natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By contrast in the 1987 to 1990 period, there was an increase in participation among men in this age group in seven Member States (Graphs 147 and 148).
Sitä vastoin vuosina 19871990 miesten osallistuminen työmarkkinoille kasvoi tässä ikäryhmässä seitsemässä jäsenmaassa (kaaviot 147 ja 148).
• whether the increase in early retirement among men in many Member States will continue at the same rate.
- jatkuuko miesten varhaiseläkkeelle siirtyminen jäsen maissa entisellä vauhdilla.
In all Member States, except Belgium and Greece, the participation rate of men of 55 and over declined over the 1990 to 1994 period (for Austria, there are no consistent data), in Denmark, the Netherlands, Sweden and the UK more than offsetting a positive demographic effect.
Belgiaa ja Kreikkaa lukuun ottamatta kaikissa jäsenmaissa yli 55-vuotiaiden ja sitä vanhempien miesten työmarkkinoille osallistumisen aste pieneni jaksolla 1990-1994 ( Itävallasta ei ole yhdenmukaista tietoa). Tanskassa, Alan komaissa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa tämä vaikutus ylitti positiivisen väestönkehityksen vaikutuksen.
Although there was also a fall in participation among older men in the majority of
Kaikissa näissä maissa lasku seuraavina vuosina oli merkittävä (kaaviot 149 ja 150).
Effect of changes in population and participation on the labour force
Ikäryhmän 15­24 miehet ja naiset, 1987­90
146 Men and women aged 15­24, 1990­94
146 Ikäryhmän 15­24 miehet ja naiset, 1990­94
% labour force in 1987
% työvoimasta 1987
% labour lorce in 1990
% työvoimasta 1990
147 Men and women aged 25­54,1987­90
147 Ikäryhmän 25­54 miehet ja naiset, 1987­90 c
SF: 25-49; D excludes new Lander
SF: 25-49; D: lukuun ottamatta uusia osavaltioita (Länder)
149 Men and women aged 55+, 1987­90
149 Ikäryhmän 55+ miehet ja naiset, 1987­90
150 Men and women aged 55+, 1990­94
150 Ikäryhmän 55+ miehet ja naiset, 1990­94
3 Γ % labour force in 1987
% työvoimasta 1987
3 _ % labour force in 1990 τ 3
% työvoimasta 1990
100 r% population
% väestöstä
On the second issue, similarly large differences across the Union remain in the rate of participation among women in the 25 to 54 age group.
Kolmannen kysymyksen kohdalla ikäryhmään 25­54 kuu­luvien miesten työmarkkinoille osallistumisen asteissa vaihtelu on paljon pienempää jäsenmaiden välillä.
Despite the substantial growth which has occurred over the past decade in particular, these are still much lower than in most other parts of the Union in the less developed regions, Portugal apart (Graph 152).
Tosin Irlannissa ja Italiassa, jossa työttömyys on melko suurta, osallistumisasteet ovat hieman matalampia kuin muualla unionissa (90­91% verrattuna unionin keskiarvoon 93%).
Output and employment growth in manufacturing and non­manufacturing
Työllisyyden ja tuotannon kasvun suhde näyttää olleen selvempi teollisuuden ulkopuolella kuin teollisuudessa sekä talouden elpymisen aikana 1980­luvun loppupuolella että laman aikana 1990­luvun alussa.
153 Rates of participation of men aged 55+ in Member States, 1987 and 1994
153 Ikäryhmän 55+ miesten osallistumisaste jäsenvaltioissa 1987 ja 1994
Annual change (%)
Vuotuinen muutos (%)
D Value-added (lagged two quarters) ■ Employment
"Lisäarvo (kaksi vuosineljännestä jäljessä) ■Työllisyys
□ Value-added (lagged two quarters) ι ■ Employment
Q Lisäarvo (kaksi vuosineljännestä jäljessä) ■ Työllisyys
IRL; D excludes new Länder the same reduction in employment as Germany which showed the second biggest fall in output — almost 1% a year.
IRL: D: lukuun ottamatta uusia osavaltioita (Lender) aloilla, yli 3% vuodessa (kaavio 156).
difference in terms of the change in output achieved as between those Member States experiencing a relatively large fall in employment and those experiencing a relatively small decline.
