natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Finally, in 1996, Finland entered the ERM, committing itself to close European monetary cooperation and to full participation in economic and monetary union.
Vuonna 1996 Suomi liittyi ERM:iin ja sitoutui samalla läheiseen rahapoliittiseen yhteistyöhön Euroopassa ja täyteen osallistumiseen talous- ja rahaliittoon.
With hindsight, the timing for the ERM entry appears to have been right.
Jälkeenpäin tarkasteltuna ERMriin liittymisen ajoitus näyttää olleen oikein ajoitettu.
Membership in the mechanism helped the markka to become more closely associated with the core European currencies, and served to stabilise the exchange rate without creating significant conflicts with the domestic inflation target.
Mekanismin jäsenyyden avulla markka liittyi läheisemmin Euroopan ydinvaluuttoihin ja valuuttakurssi vakautui aiheuttamatta merkittäviä ristiriitoja kotimaisen inflaatiotavoitteen kanssa.
Despite a rate of growth well in excess of that in most other European countries, the continually benign inflation outlook made it possible for shortterm interest rates to converge at the core European levels in 1996.
Vaikka talouskasvu ylitti jatkuvasti useimpien muiden Euroopan talouksien kasvuvauhdin, suotuisina jatkuneet inflaationäkymät mahdollistivat lyhyiden korkojen lähentymisen Euroopan ydinmaiden tasolle jo vuonna 1996.
The first regime change — abandoning the fixed exchange rate — was undertaken in a situation were no other realistic policy choices were available.
Ensimmäinen järjestelmän muutos - kiinteästä kurssista luopuminen - tehtiin tilanteessa, jossa ei ollut muita realistisia rahapoliittisia vaihtoehtoja.
In the autumn of 1992, as the Finnish economy was on the verge of collapse and capital was again fleeing the country, Finnish monetary authorities had no means of restoring the credibility of the exchange rate peg — the stabilisation of the monetary economy and anchoring of the expectations could no longer be based on an external target.
Syksyllä 1992, kun Suomen talous oli luhistumispisteessä ja pääoma pakeni maasta, Suomen rahapoliittisilla viranomaisilla ei ollut mitään keinoa palauttaa kiinnitetyn valuutta kurssin uskottavuus - rahatalouden vakauttaminen ja odotusten ankkurointi ei voinut enää perustua ulkoiseen tavoitteeseen.
Inflation targeting was the obvious choice as the new monetary regime.
Inflaatiotavoite oli ilmeinen valinta raha politiikan uudeksi regiimiksi.
The run-up to EMU had little direct effect on the current overall policy mix in Finland.
EMUun siirtymisen loppuvaihe ei juurikaan vaikuttanut Suomen talouspolitiikkaan.
As Finnish shortterm interest rates had already been close to the core EU countries for more than two years, the convergence to European interest rates required little adjustment of the Finnish monetary stance during the final months of 1998.
Koska Suomen lyhyet korot olivat olleet lähellä EU:n ydinmaiden korkoja jo yli kaksi vuotta, lähentyminen Euroopan korkotasolle ei juuri edellyttänyt Suomen rahapolitiikan virityksen sopeuttamista vuoden 1998 loppukuukausina.
The fears that the initial EMU interest rate would be too expansionary for the needs of the rapidly grow ing Finnish economy have been mitigated by the slow down of the global economy and the resulting substantial deceleration of Finnish exports.
Pelko, että EMUn alkuvaiheen korkotaso olisi liian elvyttävä Suomen nopeasti kasvavan talouden tarpeiden kannalta, on laantunut, kun maailmantalouden kasvu on hidastunut ja Suomen vienti sen seurauksena supistunut huo mattavasti.
No major inflation ary pressures are now foreseen in the short run.
Lyhyellä aikavälillä ei ole nähtävissä merkittäviä inflaatiopaineita.
Despite the expected economic slowdown, the risk remains that without the threat of monetary policy response, a gradual build-up of labour market pressures could take place, leading to a round of inflationary wage hikes at the next wage round — at a time when the economy will already be well past the peak of the cycle.
Talouskasvun odotetusta hidastumisesta huolimatta vaarana on, että ilman rahapoliittisten vastatoimien uhkaa työmarkkinapaineita voi alkaa kertyä vähitellen, mikä johtaisi inflatoriseen palkankorotuskierteeseen seuraavalla palkkakierroksella - jolloin suhdanne huippu on jo selvästi ylitetty.
