natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Exceptionally strong recessions or structural problems in the system would call for changes in the funding rules, or for legislation allowing a temporary funding deficit (in 1994, a temporary funding deficit equal to 2 % of the wage bill was allowed to arise in order to prevent a dramatic increase in the contribution rates; this will be offset by higher funding in the years 1996-2000).
Poikkeuksellisen syvä taantuma tai järjestelmän rakenteelliset ongelmat edellyttäisivät rahastointisääntöjen muuttamista tai lainsäädäntöä, joka mahdollistaisi tilapäisen vajeen rahastossa (vuonna 1994 sallittiin rahastointiin vaje, jonka määrä oli 2 prosenttia palkkasummasta, jotta voitiin estää maksujen dramaattinen nousu; tämä kompensoidaan rahastoimalla enemmän vuosina 1996-200Ό).
Public finances and implementation of fiscal policy and a high tax burden. A major part of the recent years' cuts in government expenditure were made in socially based transfers to households, while some steps have simultaneously been taken towards reducing the tax burden on labour.
Julkinen talous ja finanssipolitiikan toteuttaminen osassa sosiaaliperusteisiin kotitalouksien tulonsiirtoihin, ja samalla on ryhdytty joihinkin toimiin työhön kohdistuvan verorasituksen pienentämiseksi.
It seems that the government sector reached its maximum size in the economy during the recession, and in the future private activity is likely to grow at a faster rate than the government sector.
Näyttää siltä, että julkinen sektori saavutti suurimman kokonsa suhteessa kansantalouteen taantuman aikana, ja tulevaisuudessa yksityinen toiminta kasvaa todennäköisesti nopeammin kuin julkinen sektori.
The public finances have strengthened rapidly since the end of the recession in 1994.
Julkinen talous on vahvistunut nopeasti taantuman pää tyttyä vuonna 1994.
Nevertheless, Finland enters into the third stage of EMU with many new constraints on public finances, which emerged over the past 10 years.
Siitä huolimatta Suomen julkiseen talouteen liittyy paljon viimeisen kymmenen vuoden aikana syntyneitä rajoitteita EMUn kolmannen vaiheen alkaessa.
On the other hand, the reform will not affect the annual expenditures on unemployment insurance or employ ment pensions.
Toisaalta uudistus ei vaikuta työttömyys vakuutuksen tai työeläkkeiden vuosimenoihin.
In the employment pension system, this means that the pension funds' financial balance will evolve in a more procyclical way after the reform: in order to accumulate a buffer, in good years, the employ ers' and employees' employment pension contributions would not be reduced although the growth of the wage bill would allow a reduction.
Työeläkejärjestelmässä tämä tarkoittaa, että eläkerahastojen rahoitustasapaino kehittyy enemmän suhdanteen mukaisesti uudistuksen jälkeen: puskurin kartuttamiseksi työnantajien ja työntekijöiden työeläkemaksuja ei pienennetä hyvinä vuosina vaikka se olisi mahdollista palkkasumman kasvun vuoksi.
Hence, the annual surplus in the pension funds' accounts would be higher than otherwise.
Eläkerahastojen vuotuinen ylijäämä olisi siten suurempi kuin muutoin.
In a cyclical downturn, the buffers would allow the pension funds to avoid an increase in the contribution rates, which would imply a smaller annual surplus than in the absence of the buffer.
Puskureiden ansiosta eläkerahastojen ei tarvitsisi lasku suhdanteen aikana korottaa maksuja, mikä tarkoittaisi pienempää vuotuista ylijäämää kuin jos puskuria ei olisi.
Hence, the cyclical volatility of the general government balance may rise somewhat if the buffer system is actively implemented.
Julkisen talouden rahoitustasapainon suhdanneperäinen epävakaus voikin kasvaa jonkin verran, jos puskurijärjestelmää toteutetaan aktiivisesti.
Thirdly, at the beginning of the next century, the babyboom generation reaches the age of retirement, which will raise the dependency ratio and create further pressure on public finances.
Kolmanneksi seuraavan vuosisadan alussa suuret ikä luokat tulevat eläkeikään, mikä nostaa huoltosuhdetta ja lisää julkiseen talouteen kohdistuvia paineita.
Population ageing is also likely to raise the amount of healthcare spending in the economy.