Suomessa, joka oli yksi unionin ainoastaan kuudesta jäsen­maasta, jossa näin tapahtui, ja laski vain hieman unionin keskiarvoa enemmän Ruotsissa.
In non­manufacturing sectors, there was a somewhat closer relationship between the rate of change of output and employ­ment.
Teollisuuden ulkopuolisilla aloilla tuotannon ja työllisyy­den muutosvauhdin suhde oli jonkin verran selkeämpi.
In the period 1985 to 1990, five countries experienced a higher growth of employment in non­manufacturing sectors than the average across the Union as a whole of just over 1'4% a year.
Vuosina 1985­1990 viidessä maassa työllisyys kasvoi teol­lisuuden ulkopuolella unionin 1,5 prosentin keskiarvoa nopeammin.
Four of these countries — Luxembourg, Spain, the UK and Portugal — also achieved a higher than average increase in value­added in these sectors, over 3% a year (Graph 156).
Neljässä näistä maissa — Luxemburgissa, Espanjassa, Isossa­Britanniassa ja Portugalissa — saa­vutettiin myös keskiarvoa suurempi lisäarvon kasvu näillä
No country managed to prevent employment in manufactur­ing falling over this period, though the fall varied from under 1% a year in Portugal to over 5% a year in Finland and Sweden (Graph 155). Output, however, declined by more in Portugal, by 2% a year, than anywhere else in the Union.
Tätä seuranneen laman aikana vuosina 1990­1994 kaikis­sa niissä neljässä maassa — Luxemburgissa, Alankomais­sa, Itävallassa ja Länsi­Saksassa — joissa tapahtui merkittävää työllisyyden lisäystä teollisuuden ulkopuolel­la, saavutettiin paljon keskimääräistä suurempi lisäarvon kasvuvauhti, yli 2% vuodessa (kaavio 157).
By contrast, output increased in Finland, one of only six countries in the Union where this was true, and fell only slightly more than the Union average in Sweden.
Samoin ne kaksi jäsenmaata — Ruotsi ja Suomi — joissa työllisyys väheni eniten, olivat myös ainoat unionin valtiot, joissa koettiin lisäarvon laskua.
Of the six countries in which output fell over this period, three experienced a fall in the numbers employed of less than the Union average — though in two cases only just — and three experienced a larger decline.
Kaksi maata, joissa työllisyys väheni seuraavaksi eniten — Italia ja Iso­Britannia — olivat myös ne maat, joissa teollisuuden ulkopuolinen lisä­arvo kasvoi vähiten.
Moreover Austria which achieved the highest rate of output growth — just under 1% a year — experienced much
Lisäksi neljässä jäsenmaassa — Espanjassa, Tanskassa, Portugalissa ja Belgiassa — työl­listettyjen määrä väheni vain hieman unionin keskiarvoa
6 Annual change (%)
Vuotuinen muutos (%) g Vuotuinen muutos (%)
D Value-added (lagged two quarters) ■ Employment
-^ Lisäarvo (kaksi vuosineljännestä jäljessä) ■ Työllisyys ra Lisäarvo (kaksi vuosineljännestä jäljessä) ■ Työllisyys ίίίίίίίΐίϋιΙπΙιΙΗ
IRL; D excludes new Lander
IRL; D: lukuun ottamalla uusia osavaltiolla (Länder)
Working time employment at all in nonmanufacturing — Luxembourg, the Netherlands, Austria and West Germany — achieved much greater than average rates of growth of valueadded, over 2% a year (Graph 157).
Liite enemmän, ja niiden lisäarvon kasvuvauhti oli samanlainen, 1,5-2% vuodessa.
% and 2% a year.
Työajan muutokset
The data available on working time in the European Union are largely confined to average hours worked per week.
Käytettävissä olevat Euroopan unionin työaikatiedot rajoittuvat pitkälti keskimääräiseen viikottaiseen työaikaan.
These leave out of account changes in the number of weeks worked per year, which could well have been important in recent years as more attention in a number of Member States has been focused on the issue of time off.
Tiedoissa ei oteta huomioon muutoksia, joita tapahtuu vuosittaisten työviikko jen määrässä, mikä olisi viime vuosina voinut olla tärkeää, koska useissa jäsenvaltioissa on kiinnitetty entistä enemmän huomiota vapaa-aikaan.
Moreover, the results do not cover the whole economy but are limited to industry and a few selected services, excluding, in particular, the public sector.
