, s.
1), as amended by the rectifying decision of 6 November 1998.
1), sellaisena kuin se on oikaistuna 6.11.1998 tehdyllä päätöksellä, 3 artiklan d alakohdan ja 4 artiklan mukaisen täytäntöönpanon lykkäämistä ja pakkotäytäntöönpanon lykkäämistä.
As well as seeking to have that order set aside, the appellants request:
Valituksen kohteena olevan määräyksen kumoamisen lisäksi valittajat vaativat, että yhteisöjen tuomioistuin
— suspension of the operation and stay of enforcement of Articles 3(d) and 4 of Decision 1999/60 until 15 December 2000, in so far as sums representing part of the fine imposed by the Commission have not already been paid, and, at the latest, until the Court of First Instance has given judgment in the main proceedings, in so far as, in the four weeks following the order ruling on this request, the Commission will be provided with a bank guarantee covering part of the amount of the fine, that is to say, EUR 1 500 000, together with interest calculated from 14 February 1999, and, by 15 December 1999, the Commission will receive payment by bank transfer of the sum of EUR 350 000;
— siltä osin kuin komission asettaman sakon tiettyä osaa vastaavaa summaa ei ole vielä maksettu komissiolle, lykkää päätöksen 1999/60 3 artiklan d ala kohdan ja 4 artiklan täytäntöönpanoa 15.12.2000 asti ja viimeistään siihen saakka, kun pääasia on ratkaistu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistui messa, jos asiasta annettavaa määräystä seuraavien neljän viikon aikana asetetaan komission hyväksi pankkitakaus, joka käsittää 1 500 000 euroa ja 14.2.1999 alkaen lasketut korot ja vastaa osaa sakosta, ja jos komissiolle maksetaan pankkisiirtona yhteensä 350 000 euroa ennen 15.12.1999,
— if appropriate, referral of the case back to the Court of First Instance for a fresh decision; and
— palauttaa asian tarvittaessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi, kaistavaksi,
— that the Commission be ordered to pay the costs.
— velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
By document lodged at the Registry on 4 October 1999, the Commission submitted its written observations to the Court.
Komissio on toimittanut kirjalliset huomautuksensa yhteisöjen tuomioistuimeen 4.10.1999.
The factual background to the dispute was described in the order under appeal as follows :
Oikeudenkäyntiin johtaneet tosiseikat on esitetty valituksen kohteena olevassa määräyksessä seuraavasti:
'1 The applicants are five Austrian and German producers of pre-insulated pipes which are mainly used in urban heating systems.
"1 Kantajina ovat viisi Itävallan ja Saksan oikeuden mukaan perustettua yri­tystä, jotka valmistavat esieristettyjä, lähinnä kaukolämpöjärjestelmissä käytettyjä putkia.
On 13 November 1998 Commission Decision 1999/60... was notified to the applicants.
Kantajat saivat 13.11.1998 tiedoksi päätöksen 1999/60.
In the accompanying letter it was stated that, if the applicants made an application to the Court of First Instance, the Commission would not take any proceedings for recovery whilst the case was pending before that court, subject to the debt bearing interest as from the date of expiry of the period prescribed for payment of the fine, provided that a bank guarantee acceptable to the Commission and covering the principal debt together with interest and any amounts added thereto was provided by that date.
Tiedoksian­nossa täsmennettiin, että jos kantajat nostaisivat asiasta kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, komissio ei ryhtyisi perintätoi­miin niin kauan kuin asia olisi vireillä kyseisessä tuomioistuimessa, mutta velasta juoksisivat korot sakon maksamiselle asetetun määräajan päättymi­sestä alkaen, ja että sellainen pankkitakaus, jonka komissio hyväksyisi ja joka kattaisi päävelan korkoineen ja muine kuluineen, olisi otettava vii­meistään kyseisenä ajankohtana.
Decision 1999/60 was notified to the applicants in their capacity as members of the "Henss/Isoplus Group".
Kantajat saivat päätöksestä 1999/60 tiedon Henss/Isoplus­konsernin jäse­ninä.
Article 1 thereof charges the applicants in particular with infringing Article 85(1) of the EC Treaty (now Article 81(1) EC) from October 1991 to March or April 1996 at least.
Päätöksen 1 artiklassa kantajien väitetään muun muassa rikkoneen EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaa (josta on tullut EY 81 ar­tiklan 1 kohta) ajanjaksona, joka alkoi vuoden 1991 lokakuusta ja jatkui vähintään vuoden 1996 maalis­huhtikuuhun.
Consequently, Article 3(d) imposes on the Henss/Isoplus Group a fine of EUR 4 950 000,
Päätöksen 3 artiklan d ala­
The parties agreed, however, not to involve the latter company in these proceedings.