Continuous fiscal rigour would seem the best way to counteract such a risk.
Jatkuva budjettikuri näyttäisi parhaalta tavalta torjua tällaisia riskejä.
The Finnish inflation targeting fulfilled its tasks well.
Inflaatioon tähtäävä rahapolitiikka täytti tehtävänsä hyvin.
The timing for the adoption of inflation targeting was right, enabling the Bank of Finland to restore its credibility with little or no additional strain on the real economy.
Inflaatiotavoite omaksuttiin oikeaan aikaan, ja sen ansiosta Suomen Pankki kykeni palauttamaan uskottavuutensa aiheuttamatta juurikaan rasitetta reaalitaloudelle.
The strong deflationary effects of the contracting economy allowed the bank to quickly reduce interest rates from the very high levels of the unilaterally fixed exchange rate regime to levels more consistent with the needs of the real economy.
Talouskasvun supistumisesta johtuvien vahvojen deflatoristen vaikutusten vuoksi pankki pystyi nopeasti laskemaan korkoja yksipuolisesti kiinnitetyn valuuttakurssin aikana vallinneelta hyvin korkealta tasolta tasolle, joka sopi paremmin yhteen reaalitalouden tarpeiden kanssa.
Finland has frequently been identified as one of the countries with its economic fluctuations frequently out of sync with those of the European core.
Useaan otteeseen on todettu, että Suomi on yksi niitä maita, joissa talouskehitys on usein eriaikaista Euroopan ydinmaihin verrattuna.
The low level of synchronisation could imply that the single monetary policy in EMU may fail to meet Finnish needs.
Kehityksen eritahtisuuden takia Suomen tarpeet voivat jäädä huomiotta EMUn yhteisessä rahapolitiikassa.
This problem appears to have been somewhat exaggerated.
Ongelmaa on ehkä hieman liioiteltu.
It is true that in a number of historical episodes the Finnish business cycle has not followed the European cycle — with the most recent episode still continuing — but the countryspecific fluctuations have largely been due to factors which either have already lost their relevance or will disappear with EMU.
On totta, että useiden historiallisten jaksojen aikana Suomen suhdannekehitys ei ole seurannut Euroopan suhdanteita - ja viimeisin tällainen jakso on juuri meneillään - mutta maakohtaiset vaihtelut ovat suurelta osin johtuneet tekijöistä, jotka ovat joko menettäneet merkityksensä tai jotka katoavat EMUssa.
Also, the increasing diversification in production structure will serve to reduce the macroeconomic effects of sectorspecific shocks.
Tuotantorakenteen yhä laajempi monipuolistuminen auttaa myös vähentämään toimialakohtaisten häiriöiden kokonaistaloudellisia vaikutuksia.
Nevertheless, occasional mismatches between the single monetary policy and the Finnish economic cycle are also likely to take place in the future.
Joka tapauksessa on kuitenkin todennäköistä, että ajoittain tulee eteen tilanteita, joissa yhteinen rahapolitiikka ja Suomen talouden suhdannetilanne eivät sovi yhteen.
Whether or not these will cause Finland significant economic hardship will depend on the degree of flexibility in the economy — that is, the ability of the economy to absorb temporary setbacks while preventing permanent (or persistent) damage to productive capacity.
Se, aiheuttavatko ne Suomelle huomattavia taloudellisia vaikeuksia, riippuu siitä, kuinka joustava sen talous on eli kuinka hyvin talous kykenee kestämään väliaikaisia takaiskuja niin, että tuotantokapasiteetti ei vahingoitu pysyvästi (tai pitkäaikaisesti).
The experiences of the recession of 1991-93 demonstrate how an unbalanced domestic economy — manifestly a poor capacity of the banking sector but also of the whole enterprise sector to tolerate a slowdown of growth — can multiply the negative effects of external shocks.
Vuosien 1991-1993 laman kokemukset osoittavat, kuinka kotimaan talou den epätasapaino - joka ilmenee pankkisektorin ja myös koko yrityssektorin heikkona kykynä sietää kas vun hidastumista - voi moninkertaistaa ulkoisten häiriöiden kielteiset vaikutukset.
