natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Political dexterity is at least as important as analytical skills in a country where political decisions have from time immemorial been taken in 'conclaves' of political and administrative elites.
Poliittinen kyky on vähintään yhtä tärkeää kuin politiikan analyyttinen tuntemus maassa, jossa julkiset päätökset tehdään vanhastaan poliittisten ja hallinnollisten eliittien kokouksissa.
The state structure seems like a labyrinth to political and administrative outsiders.
Valtion rakenne vaikuttaa politiikan ja hallinnon ulkopuolella olevista labyrintilta.
This impression has not diminished since Belgium became a federation.
Vertaus on sopiva Belgian liittovaltioksi muuttamisen jälkeenkin.
Political and administrative insiders, on the other hand, have no such difficulty.
Politiikassa ja hallinnossa mukana olevat selviytyvät kuitenkin huomiota herättävän hyvin.
Personal contacts create the Ariadne's thread that enables them to find their way through the 'Belgian labyrinth' (Van Istendael 1993).
Henkilökohtaiset suhteet auttavat peliin osallistuvia suunnistamaan "belgialaisessa labyrintissa" (Van Istendael 1993).
Clientelism is now under pressure, though it still has considerable influence in Belgian political dealings, whether as a basis for marketing or as a line of action.
-21 - muistuttavat jokaista "asiakastaan" hänelle tekemästään palveluksesta (palveluksista) ja kehottavat äänestämään suoraan itseään.
The services that politicians provide are, in principle, free and have no strings attached, but that does not stop politicians hoping that their 'clients' will give them something in return, such as a preferential vote.
Vaalitutkimuksista ilmenee, että ainakin neljä kymmenestä kulloisenkin ehdokkaan palveluksia hyödyntäneestä äänestäjästä myös todella äänestää kyseistä kansanedustajaehdokasta.
In the run-up to elections, politicians send out letters in which they remind their 'clients' of the services they have provided and ask for their vote.
Poliittinen "kannatusääni palveluksesta" -vaihtokauppa on siis todellisuutta, joskaan ei välttämättä itsestäänselvyys. (De Winter 1994: 428-430)
Electoral research shows that at least four out of ten voters who have used the services of a politician actually do give a preferential vote to that politician.
Vaikkei palvelualttius aina tuotakaan toivottua ääntä, se voi olla poliitikoille järkevää ajankäyttöä.
Hence, the political exchange of a preferential vote for a service is a reality, although it is not a reflex (De Winter 1994: 428-30).
Palvelujärjestelmä tuottaa poliitikoille usein tietoa kansalaisten ongelmista.
Even if clientelism does not always deliver the desired preferential vote, it can be a useful exercise for politicians, as it is often a source for them of information about issues of concern to citizens.
Tutkimuksista ilmenee lisäksi, että palvelukset taottavat voimakkaan tyydytyksen tunteen.
Research also indicates that services have a very positive psychological impact.
Poliittisella palvelusjärjestelmällä on lukuisia haittoja.
There are many disadvantages in clientelism.
Kansalaisen ja vaaleilla valitun edustajan välille kehittyy yhä voimakkaampi asiakas-palveluntoimittaja-suhde.
The link between the citizen and the politician becomes more and more a customer-service provider relationship.
Tämän seurauksena osapuolten välinen yhteiseen ideologiaan ja poliittiseen toimintaohjelmaan liittyvä side uhkaa tuhoutua.
As a result, the ideological link between the two disappears.
Poliitikon ja kansalaisen välille kehittyy riippuvuussuhde. (De Winter 1994: 528-530)
Clientelism entails a risk of a separate system being set up for case treatment, whereby cases supported by politicians get faster, better treatment than those that have to go through the normal administrative channels.
Poliittisesta palvelinjärjestelmästä uhkaa kehittyä oma käsittelykanavansa, jossa poliitikkojen tukemat asiat käsitellään nopeammin ja paremmin kuin normaalissa hallintokäsittelyssä olevat asiat.
Because of their overblown concern for the interests of individual citizens, public representatives have too little time to think up general solutions and formulate legislation for the greater good.