Asianosaiset ovat kuitenkin sopineet, että viimeksi mainittu yritys jätetään asian ulkopuolelle.
According to the information given by the applicants at the hearing, it appears that they all have links with Mr Henss.
Kantajien suullisessa käsittelyssä esittämistä selvityksistä käy ilmi, että ne ovat kaikki sidoksissa Henssiin.
They describe their links with him as follows:
Ne kuvaavat näitä siteitään seuraavalla tavalla:
— the fifth applicant, Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Sondershausen, Germany ("Isoplus— Sondershausen") belonged, when Decision 1999/60 was adopted, as to one third to the first applicant, as to one third to a company which is itself wholly owned by Mr Henss and as to the remaining one third to another family.
— Isoplus FernWärmetechnik GmbH, kotipaikka Sondershausen (Saksa) (jäljempänä Isoplus (Sondershausen)): yrityksestä kuului päätöksen 1999/60 hyväksymisajankohtana kolmannes ensimmäiselle kantajalle, toinen kolmannes yritykselle, jonka Henss omistaa täysin, ja viimeinen kolmannes yritykseen perhesiteiden kautta yhteydessä olevalle osapuo­lelle.
After 6 November 1998 Mr Henss's holding in the capital of Isoplus — Sondershausen increased further.'
Henssin osuus Isoplusin (Sondershausen) pääomasta on kasvanut entisestään 6.11.1998 jälkeen."
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 18 January 1999, the appellants sought annulment of Decision 1999/60.
Valittajat nostivat yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kan­teen 18.1.1999 päätöksen 1999/60 kumoamiseksi.
On 5 February 1999, Isoplus-Rosenheim, Isoplus-Hohenberg and Isoplus-Son-dershausen each made a payment to the Commission of EUR 770 000 — giving a total amount of EUR 2 310 000 — by way of partial payment of the fine, thus reducing the amount outstanding to EUR 2 640 000, not including interest.
Isoplus (Rosenheim), Isoplus (Hohenberg) ja Isoplus (Sondershausen) suorittivat 5.2.1999 kukin 770 000 euron suuruisen summan eli yhteensä 2 310 000 euroa komissiolle sakon osamaksuna, minkä jälkeen sakon jäännöserä ilman korkoja oli 2 640 000 euroa.
By separate document, lodged at the Registry of the Court of First Instance on 10 February 1999, the appellants lodged an application pursuant to Article 242 EC for suspension of the operation and stay of enforcement of Articles 3(d) and 4 of Decision 1999/60 pending delivery of the judgment in the main proceedings.
Valittajat esittivät yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 10.2.1999 jättämällään erillisellä asiakirjalla EY 242 artiklan nojalla hakemuk­sen päätöksen 1999/60 3 artiklan d alakohdan ja 4 artiklan täytäntöönpanon lykkäämiseksi, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut pääasian.
On 30 April 1999 the appellants limited their application for interim relief, essentially to coincide with the forms of order sought in the present appeal, as set out in paragraph 2 above.
Valittajat rajoittivat 30.4.1999 välitoimihakemuksensa ulottuvuutta siten, että se vastaa sisällöllisesti valituksessa esitettyjä vaatimuksia, sellaisina kuin ne on esitetty tämän määräyksen 2 kohdassa.
The order under appeal
Valituksen kohteena oleva määräys
By the order under appeal, the President of the Court of First Instance dismissed the application for interim relief.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen presidentti hylkäsi valituksen kohteena olevalla määräyksellään välitoimihakemuksen.
10 As regards the purpose of the proceedings, it was held, first, that the practical object of the application for suspension of operation could only be to obtain release from the obligation to provide a bank guarantee as a condition for postponing recovery of the fine imposed by Decision 1999/60 and, secondly, that the application for stay of enforcement of that decision was devoid of purpose.
10 Oikeudenkäynnin kohteen osalta välitoimista päättänyt tuomioistuin totesi, että valittajien hakemuksella täytäntöönpanon lykkäämiseksi ei voinut olla muuta olennaista merkitystä kuin se, että valittajat vapautettaisiin velvollisuudesta hankkia pankkitakaus siinä tapauksessa, että ne eivät välittömästi suorita päätöksessä 1999/60 niille määrätyn sakon jäännöserää, ja että kyseisen päätöksen pakkotäytäntöönpanon lykkäämistä koskeva hakemus oli menettänyt merkityksensä. sensä.
11 In paragraph 27 of the order under appeal, it was held that the condition relating to a prima facie case was satisfied.