Within EMU, more robust balance sheets and public finances, together with a more flexible labour market, will be important elements in safeguarding economic stability and growth.
EMUssa yritysten parempi tasekunto ja vahvempi julkinen talous yhdessä joustavampien työmarkkinoiden kanssa ovat tärkeitä tekijöitä taloudellisen vakauden ja kasvun turvaajina.
The financial system: the Finnish banking sector crisis — any lessons (*)?
Rahoitusjärjestelmä: Suomen pankkikriisi mitä siitä voidaan oppia (*)?
Like fashion ... economic circumstances can change quite quickly ...
"Samoin kuin muoti... talouden olosuhteet voivat muut tua varsin nopeasti ...
The economic and financial world is a highly uncertain place in which perceptions of liquidity risk, market risk and credit risk can interact to produce multiplicative effects and unpredictable outcomes ... Dangerous excesses generally build upon good fundamentals, and knowing when the line has been crossed is not easy.
Talous- ja rahoitusmaailma on erittäin epävarma paikka, jossa likviditeetti-, markkinaja luottoriskiä koskevien erilaisten näkemysten törmääminen voi johtaa kerrannaisvaikutuksiin ja tuottaa odottamattomia tuloksia ...
(BIS 68th annual report, Basle, 8.6.1998, Chapter FX — 'Looking at lessons of Mexican and Asian crises') exchange controls existed. Cross-border borrowing and lending were subject to quantitative restrictions and interest rates on bank loans and deposits were regulated at low levels either directly (by the Bank of Finland) or through the taxation system (tax deductibility was tied to a given uniform deposit interest rate).
Talouden hyvien perustekijöiden päälle kertyy yleensä vaarallista ylikuormaa, ja on vaikea tietää, milloin raja on ylitetty. " koskivat määrälliset rajoitukset, ja pankkilainojen ja -talletusten korot olivat säänneltyjä alhaiselle tasolle joko suoraan (Suomen Pankin toimesta) tai välillisesti verojärjestelmän kautta (talletuskorkojen verovapaus oli sidottu tiettyyn yhtenäiseen korkoon).
Thus, there was strong demand for credit, fuelled by negative real interest rates and generous taxation allowances.
Niinpä luoton kysyntä oli voimakasta ja negatiivinen reaalikorko ja runsaat verohelpotukset vahvistivat sitä.
Bank intermediation was also subsidised to some extent by the tax exemption of deposit interest.
Talletuskorkojen verovapaus tuki jossain määrin myös rahoituksen välitystä pankkien kautta.
As far as competition was concerned, the securities market was small and relatively illiquid.
Kilpailun osalta arvopaperimarkkinat olivat pienet ja suhteellisen epälikvidit.
Essentially, Finland had a bank-centric system with credit rationing being the control mechanism.
Suomen rahoitusjärjestelmä oli pankkikeskeinen, ja sitä ohjattiin luotonsäännöstelyllä.
The difficulties experienced in the financial sectors of Nordic countries in the early 1990s have already been partially treated in previous country studies (see Chapter 4.2.1 of the Danish country study (2) for an assessment of how Denmark was spared).
(Kansainvälisen järjestelypankin 68. vuosikertomus, Basel 8.6.1998, IX luku - Meksikon ja Aasian kriisien opetukset)
The Finnish boom-bust cycle was perhaps one of the most serious in terms of the scale of the problem and the operation mounted to counter it in individual industrial market economies.
Silloisessa pankkilainsäädännössä tunnettiin neljä eri pankkityyppiä: liike-, säästö- ja osuuspankit ja valtion omistama Postipankki.
The chapter on monetary policy in this study treats a number of the aspects of the crisis in so far as its impact on the conduct of monetary policy was concerned. This annex looks at the genesis of the problem, its resolution, and lessons which might be learned for both financial sector supervisors both internally and in partner countries in the process of financial sector reform and liberalisation.
Vaikka niiden liiketoiminta ei lainsäädännöllisesti eronnut huomattavasti, ne kuitenkin erikoistuivat niin, että liikepankkien palveluvalikoima oli laajempi kuin osuus- tai säästöpankkien (jotka eivät esimerkiksi harjoittaneet valuuttamääräisiä liiketoimia eivätkä voineet saada luottoa suoraan Suomen Pankista; Suomen Pankki ei myöskään hyväksynyt niiden sijoitustodistuksia rahamarkkinaoperaatioiden välineiksi).