Koska parlamentaarikot kiinnittävät ylenpalttisesti huomiota yksittäisten kansalaisten tarpeisiin, heille ei jää aikaa pohtia yleisiä ratkaisuja ja muokata niitä lainsäädännöksi, mikä hyödyttäisi useampia.
2.2.4 Partieracy
2.2.4 Puoluevalta
Closely linked to the practice of clientelism is that of political appointments.
Poliittiseen palvelujärjestelmään liittyy läheisesti poliittinen nimityskäytäntö.
A political appointment can be effective as a service or as a reward for a service.
Poliittinen nimitys voi olla tehokas palvelu ja vastapalvelu.
For some time it seems that the political will is growing to drastically curtail this practice (De Winter 1994: 428-30).
Kyseinen käytäntö on jo jonkin aikaa saanut voimistuvaa poliittista vastustusta (De Winter 1994: 428-430).
'Particratic' tendencies in the Belgian system are often described as problematic.
Belgialaisen järjestelmän puoluevaltaisia piirteitä tarkastellaan usein kriittisesti.
However, the practice of partisanship also has features that are more positive. For example, as a small country, Belgium has largely avoided becoming a hostage to decisionmaking by a 'fourth estate' bureaucracy.
(Puolue)politisoinnista ei kuitenkaan koidu pelkästään epätoivottavia seurauksia: "Neljäntenä valtiomahtina" pidetty virkavalta ei Belgiassa juurikaan sanele päätöksiä, toisin kuin monissa muissa maissa.
One of the reasons for this is the party politicisation of the civil service and especially the existence of powerful ministerial staffs.
Tämä selittyy muun muassa hallinnon puoluepoliittisuudella ja erityisesti itunisterien kabinettien vaikutusvallalla (Dewachter 1993: 239-240).
2.2.5 Elitism or the Pyramid of Power
Elitismi eli valtapyramidi
Earlier in this text the image of the 'Belgian labyrinth' was evoked.
Edellä maalattiin kielikuva "belgialaisesta labyrintista".
Another popular image used to describe the decisionmaking culture in Belgium is that of the pyramid of power.
Toinen suosittu tapa kuvata belgialaista päätöksentekokulttuuria on valtapyramidi.
Dewachter and Das have conducted research into the Belgian political elite.
Dewachter ja Das ovat tutkineet Belgian poliittista eliittiä.
A written survey was used to identify the major decisionmakers in six policy areas during the period 1988-90 and the significance of twenty political positions in the entire political decisionmaking process in Belgium.
Kirjallisella kyselyllä selvitettiin kuuden politiikanalan tärkeimmät päätöksentekijät vuosina 1988-1990 ja 20 poliittisen tehtävän merkitys Belgian poliittisessa päätöksenteossa.
The findings were summed up as follows: "Instead of institutions and bodies that stand alongside one another, inequalities appear in the share out of decisionmaking and in power, hierarchical relationships, involving individuals and positions" (Dewachter and Das 1991).
Tulos voidaan tiivistää seuraavasti: "Toisilleen läheisten laitosten ja elinten ryhmittymien sijaan ilmenee päätöksentekoon osallisuudessa, vallankäytössä ja hierarkkisissa suhteissa henkilöönja asemaan perustuvia eroja" (Dewachter & Das 1991). CdR222798 (fi)
In practice, the Belgian set-up suffers relatively little interference from awkward citizens or otherwise competitive forces.
Belgian päivittäisessä hallinnossa hallituksella ei juurikaan ole vastassaan hankalia kansalaisia tai muita, poliittisen haasteen esittäviä kilpailevia voimatekijöitä.
In this relatively elitist political structure, the government is a rather 'elusive' phenomenon.
Koska poliittinen järjestelmä on suhteellisen elitistinen, hallituksesta on melko vaikea "saada otetta".
"The government is like a slippery eel that always slips out of the net. Decisionmaking is well-nigh impossible to monitor", states Dewachter (1995: 353-6).
Dewachterin (1995: 353-356) mukaan "hallitus on kuin liukas ankerias, joka kiemurtelee aina pois haavista. Päätöksentekoa on lähes mahdoton valvoa."