Väestön ikääntyminen lisää todennäköisesti talouden terveydenhuoltomenoja.
Finally, on the tax side, international tax competition may effectively set a ceiling on the feasible tax rates on certain goods or services.
Lopuksi kansainvälinen verokilpailu voi tehokkaasti määritellä korkeimman mahdollisen veroasteen tietyille tavaroille tai palveluille.
Finland's government finances are characterised by the large size of the government sector in the economy.
Suomen julkiselle taloudelle on tunnusomaista julkisen sektorin suuri koko.
A large part of government spending takes place at the local level: the local governments are also a major employer, in particular in the sectors of health, education and social services.
Suuri osa julkisista menoista kanavoituu kuntatason kautta: kunnat ovat myös merkittävä työnantaja erityisesti terveydenhuollon, koulutuksen ja sosiaalipalveluiden aloilla.
Government transfers grew rapidly in the first half of the 1990s, and their redistributive impact, together with the progressive tax system, played a significant role in preventing a major increase in inequality despite the massive rise in unemployment.
Julkisen talouden siirtomenot kasvoivat nopeasti 1990luvun alkupuolella ja niiden tulonjakovaikutuksella - yhdessä progressiivisen verotuksen kanssa - oli merkittävä osuus eriarvoisuuden huomattavan kasvun ehkäisijänä huolimatta laajaksi paisuneesta työttömyydestä.
The effects of the automatic stabilisers in the fiscal system on the government balance are somewhat larger in Finland than in the European Union countries on average.
Julkinen talous on perinteisesti ollut ylijäämäistä ja julkinen velka pysyi vaatimattomana vuosien 1990-1993 taantumaan saakka.
This high sensitivity of the government balance with regard to changes in GDP is related to the weight of the government sector in the economy, which increased substantially when the private sector shrank in the early 1990s.
Julkisen talouden rahoitusaseman heikentyminen, joka aiheutui BKT:n 11 Vi prosentin supistumisesta ja pankkikriisistä, oli poikkeuksellisen ankaraa, mutta lähtökohtana ollut julkisen talouden vahva rahoitusasema ja pieni velka auttoivat sopeutumaan kriisiin.
Government finances traditionally showed surpluses, and government debt remained at a modest level until the recession of 1990-93.
Tämä julkisen talouden tasapainon suuri herkkyys BKT:n muutoksiin liittyy julkisen sektorin osuuteen kansantaloudesta.
The budgetary deterioration, which resulted from the 11 Vz % decline in GDP and the banking crisis, was exceptionally severe, but the strong initial government balance and the small government debt facilitated the adjustment to the crisis.
Se kasvoi huomattavasti, kun yksityinen sektori supistui 1990luvun alussa. Vakaus- ja kas vusopimuksen tavoitteiden mukaisesti julkiseen talou teen pitäisi luoda riittävää liikkumavaraa tällä hetkellä, jotta vältettäisiin tilanne, jossa on riskinä, että automaattiset vakauttajat nostavat alijäämän yli 3 prosentin viitearvon suhteessa BKT:hen laskusuhdanteen aikana.
The recession of 199093 marked the end of many longterm trends in public finances.
Vuosien 1990-1993 taantuma merkitsi useiden pitkäaikaisten kehityssuuntausten loppua julkisessa taloudessa.
Until the recession, taxes were steadily raised to finance improvements in social benefits and to enhance the provision of welfare services.
Taantumaan saakka veroja korotettiin tasaisesti sosiaalietuuksien parantamisen rahoittamiseksi ja hyvinvointipalveluiden parantamiseksi.
In post-recession Finland, the policy-makers' attention has been increasingly drawn to the adverse incentive effects generated by large income transfers
Taantuman jälkeen päätöstentekijät ovat kiinnittäneet yhä enemmän huomiota suurten tulonsiirtojen ja korkean verorasituksen aiheuttamiin haitallisiin kannustinvaikutuksiin.
Increased openness of the Finnish economy in the 1990s may have raised the vulnerability of the Finnish economy to external shocks, and higher GDP fluctuations would consequently impact on the evolution of the government finances.
Suomen talouden avoimuuden lisääntyminen 1990luvulla on ehkä lisännyt Suomen talouden herkkyyttä ulkoisille häiriöille, ja epävakaammalla BKT:n kehityksellä olisi näin ollen vaikutusta julkisen talouden kehitykseen.