Vaikka tietoja keskimääräisestä vuosittaisesta työajasta kerätäänkin osana yhteisön
The data on average hours worked per week are collected as part of the annual Community Labour Force Survey. These relate both to actual hours worked during a particular week (the reference week) and the usual hours worked by respondents.
Vuosina 19851990 keskimääräinen viikottainen työaika pieneni useimmissa jäsenmaissa, mikä lisäsi työllistettyjen määrää (käytettyjen tietojen kuvaus on osassa I ja tietoruudussa).
In principle, it is the data on actual hours which should indicate how average working time changes in the short-term, in response to variations in the level of economic activity and should, therefore, be the most appropriate series to use for adjusting the figures for the number of people in employment to obtain a measure of total hours worked, and of labour productivity. The data on usual hours should indicate longer-term changes in working time.
Tutkittaessa voimakkaimman työllisyyden kasvun aikaa vuosia 19871990 yksityiskohtaisemmin nähdään, että keskimääräinen tavallinen viikottainen työaika koko talouden osalta pieneni kymmenessä maassa, pysyi ennallaan kolmessa — Kreikassa, Luxemburgissa ja Italiassa —ja kasvoi kahdessa — Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa (kaavio 158).
Between 1985 and 1990, average hours worked per week declined in most Member States, contributing to the growth in the numbers in employment (see Part I and Box for a description of the data used).
työvoimakustannustutkimusta, tämä tapahtuu vain tietyin väliajoin — tällä hetkellä joka neljäs vuosi — ja tulokset julkaistaan usein huomattavasti myöhemmin (vuoden 1992 tulokset ovat todennäköisesti kokonaisuudessaan käytettävissä vasta vuoden 1995 lopulla).
Examining the most intense period of employment growth, 1987 to 1990, in more detail, average weekly hours usually worked in the economy as a whole declined in 10 countries, remained broadly unchanged in three — Greece, Luxembourg and Italy — and increased in another two — Sweden and the UK (Graph 158).
Tuloksiin ei myöskään sisälly kansantalous kokonaisuudessaan, vaan ne rajoittuvat teollisuuteen ja tiettyihin palvelualoihin, jolloin eri tyisesti julkinen ala jää ulkopuolelle.
There were, however, some differences in experience between sectors over this period.
Alojen välillä oli kuitenkin tänä aikana eroja.
In agriculture, average hours declined in most countries of the Union except Italy, Greece, Austria, Finland and Sweden, where they increased and Germany, where they remained unchanged (Graph 159).
Maataloudessa keskimääräinen työaika pieneni useimmissa unionin jäsenmaissa lukuun ottamatta Italiaa, Kreikkaa, Itävaltaa, Suomea ja Ruotsia, joissa työaika kasvoi, ja Saksaa, jossa se pysyi ennallaan (kaavio 159).
In services, they were reduced in the majority of Member States — Denmark, the UK, Italy, Portugal, Sweden and Greece being the exceptions (Graph 160).
Palvelualalla työaika lyhentyi useimmissa jäsenmaissa — poikkeuksia olivat Tanska, Iso-Britannia, Italia, Portugali, Ruotsi ja Kreikka (kaavio 160).
In industry (which broadly corresponds to manufacturing in the analysis in Part I), however, average hours either in creased or remained unchanged throughout the Union, apart from in Denmark, Germany, Finland and Austria (Graph 161).
Teollisuudessa keskimääräinen työaika kuitenkin joko kasvoi tai pysyi muuttumattomana kaikkialla unionissa Tanskaa, Saksaa, Suomea ja Itävaltaa lukuun ottamatta (kaavio 161).
In practice, however, there are a number of problems with the data collected on actual hours which make it difficult to use them for measuring changes over time or, indeed, to estimate the numbers of hours worked during a given year.
Tämän vuoksi näiden tietojen pitäisi olla sopivin käytettävissä oleva tietosarja, jolla työllistettyjen määrää voidaan käsitellä, että tulokseksi saadaan kokonaistyöajan ja työvoiman tuottavuuden mittari. Tavanomaista työaikaa koskevien tietojen pitäisi osoittaa työajan pitkän aikavälin muutokset.
In particular, they include the effect of time off for holidays, time off for sickness, bad weather and other reasons unconnected with the state of economic activity.