THE PRACTICE OF SUBNATIONAL DEMOCRACY
ALUE- JA PAIKALLISDEMOKRATIA BELGIASSA
The communities and regions, which sprang from the constitutional reforms, are the constituent parts of the federal Belgian state established in 1993.
Valtiouudistusten tuloksena perustetut kieliyhteisöt ja alueet ovat vuonna 1993 muodostetun Belgian liittovaltion perustekijät.
As a rule of thumb, one can say that the communities are responsible for 'individual-related matters' (language, culture, education, health care, social aid, etc.), while the regions are responsible for 'territorial matters' (such as road infrastructure, water, the environment, land division, housing, spatial planning, and regional economic affairs).
Nyrkkisääntönä voidaan pitää, että kieliyhteisöt vastaavat kansalaisiin liittyvistä aloista (mm. kieli, kulttuuri, opetus, terveydenhuolto ja sosiaalihuolto) ja alueet puolestaan "alueasioista" (kuten tieinfrastruktuuri, vesikysymykset, ympäristö, aluesuunnittelu, asuminen, maankäyttö sekä alueellis-taloudelliset asiat).
The Flemish preference for the community and the Frenchspeaking preference for the region have led to an asymmetrical federal structure.
Koska flaamit toimivat mieluummin kieliyhteisön ja ranskankieliset alueen puitteissa, liittovaltiorakenne ei ole täysin symmetrinen.
There is a separate Walloon region and a separate Brussels region.
Vallonian alue ja Brysselin alue ovat erillisiä samoin kuin ranskan-ja saksankieliset yhteisöt.
In 1980, Flanders decided to amalgamate region and community.
Flanderi piti parempana sulauttaa kieliyhteisön ja alueen vuonna 1980.
In practice, this means that the Flemish community exercises both community and regional powers and, therefore, has a budget comprising both regional and community funds.
Tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että flaamilaisella kieliyhteisöllä on sekä alueen että kieliyhteisön toimivalta. Sillä on yksi talousarvio, joka kattaa sekä alueen että kieliyhteisön varat.
The Flemish community is empowered to issue decrees that can amend, supplement, or abolish existing Belgian laws insofar as these come under the Flemish authorities' terms of reference.
Flaamilaisella kieliyhteisöllä on valta antaa säädöksiä, joilla voidaan muuttaa, täydentää ja kumota aiempia belgialaisia lakeja, sikäli kuin ne nykyisin kuuluvat flaamilaisen edustajiston toimivaltaan.
French-speakers chose a different direction in the state reforms of 1992-1993.
Ranskankieliset valitsivat vuosien 1992-1993 valtiouudistuksissa toisen tien.
In practice, this means that the powers of the French community can be wholly or partially transferred to the Frenchspeaking faction in the Brussels Capital Council and to the Frenchspeaking area of the Walloon region.
Käytännössä ranskalainen kieliyhteisö on siirtänyt urheilupalvelut, matkailun, ammattikoulutuksen ja koulukuljetukset Vallonian alueen hoidettaviksi ja Brysselin ranskankielisten osalta Brysselin pääkaupunkialueen vastuulle.
The Frenchspeaking faction in the Brussels region, the French Community Commission of Brussels (COCOF), has the power to issue decrees.
Flaamilaisella, ranskalaisella ja saksankielisellä kieliyhteisöllä on omat Iainsäädäntäelimensä.
The Flemish-speaking, French-speaking, and Germanspeaking communities each have their own legislative body: the Flemish Council (which is at the same time the legislative body of the Flemish region), the French Community Council, and the Council of the Germanspeaking Community.
Ranskankielisen yhteisön parlamentti (Le Conseil de la Communauté Française) ja Saksankielisen yhteisön parlamentti (Der Rat der Deutschsprachigen Gemeinschaft).
The Flemish Council has 124 members: it consists of 118 members who are directly elected by voters in the Flemish region and 6 Flemish members of the Brussels Regional Council.
Flaamilaisessa parlamentissa on 124 jäsentä, joista Flanderin alueen äänioikeutetut valitsevat 118 suoraan ja kuusi on Brysselin pääkaupunkialueen parlamentin flaamilaisjäseniä.