Nevertheless, the recent product diversification of exports, in particular the rising share of metal and engineering industry products, has
Viimeaikainen viennin rakenteen monipuolistuminen, erityisesti metalli- ja koneteollisuuden osuuden kasvu, on osaltaan vähentänyt toimialakohtaisen häiriön mahdollisia vaikutuksia Suomen talouteen.
Kinnunen, H. (1998), 'The sources of output shocks in Finland and other EU countries', Bank of Finland Discussion Papers 3, 26 March.
Suomessa: Suomen haasteet EMU-ympäristössä
Because of tax competition and fiscal restraint, the relative size of the government sector in the economy is likely to decline at least moderately in the future.
Verokilpailun ja julkisen talouden rajoitteiden vuoksi julkisen sektorin suhteellinen koko todennäköisesti pie­nenee ainakin jonkin verran tulevaisuudessa.
A smaller weight of the government sector would reduce the size of cyclical fluctuations in the government balance in proportion to GDP.
Julkisen sektorin osuuden supistuminen vähentäisi julkisen talouden suhdannevaihteluiden suuruutta suhteessa BKT:hen.
Buti, M., Franco, D. and Ongena, H. (1997), 'Budgetary policies during recessions - Retrospective application of the "Stability and Growth Pact" to the post-war period', European Commission, DG II Economic Papers, No 121, May.
Mutikainen, T. ja Suvanto, Α. (1997), Taloudellisten vaihteluiden merkitys Suomessa talous­ ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa.
Group of Ten (1998), The macroeconomic and financial implications of ageing populations, Bank for International Settlements, April.
Teoksessa Loikkanen, H. A. et.al. (ed.): Kansantaloutemme rakenteet ja muutos. Talous­tieto Oy.
OECD (1997), Economic surveys — Finland, Paris.
Haaparanta, P. ja Peisa, P. (1997), Talouden rakenne ja häiriöt.
Programme of the government of Prime Minister Paavo Lipponen, Helsinki, 13 April 1995.
Komiteanmietintö, Sosiaali- ja terveysministeriö, Helsinki.
Statistics Finland (1997), Statistical yearbook.
Tilastokeskus (1997), Suomen tilastollinen vuosikirja.
Puttonen, E. (1996), 'Reform of employment pension schemes 1997', Työeläke 5, Central Pension Security Institution, p. 32.
Valtiovarainministeriö (1998b), Julkisen talouden näkymiä ja haasteita. Taloudelliset ja talouspoliittiset katsaukset 3/98.
Tuukkanen, J. (1998), Ageing of the population and longterm sustainability of general government finances, Ministry of Finance, Economics Department, Helsinki, 2 February.
Törmälehto, V.-M. (1998), Tuloerot kasvussa doinkin". Tilastokeskus, Hyvinvointikatsaus 2.
Social Expenditure Committee (1994), 'Sosiaalimenotoimikunnan mietintö', Komiteanmietintö, Ministry of Social Affairs and Health, Helsinki.
Valtiovarainministeriö (1993), Talouspolitiikan linja: Kansantalouden kehitys ja talouspolitiikka vuosina 1993-1997.
Monetary and exchange rate developments (
1 Johdanto tylle valuuttakurssille.
In September 1992, amidst massive speculation and faced with a nearly collapsing economy, the Bank of Finland abandoned the exchange rate peg and allowed the markka to float.
Syyskuussa 1992 Suomen markka joutui laajan keinottelun kohteeksi ja talous oli lähes luhistumispisteessä.
After six months without an explicit nominal anchor, the Bank of Finland followed the UK and Sweden in adopting a direct inflation target.
Suomen Pankki luopui valuuttakurssikiinnityksestä ja laski markan kellumaan.
The wide fluctuations experienced in the Finnish real economy over the last decade have been matched by equally dramatic developments in the monetary side of the economy, both regarding changes in the monetary policy regime and financial market developments.
Suomen reaalitalouden suurten vaihteluiden ohella yhtä dramaattiset muutokset ovat ravistelleet rahataloutta niin valuuttajärjestelmän kuin rahoitusmarkkinoidenkin kehityksen osalta viimeisen vuosikymmenen aikana.