11 Kuten valituksen kohteena olevan määräyksen 27 kohdasta käy ilmi, fumus boni juris -edellytys täyttyy nyt käsiteltävässä asiassa.
12 As regards the condition relating to urgency, however, the President of the Court of First Instance formed the view that the applicants had failed to show that implementation of Decision 1999/60 could cause them serious and irreparable damage.
12 Sen sijaan asian kiireellisyyttä koskevan edellytyksen osalta välitoimista päättänyt tuomioistuin arvioi, että valittajat eivät olleet osoittaneet, että päätöksen 1999/60 täytäntöönpano saattaisi aiheuttaa niille vakavaa ja korjaamattomissa olevaa vahinkoa.
13 The President arrived at that conclusion essentially on the basis of four kinds of consideration.
13 Välitoimista päättänyt tuomioistuin esitti päätelmänsä tueksi lähinnä neljä perustelua.
14 First, he held at paragraph 33 of the order under appeal that 'no conclusion [could] be drawn from the unaudited figures produced by the applicants'.
14 Tuomioistuin totesi ensinnäkin, "ettei kantajien esittämien, tarkastamattomien numerotietojen perusteella [voitu] tehdä mitään päätelmiä".
Although they had produced balance sheets, a summary auditor's report on their cash-flow and other information from banking establishments, the President found that:
Vaikka valittajat olivat esittäneet taseita, yhteenvedonomaisen asiantuntijalausunnon varallisuus­tilanteestaan sekä rahoituslaitoksista peräisin olevia muita tietoja, välitoimista päättänyt tuomioistuin totesi, että
— the 1998 accounts had not been audited (paragraph 30);
— vuoden 1998 tilejä ei ollut tarkastettu (valituksen kohteena olevan mää­räyksen 30 kohta);
— the figures produced failed to disclose substantial financial reserves or, at the very least, there was real uncertainty on that point (paragraph 31);
— numerotiedoista puuttui huomattavia rahavaroja, tai ainakin asiasta oli olemassa selvää epävarmuutta (valituksen kohteena olevan määräyksen 31 kohta);
— the long-term (a term exceeding one year) liquid funds available to the applicants had not been taken into account in the summary report (paragraph 32).
— yhteenvedonomaisessa asiantuntijalausunnossa ei ollut otettu huomioon vuotta pidempää ajankohtaa koskevia varoja, jotka olivat valittajien käy­tössä (valituksen kohteena olevan määräyksen 32 kohta).
15 In paragraph 35 of the order under appeal, it is stated that there was also uncertainty as to the extent to which Mr Henss, who is directly or indirectly the principal owner of the five applicant undertakings, was a creditor in respect of
15 Valituksen kohteena olevan määräyksen 35 kohdasta käy lisäksi ilmi, että oli epävarmaa, missä määrin Henss, joka on joko suoraan tai välillisesti viiden yri­
16 Secondly, the President of the Court of First Instance noted in paragraph 34 of the order under appeal that:
16 Toiseksi välitoimista päättänyt tuomioistuin totesi valituksen kohteena olevan määräyksen 34 kohdassa seuraavaa:
'Doctor Reimnitz also stated that, under German law, the mere fact that, in certain situations, the members or chief executive of a company are obliged to apply for bankruptcy proceedings to be commenced does not mean that the application will be accepted.
"Reimnitz on myös huomauttanut, että Saksan oikeuden mukaan pelkästään se seikka, että joissain tilanteissa yhtiömiehet tai yritysten johtajat ovat velvollisia hakemaan konkurssimenettelyn aloittamista, ei tarkoita sitä, että hakemus hyväksyttäisiin.
Cash-flow difficulties do not necessarily lead to liquidation of the undertaking and, concomitantly, the loss of jobs.
Varallisuusongelmat eivät välttämättä saa aikaan sitä, että yritys asetettaisiin selvitystilaan ja että työpaikkoja tästä syystä vähennettäisiin.
The applicants confirmed that, not only under German law but also under Austrian law, there is an alternative to bankruptcy.
Kan tajat ovat ilmoittaneet, että niin Saksan kuin Itävallankin oikeudessa on olemassa myös vaihtoehto konkurssille.
Thus, where an undertaking is insolvent, it may, under the supervision of the competent national court, enter into a scheme of arrangement with its debtor, under which its debts are discharged.'
Kun yritys todetaan maksukyvyttömäksi, se voi toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen valvonnassa sopia velkojien kanssa velkasaneerauksesta. "
17 Thirdly, on the view that it was appropriate to take into account the possibilities available to members of assisting the undertaking in providing a bank guarantee, the President of the Court of First Instance pointed out in paragraph 36 of the order under appeal that the applicants had made no attempt to prove that Mr Henss — in his capacity as principal direct or indirect owner of the five undertakings — was not in a position to provide the necessary assistance.