The French Community Council comprises 75 members from the Walloon Regional Council and 19 Frenchspeaking members from the Brussels Regional Council, making a total of 94 members.
Ranskankielisen yhteisön parlamentti koostuu Vallonian alueparlamentin 75 jäsenestä ja 19 Brysselin pääkaupunkialueen parlamentin ranskankielisestä jäsenestä.
The Council of the Germanspeaking Community has 25 directly elected members.
Jäseniä on siis yhteensä 94.
The executive body of the communities is the community government.
Saksankielisen yhteisön parlamentissa on 25 suoraan valittua jäsentä.
The most important community responsibility is education and science policy.
Kieliyhteisöjen toimivaltaan kuuluvista aloista tärkeimmät ovat opetus- ja tiedepolitiikka.
Another important area is what is known as personal affairs.
Toimivallan tärkeän alakokonaisuuden muodostavat niin sanotut kansalaisasiat.
This includes social and legal youth protection, family policy and help and assistance for children, social welfare, the integration of immigrants, and policies on the disabled and the elderly.
Niihin lasketaan kuuluvan nuorten sosiaalinen ja oikeudellinen suojelu, perhepolitiikka sekä lasten auttaminen ja tukeminen, sosiaalinen hyvinvointi, maahanmuuttajien integraatio, varnmaispolitiikka ja vanhuspolitiikka.
Cultural policy also comes under the communities.
Myös kulttuuripolitiikka kuuluu kieliyhteisöjen toimivaltaan.
Finally, the Flemishspeaking community and Frenchspeaking community (but not the Germanspeaking community) are empowered to regulate the use of languages in administrative affairs, education, industrial relations, and the statutory instruments and documents of companies.
Flaamilaisella ja ranskankielisellä (muttei saksankielisellä) yhteisöllä on lisäksi toimivalta määrätä hallinnossa ja opetuksessa sekä työnantajien ja henkilökuntansa välisissä sosiaalisissa suhteissa että oikeudellisissa sopimuksissa ja yritysten asiakirjoissa mahdollisesta kielivalikoimasta.
However, decrees in this area are not applicable in Brussels or in the 'facility municipalities' on the periphery of the capital.
Kieltä koskevia säädöksiä ei kuitenkaan sovelleta Brysselissä eikä tietyissä kunnissa, joiden hallinto tarjoaa erityispalveluja kulloinkin joko ranskan- tai hollanninkieliselle vähemmistölle (faciliteitengemeenten).
3.2 The Regions
Alueet
The Flemish, Walloon, and Brussels Capital regions each have their own legislative institutions: the Flemish Council (which is also the legislative body of the Flemish community), the Walloon Regional Council, and the Brussels Capital Council.
Flanderin alueella, Vallonian alueella ja Brysselin pääkaupunkialueella on kullakin oma Iainsäädäntäelimensä.
The executive authority of the regions is the regional government, whose members are elected by the appropriate council.
Ne ovat Flaamilainen parlamentti (joka on samalla Flaamilaisen kieliyhteisön Iainsäädäntäelin), Vallonian alueparlamentti ja Brysselin pääkaupunkialueen parlamentti.
The Flemish government, which is both the regional and community government, has a maximum of eleven members.
Aluehallituksilla on alueiden toimeenpanovalta.
government has a maximum of seven members.
Vallonian aluehallituksessa on korkeintaan seitsemän jäsentä.
The Brussels regional government has five members, plus three regional junior ministers.
Brysselin pääkaupunkialueen hallituksessa on viisi jäsentä ja heidän lisäkseen kolme alueellista valtiosihteeriä.
The regions are responsible for spatial planning, the environment, land allocation, conservation, and water policy.
Alueilla on toimivalta maankäyttöä, elinympäristöä, aluesuunnittelua, luonnonsuojelua ja vesipolitiikkaa koskevissa asioissa.
In the economic sphere, they are responsible for economic development, industrial renewal, public industrial initiative, foreign trade, natural resources, and energy policy.
Talouden alalla niiden toimivaltaan kuuluu talouskasvu, teollisuuden rakennemuutos, julkinen teollinen toiminta, ulkomaankauppa, luonnonvarat ja energiapolitiikka.