The series of fundamental changes in the Finnish monetary regime started in the 1980s with the deregulation of the Finnish financial sector, which profoundly altered the operating environment of the Bank of Finland.
Suomen rahapoliittisen järjestelmän perustavanlaatuiset muutokset saivat alkunsa 1980luvulla, jolloin Suomen rahoitussektori vapautettiin säännöstelystä. Tämä muutti ratkaisevasti Suomen Pankin toimintaympäristöä.
The deregulation transformed the central bank from a monetary regulator into a modern central bank with responsibility for managing monetary policy in a market economy.
Säännöstelyn purkaminen muutti keskuspankin roolia - rahapolitiikan säännöstelijästä tuli nykyaikainen keskuspankki, joka on vastuussa rahapolitiikan johtamisesta markkinataloudessa.
The three and a half years of inflation targeting were characterised by the recovery of both the Finnish economy and the credibility of the central bank.
Seuraavan kolmen ja puolen vuoden aikana, jolloin rahapolitiikalla oli inflaatiotavoite, Suomen talous ja keskuspankin uskottavuus vahvistuivat.
Starting from a dismal monetary situation and a weak currency, the country was able to establish a wide consensus in support of the central bank's inflation target over a relatively short period of time.
Vaikka lähtökohtana oli surkea rahataloudellinen tilanne ja heikko valuutta, keskuspankin inflaatiotavoitteen tueksi onnistuttiin saavuttamaan laaja yksimielisyys suhteellisen lyhyessä ajassa.
In subsequent years, inflation remained very low, interest rates converged to levels comparable with the core European countries, and the markka recovered most of its losses.
Tätä seuraavina vuosina inflaatio säilyi hyvin hitaana, korot lähentyivät Euroopan ydinmaiden korkotasoa ja markka vahvistui lähes entiselleen.
Perhaps paradoxically, inflation targeting was able to deliver the closer association of the markka with the stable European currencies, which was never achieved by the pegged exchange rate.
Onkin ehkä paradoksaalista, että inflaatiotavoitteen avulla markka pääsi kiinteämpään yhteyteen Euroopan vakaiden valuuttojen kanssa kuin kiinnitetyllä valuuttakurssilla. silla.
Throughout the process of financial deregulation, consisting of the dismantling of credit rationing and the liberalisation of capital movements, Finnish monetary policy strategy was kept unchanged.
Koko rahoitusmarkkinoiden säännöstelyn purkamisen ajan, jolloin luotonsäännöstely lakkautettiin ja pää omanliikkeet vapautettiin, Suomen rahapolitiikan strategia pysyi muuttumattomana.
The country entered the 1990s with an exchange rate target which, except for a short period of time in the 1970s, had, in one form or another, been the basis of monetary policy.
Kun Suomi siirtyi 1990luvulle, rahapolitiikalla oli valuuttakurssitavoite, joka oli ollut rahapolitiikan perusta jossain muodossa lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa 1970-luvulla.
Until the early 1980s, monetary policy, as an integral part of the industrialisation strategy, had been geared towards maintaining Finnish export competitiveness.
Rahapolitiikka oli ollut 1980luvun alkuun saakka kiinteä osa teollistamisstrategiaa, ja sen tavoitteena oli ollut Suomen vien nin kilpailukyvyn ylläpitäminen.
Exchange controls had allowed domestic interest rates to be kept low and the target exchange rate was occasionally devalued to accommodate high domestic inflation.
Kotimainen korkotaso oli pysynyt alhaisena valuutansäännöstelyn ansiosta, ja nopeaa kotimaista inflaatiota myötäiltiin devalvoimalla tavoitteena olevaa valuuttakurssia aika ajoin.
With the benefit of hindsight, financial market liberalisation in the 1980s can be seen as the beginning of the end of the (unilaterally) fixed but adjustable exchange rate for the Finnish markka.
Jälkiviisaasti voidaan sanoa, että rahoitusmarkkinoiden vapauttaminen 1980-luvulla oli Suomen markan (yksipuolisesti) kiinnitetyn mutta muutettavissa olevan valuuttakurssin lopun alkua.
In the late 1980s, the regime was kept afloat by the booming economy (a boom), which was fuelled by the improved availability of credit after the financial liberalisation.