Näitä ongelmia aiheuttavat erityisesti lomien, sairauden, huonon sään tai muiden taloudellisen toiminnan tilaan liittymättömien syiden vuoksi menetetty työaika.
Moreover, because they relate to a particular week in the year — usually between March and May depending on the country — the answers are not necessarily representative of the year as a whole and because the week in some cases changes from one year to the next, they are not necessarily reliable indicators of changes over time.
Koska tiedot lisäksi kerätään tiettynä viikkona, yleensä maalis—toukokuussa vaihdellen maittain, vastaukset eivät välttämättä ole edustavia koko vuoden osalta, ja koska viikko joissain tapauksissa vaihtuu vuodesta toiseen, tiedot eivät välttämättä anna luotettavaa osoitusta ajallisista muutoksista.
As a consequence, the usual hours worked data have been used in the analysis here.
Tämän vuoksi analyysissa on käytetty tavanomaista työaikaa koskevia tietoja.
Analysis of the difference over the Union as a whole between the usual and actual hours worked data for 1993, chosen as a year when employment declined significantly, shows either that this is a very poor indicator of the effect of a low level of economic activity on working time or that depressed demand has a minimal impact on average hours worked.
Kun analysoidaan koko unionin osalta eroja tavanomaisen ja todellisen työajan välillä vuonna 1993, jolloin työllisyys väheni merkittävästi, havaitaan joko, että tämä on huono indikaattori mitattaessa taloudellisen toiminnan alhaisen tason vaikutusta työaikaan tai että vähentyneellä kysynnällä on äärimmäisen pieni vaikutus keskimääräiseen työaikaan.
In this year, when it would be expected that such an effect should be at its greatest, the difference between usual and actual hours which is attributable to slack working amounted to an average of just three minutes a week over the Union as a whole.
Vuonna 1993, jolloin tällaisen vaikutuk sen voitaisiin olettaa olevan suurimmillaan, oletettavasti vähäisemmästä työnteosta johtuva ero tavanomaisen ja todellisen työajan välillä on vain kolme minuuttia viikossa koko unionin alueella.
This pattern of change reflects developments both in services, where usual hours declined throughout the Union except in these three countries, and in industry, where they remained broadly unchanged, apart from in these three countries and in Sweden, the UK and Portugal where they fell (by 1% or more).
Nämä muutokset kätkevät kuitenkin helposti aivan erilaisen muutostyypin yrittäjäksi ryhtymisen ja yrittäjyydestä luopumisen osalta.
In agriculture, average usual hours fell everywhere, apart from in Spain, Finland and Luxembourg as well as in Denmark, where they increased, and in Italy, where they were unchanged.
Lamakaudet kohdistuvat yleensä osittain rahavarojen vähyyden ja monissa maissa lainan lähteiden niukkuuden vuoksi suhteellisen ankarasti erit-
Average hours usually worked per week in agriculture, 1987,1990 and 1994
Keskimääräiset tavanomaiset viikkotyötunnit maataloudessa 1987,1990 ja 1994
Number of hours
Tuntien määrä
NL DK S D Β UK E15 F A & S 1993; D excludes new Länder 160 Average hours usually worked per week in services, 1987, 1990 and 1994
I NL S Ρ DK GR E15 E D F UK SF Β A & S 1993; D lukuun ottamatta uusia osavaltioita (Länder) NL DK S D Β UK E15 F SF I L A E IRL Ρ GR A & S 1993; D lukuun ottamatta uusia osavaltioita (Länder) 160 Keskimääräiset tavanomaiset viikkotyötunnit palvelualalla 1987,1990 ja 1994
161 Average hours usually worked per week in industry, 1987,1990 and 1994
161 Keskimääräiset tavanomaiset viikkotyötunnit teollisuudessa 1987, 1990 ja 1994
Number of hours
70 Tuntien määrä
S NL DK D SF B A E15 F A S S 1993; D excludes new Länder exit from self­employment would be comparatively high during such periods, though this remains to be confirmed from the evidence.
NL DK S UK D Β Ε15 SF F IRL I L Α A & S 1993; D lukuun ottamatta uusia osavaltioita (Länder) S NL DK D SF Β A E15 F L E I IRL UK A & S 1993; D lukuun ottamatta uusia osavaltioita (Länder) täin pieniin yrityksiin. Tämän vuoksi voitaisiin olettaa, että yrittäjyydestä luopuminen olisi verrattain yleistä täl­laisina aikoina, vaikka aineisto ei tätä vielä vahvistakaan. yrittäjiä ja jotka edellisenä vuonna eivät sitä olleet).