The regions are obliged to implement their economic policy within the framework of Economic and Monetary Union.
Alueiden velvollisuutena on hoitaa talouspolitiikkaansa talous- ja rahaliiton vaatimusten mukaisesti.
Other regional responsibilities include employment policy and public works and transport.
Alueilla on toimivalta myös työllisyyspolitiikan, julkisten töiden ja liikenteen aloilla.
The regions are responsible for the general funding and supervision of the municipalities and the provinces (except for the municipalities in the Germanspeaking area, which come completely under the central government, and the six 'facility municipalities', which theoretically come under the federal level but are effectively supervised at regional level) (Deweerdt 1994b: 191-4).
-24- kielivähemmistölleen erityisaseman suonutta kuntaa, joiden valvonta kuuluu liittovaltiolle ja valvonnan toteuttaminen kyseiselle alueelle) (Deweerdt 1994b: 191-194).
Under the 1993 Constitution, the regions and communities will in future be responsible for all matters that are not expressly vested in the federal government.
Vuoden 1993 perustuslain mukaan alueilla ja kieliyhteisöillä on tulevaisuudessa toimivalta kaikilla aloilla, jotka eivät nimenomaan kuulu liittovaltion viranomaisille.
However, it is still not clear when this allocation of responsibility will take place as this must still be decided by a special legislator, and the federal government's responsibilities must still be enshrined in the Constitution.
On kuitenkin vielä epäselvää, milloin tämä toimivallanjako toteutuu, sillä siitä on vielä säädettävä erityislailla ja liittovaltion toimivalta on kirjattava perustuslakiin.
Despite fédéralisation, the traditional subnational system of government in Belgium, consisting of provincial and local authorities, has remained largely intact.
Liittovaltiouudistaksesta huolimatta Belgian perinteinen alue- ja paikallishallintojärjestelmä, jonka muodostavat läänin- ja paikallisviranomaiset, on säilynyt pääosin entisellään.
Despite statements to the contrary, the Belgian reforms must not be seen as a devolution of government power.
Vaikka usein toisin väitetään, Belgian uudistuksia ei ole syytä nähdä valtion hallintovallan hajauttamisena.
In fact, national government is being re established and refortified.
Itse asiassa on vain kyse valtionhallinnon uudelleenjärjestämisestä ja lujittamisesta.
The subnational government system of provinces and municipalities has largely remained intact, but the context of this system has of course changed drastically since 1993.
Läänien ja kuntien edustama alue- ja paikallishallintojärjestelmä on säilynyt suurelta osin entisellään, mutta järjestelmän toimintaympäristö on luonnollisesti muuttunut merkittävästi vuoden 1993 jälkeen.
The most obvious difference from the earlier situation is that responsibility for the municipalities and provinces and for specific payments to these subnational authorities has been transferred from the old central government to the new federal authorities.
Silmiinpistävin ero aiempaan tilanteeseen verrattuna on, että kuntien ja läänien valvonta sekä erityismäärärahojen myöntäminen niiden viranomaisille on liittovaltion puitteissa siirtynyt vanhasta valtakeskuksesta uusille viranomaisille.
Other differences will be dealt with in more detail below, along with areas where there is no change.
Muita eroja ja yhtäläisyyksiä selvitetään laajemmin jäljempänä.
The most important institutions in Belgian local government are the municipal council and the municipal executive consisting of the mayor and aldermen.
Belgian paikalHshallinnon tärkeimmät elimet ovat kunnanvaltuusto (gemeenteraad) sekä kunnanjohtajan ja kunnanvaltuuston jäsenten muodostama hallitus (het college van de burgemeester en schepenen).
The municipal executive is responsible for the day-to-day running of the municipality.
Jälkimmäinen on toimeenpaneva elin, joka hoitaa kunnan päivittäistä hallintoa.
In principle it is a collégial body, but tasks are shared out within it in the interests of efficiency.
Kunnanjohtaja ja -hallitus muodostavat periaatteessa kollegiaalisen elimen, mutta hallinnon tehostamiseksi tehtäviä jaetaan sen sisällä.