It also examines to what extent the banking system has recovered from the events of the early 1990s and how this episode has reshaped the structure of the Finnish financial market.
Pankkikonserneja olivat: kaksi suurinta liikepankkia KOP (Kansallis-Osake-Pankki) ja SYP (Unitas tai Suomen Yhdyspankki), Postipankki (PSP), säästöpankkikonserni (250 yksittäistä pankkia sekä liikepankki Skop), osuuspankkikonserni (360 yksittäistä pankkia sekä liikepankki OKO).
Bank legislation in force at the time distinguished between four types of banks: commercial banks, savings banks, cooperative banks and the Stateowned post office bank.
Tämän raportin rahapolitiikkaa käsittelevässä luvussa tarkastellaan kriisiä ja sen vaikutuksia rahapolitiikan harjoittamiseen.
Although the types of business allowed did not differ substantially in legislation, specialisation did take place with commercial banks providing a wider range of services than cooperative or savings banks (e.g. which did not engage in foreign currency transactions, or have access to direct borrowing at the Bank of Finland or have their certificates of deposit (CDs) accepted for Bank of Finland money market operations).
Tässä liitteessä tarkastellaan ongelman syntyä, sen ratkaisua ja sen mahdollisia opetuksia rahoitusvalvonnasta vastaaville viranomaisille niin EU:ssa kuin KIE-maissa, joissa rahoitussektorin uudistaminen ja vapauttaminen on käynnissä.
Groups of banks were the two major commercial banks KOP (Kansallis-Osake-Pankki) and SYP (Unitas or Union Bank of Finland), the post office bank (Postipankki or PSP), the savings bank group (250 individual banks plus a commercial bank — Skopbank), and the cooperative bank group (360 individual banks plus a commercial bank — Okobank).
Lisäksi tarkastellaan sitä, kuinka hyvin pankkijärjestelmä on selviytynyt 1990luvun alun tapahtumista ja kuinka ajanjakso muutti Suomen rahoitusmarkkinoiden rakennetta.
Until the early 1980s, Finnish financial markets were subject to relatively tight regulation.
Suomen rahoitusmarkkinoita säänneltiin suhteellisen tiukasti 1980luvun alkuun saakka.
Given the comprehensive regulation in place, competition was through quality of services and network den sity.
Koska pankkitoiminnan säännöstely oli laajaa, pankkien kilpailuvaltteja olivat palvelun laatu ja konttoriverkoston tiheys.
The implications were high costs by international standards (3) and weak profitability. Banks even had
Tämä johti kansainvälisesti verrattuna korkeisiin kustannuksiin (3) ja heikkoon kannattavuuteen.
0) Vesala, J., 'Banking industry performance in Europe: Trends and issues'.
Pankkien oh vaikea täyttää edes suhteellisen väljiä vakavaraisuusvaatimuksia.
(') This annex on the financial system was prepared by K. Lennän from the Directorate for Financial Instruments and Capital Movements. (:) 'The economic and financial situation in Denmark'.
(') Rahoitusjärjestelmää koskevan liitteen on laatinut K. Lennän rahoitusvälineiden ja pääomaliikkeiden linjalta. (2) "The Economic and Financial Situation in Denmark", European Economy, nro 6, 1993.