The numbers of self­employed in the Union as a whole increased by around 2% a year between 1986 and 1990 when
Näi­den pohjalta voidaan tehdä arvioita yrittäjyydestä luopu­misesta vertaamalla yrittäjiksi ryhtymistä koskevia arvioita yrittäjien määrässä vuodesta toiseen tapahtunee­seen muutokseen (ts. yrittäjyyden lopettaminen saadaan yrittäjyyteen siirtymisestä vähentämällä siitä (netto) muutos).
% a year. In the total employment rose by around l'/2 subsequent four years they fell by 1% a year, slightly more than the overall decline in the numbers in work.
Tulosten tarkastelu paljastaa silti, että vuoden 1987 jälkeen niissä on suhteellisen vähän vaihtelua vuosittain, mikä näyttäisi osoittavan, etteivät mainitut ongelmat ole kovin vakavia.
What is less easy to judge is whether the rate of entry into self­employment is likely to increase or contract during these periods, since there are plausible arguments either way.
Vaikeampaa on todeta, kasvaako vai pieneneekö yrittäjäk­si ryhtymisen aste tällaisina ajanjaksoina, sillä molempien mahdollisuuksien tueksi voidaan esittää uskottavia perus­teita.
On the one hand, the increased shortage of jobs and the alterna­tive of being unemployed may induce more people to seek to start up their own businesses, especially since there is usually government financial and other support available to assist.
Yhtäältä kasvava työpaikkojen niukkuus ja mahdol­linen vaihtoehto työttömyydelle saattavat houkutella ihmisiä perustamaan omia yrityksiä, erityisesti koska tä­hän tarkoitukseen on yleensä tarjolla valtion taloudellista ja muuta tukea.
On the other hand, business prospects tend to be unfavourable at such times and the risk of failure, and possibly losing savings, higher.
Toisaalta liikeyritysten näkymät ovat yleensä tällaisina aikoina huonot, ja epäonnistumisen ja mahdollisten säästöjen menetyksen mahdollisuus suurem­pi.
Thus, periods of recession tend to hit very small businesses relatively hard, in part because of the shortages of financial reserves and, in many countries, a lack of sources of borrowing. It might be expected, therefore, that the rate of
Yhteisön työvoimatutkimuksen tiedot, erityisesti tiedot siitä, mitä yrittäjät tekivät vuotta aiemmin, mahdollista­vat arvioiden tekemisen yrittäjäksi ryhtymisestä (ts. sel­laisten ihmisten määrät, jotka kyselyn aikana ovat
Data from the Community Labour Force Survey, specifically on what the self­employed were doing one year before, enable
Työllisyyden kasvaessa vuosina 1986­1990 siirtyminen yrittäjyyteen oli unionin tasolla keskimäärin 10% vuodessa (eli noin joka kymmenes niistä, jotka olivat yrittäjiä tutki­muksen aikana, oli ryhtynyt yrittäjäksi kuluneen vuoden aikana — näistä luvuista puuttuu Italia, josta tietoja on kerätty vasta vuodesta 1992 lähtien) (kaavio 162). Samaan
Annex success, though not sufficiently to match the increased rate of exit.
Liite aikaan yrittäjyydestä luopuminen, olipa syynä sitten eläkkeelle siirtyminen, liiketoiminnan epäonnistumi­nen tai vain ammatin vaihto, oli keskimäärin 7,5% vuodes­sa.
Moreover, these efforts have been largely directed at the unemployed, who have been given various incentives to set up business. Yet further analysis reveals that a declining propor­tion of those becoming self­employed during the recession years had come from the ranks of the unemployed.
menettänyt työpaikkansa ja ryhtynyt työttömyyden sijasta yrittäjiksi — itse asiassa monet ovat saattaneet olla jonkin aikaa työttömänä (vaikka he eivät vuotta aiemmin olleet­kaan työttömiä, he ovat silti saattaneet olla vailla työtä osan vuodesta).
During the growth years, 1987 to 1990, around 15'/2% of those becoming self­employed in the Union had been unemployed the previous year.
Neljänä seuraavana lamavuotena työllisyyden vähentyes­sä siirtyminen yrittäjyyteen oli keskimäärin 13%, mikä on merkittävästi enemmän kuin neljänä edellisenä vuotena.