17 Kolmanneksi välitoimista päättäneen tuomioistuimen mukaan oli aiheellista ottaa huomioon yhtiömiesten mahdollisuudet avustaa yhtiötä pankkitakauksen asettamisessa, ja se totesi valituksen kohteena olevan määräyksen 36 kohdassa, etteivät valittajat olleet osoittaneet, ettei joko suoraan tai välillisesti viiden yri tyksen pääasiallisena omistajana oleva Henss kyennyt tarjoamaan tällaista apua.
18 Lastly, the President observed in paragraph 37 of the order under appeal that the applicants had failed to produce evidence to show that there was no possibility of obtaining a bank guarantee covering the amount of the fine outstanding, since only two of the undertakings in question had produced statements from banking
18 Neljänneksi valituksen kohteena olevan määräyksen antanut tuomioistuin katsoi kyseisen määräyksen 37 kohdassa, etteivät valittajat olleet osoittaneet pankkitakauksen saamista jäännöserälle mahdottomaksi, koska ainoastaan kaksi valittajaa oli toimittanut sellaisia rahoituslaitosten antamia todistuksia, joissa nämä vahvistavat kieltäytyneensä pankkitakauksen myöntämisestä, ja koska nämä
19 On the basis of all those considerations, the President of the Court of First Instance concluded, in the first sentence of paragraph 38 of the order under appeal, that the applicants had not produced evidence to show that the risk of bankruptcy or liquidation was foreseeable with a sufficient degree of probability in the event of their having to provide a bank guarantee covering the outstanding amount of the fine imposed.
19 Välitoimista päättänyt tuomioistuin arvioi edellä esitetyn perusteella valituksen kohteena olevan määräyksensä 38 kohdan ensimmäisessä virkkeessä, että valit­tajat eivät olleet osoittaneet, että konkurssiin tai selvitystilaan asettamisen uhka oli riittävän todennäköinen siinä tapauksessa, että niiden olisi asetettava pank­kitakaus, joka kattaisi niille määrätyn sakon jäännöserän.
20 It is stated in the second sentence of paragraph 38 of the order under appeal that:
20 Valituksen kohteena olevan määräyksen 38 kohdan toisessa virkkeessä todetaan seuraavaa:
'In that connection, it must be emphasised that the mere risk that the applicants might be obliged to apply for winding-up proceedings cannot constitute serious and irreversible damage..., the object of such proceedings being, on the contrary, to seek to repair the situation of the undertakings concerned.'
"On syytä korostaa, että pelkästään se seikka, että kantajat saattavat joutua hakemaan maksukyvyttömyyttä koskevan menettelyn aloittamista, ei ole vakava ja korjaamattomissa oleva vahinko , koska tällaisen menettelyn tarkoi­tuksena on päinvastoin tervehdyttää kyseisten yritysten tilaa."
The arguments of the parties
Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
The appellants' arguments
Valittajien väitteet ja niiden perustelut
21 The appellants rely on four pleas in law, alleging infringement of Community law and, in the alternative, breach of procedure which adversely affected their interests.
21 Valittajat esittävät valituksensa tueksi neljä perustetta, jotka koskevat yhteisön oikeuden rikkomista ja toissijaisesti oikeudenkäyntivirheitä, jotka ovat valittajien edun vastaisia.
Essentially, they submit that the President of the Court of First Instance
Ne väittävät välitoimista päättäneen tuomioistuimen etenkin
By the first plea, it is maintained that the President erred, first, in his view that the mere risk that the appellants would be compelled to seek commencement of bankruptcy proceedings could not amount to serious and irreparable damage and, second, in considering that the objective of such proceedings was to repair the situation of the undertaking concerned.
Ensimmäisen valitusperusteensa yhteydessä valittajat väittävät välitoimista päättäneen tuomioistuimen todenneen virheellisesti, että pelkästään se seikka, että valittajat joutuvat hakemaan maksukyvyttömyyttä koskevan menettelyn aloittamista, ei ole vakava ja korjaamattomissa oleva vahinko ja että tällaisen menettelyn tarkoituksena on tervehdyttää kyseisten yritysten tilaa.
According to the appellants, irreparable damage arises where reparation is attempted too late — for example, where bankruptcy is declared before delivery of the judgment in the main proceedings — and the risk that bankruptcy proceedings may have to be commenced, involving the assets of the party seeking interim relief, constitutes just such a case.