Järjestelmää ylläpiti 1980luvun lopulla voimakas talouskasvu, jota siivitti rahoitusmarkkinoiden vapauttamista seurannut luotonsaatavuuden paraneminen.
The next stage in the regime changes was induced by Finland's entry into the European Union in 1995 and the prospect of participating in the single currency.
Seuraava valuuttajärjestelmän muutos johtui Suomen liittymisestä Euroopan unioniin vuonna 1995 ja mahdollisuudesta olla mukana yhteisessä rahassa.
After some hesitation, Finland joined the exchange rate mechanism in late 1996.
Pienen epäröinnin jälkeen Suomi liittyi valuuttakurssimekanismiin vuoden 1996 lopulla.
A rapidly recovering domestic economy and the improving outlook for EMU helped the country to consolidate the gains in monetary credibility, and financial markets quickly adopted the markka as a part of the European monetary core.
Nopeasti elpyvä kotimaan talous ja kohentuneet EMU-näkymät auttoivat Suomea edelleen vahvistamaan rahapoliittista uskottavuuttaan, ja rahoitusmarkkinat ottivat markan nopeasti Euroopan rahatalouden yhdeksi ydinvaluutaksi.
The decision of the Heads of State or Government in May 1998 to include Finland in the founding members of the monetary union was expected and well received by the markets.
Valtion- tai hallitusten päämiesten päätös toukokuussa 1998 ottaa Suomi yhdeksi rahaliiton perustajajäseneksi oli odotettu ja otettiin hyvin vastaan markkinoilla.
The final run-up to the euro in 1998
Loppuvuosi 1998 ennen lopullista siirtymistä euroon oli rauhallinen, ja Suomen markan peruuttamaton kiinnittäminen sujui
(') This annex on monetary and exchange rate developments was prepared hy T. Saarenheimo during his stay in DG II as a national expert.
(') Raha- ja valuuttapoliittista kehitystä koskevan liitteen laati Tuomas Saarenheimo työskennellessään PO II:ssa kansallisena asiantuntijana.
Monetary and exchange rate developments
Raha- ja valuuttapoliittinen kehitys
The 1980s was the decade of modernisation for the Finnish monetary system.
Suomen onnistuneelle osallistumiselle yhteiseen rahaan ei liene esteitä.
The Bank of Finland was gradually transformed from a regulatory agency, closely engaged in supporting the broad macroecon­omic goals, into a modern central bank, with limited goals and operating in minimally regulated financial markets.
Nopean kasvun ja hitaan inflaation yhdistelmä, joka on jatkunut Suomessa neljän viime vuoden ajan, on ollut merkittävä, vaikka inflaatiopai­neet ovat heikentyneet maailmanlaajuisestikin.
At the practical level, the modernisation con­sisted of two main pillars.
Koska kasvun hidastumisesta on ollut selviä merkkejä vuoden 1998 puolivälistä lähtien, inflaation säilyttäminen hitaana näyttää nyt paljon helpommalta kuin ennen.
First, it was seen necessary to improve the credibility of the (government­set) exchange rate target, which had been eroded by a long history of relatively high inflation and occasional devaluations.
Suhdannetilanteen odotettu lähentyminen Euroopan ydinmaiden tasolle auttanee hillitsemään palkkapai­neita, joten inflaatio säilynee maltillisena sekä lyhyellä että keskipitkällä aikavälillä.
The second part of the modernisation, completed over a period of several years around the mid­1980s, was the deregulation of financial markets,
Pitemmän aikavälin haasteena on maltillisen palkkapolitiikan jatkaminen talous­ ja raha­liitossa.
There appears to be few obstacles to a successful partici­pation of Finland in the single currency.
1980­luku oli Suomen rahapoliittisen järjestelmän nykyaikaistamisen vuosikymmen.
The combina­tion of rapid growth and low inflation, which Finland has enjoyed for the last four years, has been remarkable, even against the background of the global decrease in inflationary pressures.
Suomen Pankki muuttui vähitellen laajoja talouspoliittisia tavoitteita sääntelevästä viranomaisesta nykyaikaiseksi keskus­pankiksi, jolla on rajoitetut tavoitteet ja joka toimi var­sin pitkälle säännöstelystä vapautetuilla rahoitusmark­kinoilla.