During the recession years, 1991 to 1994, this proportion fell to under 11% (Graph 163). At the same time, the propor­tion of the self­employed who had previously been inactive was much the same in the two periods.
Koska yrittäjien määrä pieneni tällä kaudella, yrittäjyy­destä luopuminen oli vieläkin yleisempää, keskimäärin 14% vuodessa eli lähes kaksinkertainen kasvukauteen ver­rattuna.
estimates to be made of inflows into self­employment (ie of the numbers who are self­employed at the time of the Survey who were not self­employed the previous year). From these, esti­mates of outflows can be made by comparing estimates of inflows with the change in self­employment between one year and the next (ie outflows are given by inflows minus the (net) change).
Osa on saattanut ainoastaan vaihtaa työasemaansa si­ten, että he tekevät samaa työtä kuin aiemminkin, mut­ta työtekijän asema on vaihtunut yrittäjyyteen, jolloin jokin liikeyritys todennäköisesti säästää osan työllistä­miskuluistaan ja voi toimia entistä joustavammin.
These data are not ideal since they depend heavily on personal recollection, which is sometimes fallible (espe­cially in the case of a household survey where one person may respond on behalf of all the members).
Käy­tettävissä olevien tietojen pohjalta on mahdotonta sanoa, kuinka laajalle levinnyttä tällainen aseman muutos on ollut.
In the period of employment growth between 1986 and 1990, inflows into self­employment averaged around 10% a year in the Union (ie some one in 10 of those self­employed when the survey was conducted had become self­employed during the course of the year — the figures exclude Italy for which no data were collected until 1992) (Graph 162).
Tästä voidaan tehdä se selkeä päätelmä, että yrittäjyyden väheneminen laman aikana oli seurausta huomattavasti kasvaneesta yrittäjyydestä luopumisen asteesta, mikä luultavasti heijasti liiketoiminnan epäonnistumisen huo­mattavaa kasvua.
During the same period, outflows from self­employment, whether because of retirement or business failure or simply a change in occupa­
Tämä riitti ylittämään yrittäjiksi ryhty­neiden kasvaneen määrän.
The increase in inflows into self­employment, therefore, is largely attributable to an increasing proportion of people moving from waged employment into self­employment.
Siirtyminen yrittäjyyteen ja siitä luopuminen eri jäsenmaissa
In the four subsequent years of recession and declining employ­ment, inflows averaged 13%, significantly higher than in the preceding four years.
Kasvun vuosina 1987­1990 yrittäjäksi ryhtymisen aste vaihteli Alankomaiden 20 prosentista ja Ison­Britannian 16 prosentista Belgian, Kreikan ja Irlannin noin 4 prosent­tiin vuodessa (ei paljoakaan korkeampi kuin mitä odotet­taisiin johtuvan yrittäjien eläkkeelle siirtymisestä).
Since the numbers of self­employed declined over this period, outflows were even higher, averaging 14% a year, almost twice as high as over the growth period.
Saksan ja Ranskan aste oli lähellä unionin keskiarvoa (kaavio 164).
Some proportion, however, may also have merely altered their employment status, doing the same job as before but as a self­employed person rather than as an employee, so perhaps relieving a firm of some of the costs of employ­ment and increasing their flexibility.
Toinen johtopäätös on se, että hallitusten pyrkimykset houkutella yhä useampia ihmisiä ryhtymään yrittäjik­si näyttävät jossain määrin onnistuneen, vaikka ne eivät riitäkään tasapainottamaan lisääntynyttä yrit­täjyydestä luopumista.
From the data there is no way of knowing how widespread such a change in status
Tarkempi analyysi osoittaa kuitenkin, että lamavuosi­en aikana yrittäjiksi ryhtyneistä yhä pienempi osuus oli ollut työttömänä.
Flows into and out of self­employment
Kasvun aikana vuosina 1987­1990 noin 15,57r yrittäjiksi ryhtyneistä oli ollut työt­tömänä edellisenä vuonna.
The clear conclusion, therefore, is that the fall in self­employment during the recession period was the result of a substantial rise in the rate of exit, reflecting perhaps a marked increase in business failures.
Laman aikana vuosina 1991­1994 heidän osuutensa laski alle 11 prosenttiin (kaavio 163).