The financial system: the Finnish banking sector crisis - any lessons
Rahoitusjärjestelmä: Suomen pankkikriisi - mitä siitä voidaan oppia
Graph 58: Deregulation of financial markets
Kuvio 58: Rahoitusmarkkinoiden vapauttaminen
Relaxation of lending rate regulation Entry of foreign banks into the call money market Call money deposit rate separated from credit rate Abolition of regulation of lending rates Floating rates allowed on some loans CDs exempt from reserve requirement Open market operations start Helibor rates introduced
Lainakorkojen säätelyä Ulkomaisille pankeille annetaan oikeus päästä päiväluottomarkkinoille Päivätalletuskorko eroaa päiväluottokorosta Antolainauksen keskikorkosäätely poistetaan Eräiden lainojen kelluvakorkoisuus sallitaan Sijoitustodistuksien kassavarantovelvoite poistetaan Avomarkkinaoperaatiot aloitetaan Helibor-korot otetaan käyttöön Henkilöluotto-ohjeiden käytöstä luovutaan Primekorkojen käyttö sallitaan käyttöviitekorkoina
Free FOREX borrowing I for households Free short­term capital movements Free household foreign investment FOREX regulations relaxed except for households and short­term capital movements Free direct investment abroad for non­financial companies Free long­term foreign borrowing for all companies Free long­term foreign borrowing for manufacturing and shipping companies Limited currency options allowed for authorised banks Banks free to cover commercial forward positions
Valuuttamääräyksiä lievennetään kotitalouksia ja lyhytaikaisia pääomanliikkeitä lukuun ottamatta
Source: Vihrälä, V,, 'Banks and the Finnish credit cycle 1985­95', Bank of Finland Studies E:7, 1997.
Teollisuusyritysten ja varustamoiden pitkäaikainen lainanotto ulkomailta vapautetaan
The specific nature of savings and cooperative banks meant that their capital could not be increased through equity issues — instead, they had to rely on retained earnings, which, given the upward pressure on costs, were meagre.
maan jakamattomiin voittovaroihin, jotka kustannuspaineiden vuoksi olivat vähäisiä.
At the same time, rates for deposit insur­ance were low and the fund was small.
Samaan aikaan talletusvakuusmaksut olivat alhaiset ja rahasto oli pieni.
Deregulation and liberalisation finance lending in excess of deposits only by borrowing from their 'central banks', Skopbank and Okobank.
Rahoitusmarkkinoiden säännöstelyn aikana luotonannossa suosittiin yleensä vientiyrityksiä.
With bank CDs becoming liquid, they were no longer dependent on deposit financing to finance their lending activities.
Säännöstelyn purkaminen tarjosi uusia rahoitusmahdollisuuksia kotimarkkinayrityksille ja erityisesti palvelualoille.
Some of the bigger savings banks moved closer to the commercial banks in 1991 when their CDs were accepted for money market operations, while other local and regional banks continued to refinance their lending, including foreign currency denominated lending, by borrowing heavily from the group 'central bank'.
Rakennus- ja kiinteistöala lähtivät kasvuun. Nopean luotonkasvun, ulkoisen tasapainon heikentymisen ja kiihtyvän inflaation vuoksi rahapolitiikkaa kiristettiin vuoden 1988 lopussa ja vuoden 1989 alussaja reaalikorot kääntyivät negatiivisista positiivisiksi.
That the two groups responded very differently to this new regime is well documented (')■ The savings bank group, spurred on by their 'central bank' Skopbank, went for growth and increased market share, while the cooperative banks appear to have been more cautious, although to some extent defensive action may have been taken.
sijoitustodistuksista tuli likvidejä instrumentteja, ne eivät enää olleet riippuvaisia talletusrahoituksesta antolainaustoiminnan rahoituksessa.
New lending was very much chan­nelled to the domestic sector (in particular property, the retail trade and services) which hitherto had had a lower priority in the credit rationing era.
Eräät suuret säästöpankit muuttuivat enemmän liikepankkien kaltaisiksi vuonna 1991, jolloin niiden sijoitustodistukset hyväksyttiin rahamarkkinavälineiksi, kun taas muut paikallisja aluepankit rahoittivat antolainaustaan (ml. valuutta määräinen antolainaus) edelleen ottamalla suuria lainoja ryhmänsä keskusrahalaitokselta.
Under regulation, the export sector tended to be favoured in the allocation of credit.
Useissa tutkimuksissa on osoitettu, että nämä kaksi pankkiryhmää käyttäytyivät hyvin eri tavoin uudessa tilanteessa (').
Deregulation pres­ented new opportunities, in terms of financing, for firms producing for domestic markets and, in particular, service industries. The construction and the real estate sector took off.
Säästöpankkiryhmä tavoitteli kasvua ja suurempaa markkinaosuutta keskusrahalaitoksen Skopin johdolla, kun taas osuuspankit näyttävät olleen varovaisempia, vaikka puolustustoimia harjoitetuinkin jossain määrin.
In response to the rapid growth of credit, the weakening external balance and accelerating inflation, monetary policy tightened in late 1988 and early 1989 and real interest rates moved from being negative to positive.