Valittajat muistuttavat, että vahinko ei ole korjattavissa, kun sen poistaminen on mahdollista vasta liian myöhään, esimerkiksi silloin, kun konkurssi julistetaan ennen pääasian ratkaisemista, sekä korostavat, että sellaisen konkurssimenettelyn aloittamisen uhka, joka vaikuttaa välitoimia hakeneen asianosaisen varallisuusasemaan, on tällainen korjaamattomissa oleva vahinko.
The appellants also maintain that, both in Germany and in Austria, the primary purpose of insolvency proceedings is to pay off the creditors as a body, the entirety of the debtor's assets being placed in liquidation and the proceeds distributed between the creditors.
Valittajat väittävät myös, että niin Saksassa kuin Itävallassakin maksukyvyttö myyttä koskevien menettelyjen pääasiallisena tarkoituksena on huolehtia velkojien saatavista, jolloin velallisen omaisuus muutetaan kokonaisuudessaan rahaksi, joka jaetaan velkojien kesken.
Only in certain circumstances — for instance, in connection with a creditors' agreement to waive many of their rights — could it be decided in the context of insolvency arrangements that, by way of extraordinary settlement, the undertaking could remain in business.
Yritystoiminnan jatkamisen mahdollistavasta poikkeusmenettelystä voidaan päättää maksujärjestelysuunnitelman mukaisesti ainoastaan tietyissä olosuhteissa, jotka liittyvät erityisesti velkojien sopimukseen kieltäytyä suuresta osasta oikeuksiaan.
Moreover, the commencement of insolvency proceedings carries with it grave implications for the assets and management of the undertaking concerned and also entails serious difficulties of a commercial nature.
Maksukyvyttömyyttä koskevan menettelyn aloittamisella on valittajien mukaan jo sinänsä vakavia vaikutuksia yrityksen omaisuuteen ja varainhoitoon ja siitä seuraa myös huomattavaa taloudellista haittaa.
In that respect, the
Valittajat viittaavat tässä yhtey-
According to the appellants, therefore, the President of the Court of First Instance proceeded on the basis of a misinterpretation of what constitutes irreparable damage for the purposes of Community law and made a number of findings at odds with the evidence in the documents before him.
Valittajat katsovat, että välitoimista päättänyt tuomioistuin on tulkinnut vir­heellisesti yhteisön oikeudessa tarkoitettua korjaamattomissa olevan vahingon käsitettä ja että kyseinen tuomioistuin on tehnyt joitakin päätelmiä, jotka ovat päinvastaisia asiakirja­aineistosta ilmeneviin seikkoihin nähden.
As regards the payment of a fine which is not yet definitive (given that an action has been brought for annulment of the Commission decision), it is legally indefensible to compel the undertaking concerned to commence insolvency proceedings and its creditors to waive a substantial portion of the monies owed them, in order to redress the situation of the undertaking.
Valittajien mukaan on oikeudellisesti perusteetonta vaatia yritystä aloittamaan maksukyvyttömyyttä koskeva menettely ja edellyttää velkojia antamaan yrityk­sen tilan elvyttämiseksi anteeksi huomattavia velkamääriä sellaisen sakon vuoksi, jota ei ole vielä lopullisesti asetettu, kun otetaan huomioon, että komission päätöksestä on nostettu kumoamiskanne.
By their second plea in law, the appellants argue that the President of the Court of First Instance erred in basing his evaluation of their financial strength on that of Mr Henss, in his capacity as a natural person who is a member of those undertakings, whereas his liability for their company debts is limited to his capital contributions.
Toisen valitusperusteensa yhteydessä valittajat väittävät, että välitoimista päät­tänyt tuomioistuin nojautui valittajien taloudellista tilannetta arvioidessaan vir­heellisesti yhtiömiehenä olevan luonnollisen henkilön eli Henssin osallistumismahdollisuuksiin, vaikka hänen vastuunsa yhtiön veloista rajoittuu hänen omaan panokseensa.
Indeed, a natural person who is a member of an undertaking does not constitute an undertaking within the meaning of Article 85(1) of the Treaty or Article 53 of the Agreement on the European Economic Area.
Luonnollinen henkilö, joka on yhtiömiehenä yri­tyksessä, ei ole perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa tai Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen 53 artiklassa tarkoitettu yritys.
In contrast with the situation of companies which are linked together within a group, there is no legal basis by virtue of which such members may be compelled to pay additional amounts in order to set up a bank guarantee.
Toisin kuin konsernisuhteiden vuoksi keskenään sidoksissa olevat yhtiöt, yhtiömiehet eivät ole minkään oikeudellisen perusteen nojalla velvollisia suorittamaan ylimääräisiä summia pankkitakauksen asettamiseksi.