Meetings of the executive are held behind closed doors. Decisions
Hallitus kokoontuu suljetuin ovin.
require, in principle, an absolute majority.
Päätökset edellyttävät periaatteessa ehdotonta enemmistöä.
Aldermen are elected by the municipal council from among its members.
Kunnanvaltuusto valitsee hallituksen jäsenet keskuudestaan.
To secure election, an absolute majority of votes is necessary.
Valinta edellyttää ehdotonta äänten enemmistöä.
The municipal executive is chaired by the mayor, who is appointed by the monarch.
Kunnanhallitusta johtaa kuninkaan nimittämä kunnanjohtaja (burgemeester).
Usually, a member of the municipal council is appointed mayor.
Useimmiten kunnanjohtajaksi nimitetään kunnanvaltuuston jäsen.
The mayor elect must enjoy the support of at least half of the members elected to the municipal council.
Vähintään joka toisen samalta listalta valituista kunnanvaltuutetuista tulee kannattaa ko. henkilön valintaa.
The mayor is not only the head of the municipality, but also the representative of central government.
Kunnanjohtaja ei vain johda kuntaa, vaan edustaa samalla keskushallintoa.
Hence, two levels of government come together in one person: the central and the local.
Hänessä henkilöityy siis kaksi hallintotasoa: keskus- ja paikallishallinto.
Mayors tend to present themselves as promoters of their municipality; they try to attract public or private investments to their area and to run social services for its inhabitants.
Kunnanjohtajat yrittävät houkutella kuntaansa (julkisia tai yksityisiä) investointeja ja he järjestävät yhteiskunnallisia palveluksia kuntansa asukkaille.
At the same time the mayor must often operate as a broker in any conflicts within the municipal majority (Ackaert 1994: 538-44).
Lisäksi heidän täytyy usein sovitella kuntaa hallitsevan enemmistön mahdollisia keskinäisiä erimielisyyksiä (Ackaert 1994: 538-544).
The municipal council, which is also chaired by the mayor, is the representative and legislative body of the municipality.
Kunnanjohtaja toimii puheenjohtajana myös kunnanvaltuustossa, joka on kuntaa edustava harkintaelin.
A municipal decision is taken by an absolute majority of votes.
Kunnanvaltuusto tekee päätöksensä ehdottomalla äänten enemmistöllä.
Not all municipal council discussions are open to the public.
- 25 - kokoukset eivät ole julkisia.
The public may attend meetings about decisions that affect the financial situation of the municipality or that relate to the establishment of institutions of municipal interest.
Julkisuus on sääntönä, kun tehdään kunnan talouteen vaikuttavia tai kunnalle tärkeiden laitosten perustamista koskevia päätöksiä.
The municipal council must meet behind closed doors when identifiable persons are concerned, or if twothirds of the members present decide that the meeting should not be open to the public, in the interests of public order.
Kunnanvaltuuston tulee kokoontua suljetuin ovin, kun käsitellään puhtaasti henkilökysymyksiä tai jos kaksi kolmannesta läsnä olevista jäsenistä päättää, ettei kokous ole julkinen yleisen järjestyksen nimessä ja julkisuutta vastaan esitettyjen vakuuttavien perusteiden nojalla.
Article 41 of the Constitution lays down that municipal interests are to be handled exclusively by the municipal council.
Perustuslain 41 artiklassa säädetään, että kunnan etuja ajaa yksinomaan kunnanvaltuusto.
It is the legislative body that largely defines 'municipal interest'.
Lainsäätäjä päättää suurelta osin, mitä käsitteellä "kunnan etu" tarkoitetaan.
The provision can be positive when a power is explicitly granted to the municipal authorities with a broad area of discretion; or it can be negative when a certain power is withdrawn from the municipal or provincial authority, or is strictly regulated.
Edellisessä tapauksessa kunnan viranomaisille nimenomaan myönnetään laajan harkintavallan sisältävä toimivalta, jälkimmäisessä tapauksessa kunnan tai läänin toimivallasta sen sijaan poistetaan tietty osa tai siitä säädetään hyvin tarkasti.