Uusi luotonanto kanavoitiin etupäässä kotimaan aloille, jotka säännöstelyn aikana eivät olleet olleet ensisijaisia luotonsaajia (erityisesti kiinteistöihin, vähittäiskauppaan ja palveluihin).
(') For example, see the full treatment of the behaviour of bank groups in Vihriälä, V., 'Banks and the Finnish credit cycle 1986­1995', Bank of Finland Studies E:7, 1997.
Rahoitusmarkkinoiden säännöstelyn purkamisen ja vapauttamisen mukanaan tuoma muutos oli erityisen merkittävä säästö- ja osuuspankeille, jotka aiemmin oli vat voineet rahoittaa talletukset ylittävän antolainauksen ainoastaan lainaamalla keskusrahalaitoksiltaan Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankilta (Skop) ja Osuuspankkien Keskuspankilta (OKO). Kun pankkien
The downturn in November 1991.
Markka joutui paineiden kohteeksi ja devalvoitiin lopulta 12,6 prosenttia marraskuussa 1991.
The devaluation did not suffice and, following speculative attacks on the Swedish krona and ERM turbulence, the markka was floated in September 1992 and subsequently suffered a depreciation of a further 20 %.
Devalvaatio ei riittänyt, ja kun Ruotsin kruunu oli joutunut spekulatiivisten hyökkäysten kohteeksi ja ERM myllerrykseen, Suomen markka laskettiin kellumaan syyskuussa 1992, jonka jälkeen se heikentyi vielä 20 prosenttia.
GDP fell by a further 3Vz % in 1992.
Kokonaistuotanto supistui vielä V/z prosenttia vuonna 1992.
The combination of the sharp recession, high real interest rates and heavy foreign exchange losses led to loan defaults.
Syvä taantuma, korkeat reaalikorot ja raskaat valuuttatappiot johtivat lainojen takaisinmaksun laiminlyönteihin.
The gross nonperforming loans of the banks increased from FIM 43 billion in 1991 to FIM 77 billion in 1992 (this level being effectively equivalent to 16 % of bank lending).
Pankkien järjestämättömien lainojen bruttomäärä kasvoi vuoden 1991 43 miljardista markasta 77 miljardiin markkaan vuonna 1992 (tämä oli noin 16 prosenttia pankkien lainakannasta).
Bank profitability declined and government cash injections were required.
Pankkien kannattavuus heikkeni, ja pankit tarvitsivat pääomatukea valtiolta.
A further decline in real GDP was recorded in 1993.
Vuonna 1993 kokonaistuotanto laski edelleen.
The year 1994 was the first year to show positive growth.
Vuosi 1994 oli ensimmäinen talouskasvun vuosi.
This did not lead to a renewed growth of credit.
Se ei johtanut uuteen luotonannon kasvuun.
Although share prices recovered, property prices remained at his torically low levels in 1994 and 1995.
Vaikka osakehinnat palasivat ennalleen, kiinteistöjen hinnat pysyivät ennätysmäisen alhaisina vuo sina 1994 ja 1995.
Housing and stock prices peaked in 1989 and although credit growth started to decelerate, economic growth began to fall faster.
Asuntojen ja osakkeiden hinnat olivat huipussaan vuonna 1989, ja vaikka luotonannon kasvu alkoi hidas tua, talouskasvu alkoi hidastua nopeammin.
Following the halting of growth in 1990, when international markets weakened and mar kets of the former Soviet Union decelerated rapidly and collapsed, in 1991 the Finnish downturn was exacerbated and it entered into a deep recession with a decline in real GDP of 7 % in 1991.
Kun kasvu pysähtyi vuonna 1990, jolloin kansainväliset markkinat heikkenivät ja entisen Neuvostoliiton markkinat supistuivat nopeasti vuonna 1991 tapahtuneen lopullisen romahduksen edellä, Suomen laskusuhdanne paheni.
Asset prices fell, while at the same time confidence in the markka diminished and interest rates increased.
Suomen talous joutui syvään lamaan ja kokonaistuotanto laski 7 prosenttia vuonna 1991.
The currency came under pressure and the markka was eventually devalued by 12.6 %
Varallisuushinnat laskivat ja samaan aikaan luottamus Suomen markkaan