With clear signs of a slowdown in growth since mid­1998, maintaining low inflation rates now looks much less of a problem than before.
Käytännössä nykyaikaistaminen tukeutui kah­teen tekijään.
The expected convergence of the cyclical situation towards the core European levels should help to cap wage pressures so that the outlook both in the short and in the medium term is now for modest inflation.
Ensinnäkin katsottiin, että oli vahvistet­tava (hallituksen asettaman) valuuttakurssitavoitteen uskottavuutta, jota useita vuosia jatkunut suhteellisen nopea inflaatio ja aika ajoin tehdyt devalvaatiot olivat
Graph 50: Exchange rate of the Finnish markka
Kuvio 50: Suomen markan valuuttakurssi
FIM/DEM (left axis) Nominal effective (right axis)
FIM/DEM (vasen asteikko) p/V
Real effective (private consumption index, right axis)
Reaalinen efektiivinen valuuttakurssi (yksityisen kulutuksen indeksi, oikea asteikko)
Graph 51: Short­term interest rate
Kuvio 51: Lyhyet korot
NB: A:1991 devaluation; B: 1992 floating; C: 1996 entry into ERM.
A: vuoden 1991 devalvaatio, B: vuoden 1992 kellutus, C: liittyminen ERMiin vuonna 1996.
Graph 52: Long­term interest rate
Kuvio 52: Pitkät korot
Composite long­term interest rate
Pitkä korko (4-7 v.)
10­year benchmark
10 vuoden viitekorko
Monetary and exchange rate developments in which the central bank concurrently abandoned domestic interest controls on bank lending and abolished curbs on foreign borrowing.
Raha-ja valuuttapoliittinen kehitys heikentäneet. Nykyaikaistamisen toinen osa, jonka loppuunsaattaminen kesti useita vuosia 1980luvun puoli välissä, oli rahoitusmarkkinoiden säännöstelyn purkaminen, jossa keskuspankki luopui kotimaisesta pankki luottojen korkosääntelystä ja poisti ulkomaista luo tonottoa koskevat esteet.
by the Bank of Finland, the resulting capital inflows forced domestic interest rates down to a level which was clearly too low to contain domestic inflationary pressures.
Vaikka Suomen Pankki pyrki steriloimaan pää omavirtoja, kotimaan korkotaso laski niiden vuoksi tasolle, joka oli selvästi liian alhainen hillitsemään kotimaisia inflaatiopaineita.
Domestic demand started to overheat, fuelled by a dramatic and unbalanced credit expansion.
Kotimainen kysyntä alkoi yli kuumentua ja sitä kiihdytti dramaattinen ja holtiton luottoekspansio.
Aggregate credit roughly doubled between 1986 and 1990.
Kokonaisluotonanto kasvoi lähes kaksinkertaiseksi vuosina 1986-1990.
The current account, which was in balance in 1984, had by 1989 turned into a deficit of more than 5 % of GDP.
Vaihtotase, joka oli tasapainossa vuonna 1984, oli vuoteen 1989 mennessä kääntynyt alijäämäiseksi, ja alijäämä oli yli 5 prosenttia suhteessa bruttokansantuotteeseen.
Subsequently, from 1985 to 1991, net for eign debt as a fraction of export revenues ballooned from 60% to 170%.
Vuosina 1985-1991 ulkomainen nettovelka paisui 60 prosentista 170 pro senttiin suhteessa vientituloihin.
By 1987, both processes appeared to have been more or less successfully completed and the market viewed the Finnish markka as a strong and stable currency.
Vuoteen 1987 mennessä näytti siltä, että molemmat prosessit oli saatettu loppuun enemmän tai vähemmän onnistuneesti ja että markkinat pitivät Suomen markkaa vahvana ja vakaana valuuttana.
When combined with the dismantling of currency controls and relatively high domestic interest rates, the improved credibility of the markka resulted in a surge of borrow ing in foreign currencies. Despite efforts at sterilisation
Yhdessä valuutansäännöstelyn purkamisen ja suhteellisen korkean kotimaisen korkotason kanssa Suomen markan parantunut uskotta
Box 11: The Finnish boom and bust — a case of the credit channel operating?
Kehikko 11: Suomen talouden voimakas suhdannevaihtelu -johtuiko se rahapolitiikan luottokanavan toiminnasta?