natgillin/translations-raw huggingface dataset:
To achieve these objectives, the resolution lays stress on the need for a proper archives policy (and adequate resources) as well as effective archives management geared to increasing their accessibility.
Näiden tavoitteiden saavuttamiseksi päätöslauselmassa painotetaan asianmukaisen arkistopolitiikan (¡a riittävien voimavarojen) tarvetta samoin kuin tehokasta arkistojen hallintaa, ¡onka tavoitteena on lisätä niiden saatavuutta.
However, it remains to be seen whether any form of bilateral, multilateral or Community cooperation can be worked out, where necessary, between the Member States to facilitate their task and enable them to share the not insignificant costs involved in carrying out certain kinds of work, especially that necessitating the use of modern technology.
Nähtäväksi jää kuitenkin vielä, voidaanko jäsenvaltioiden välille tarvittaessa luoda jonkinlainen kahdenvälinen, monenvälinen tai yhteisön laajuinen yhteistyö, ¡olla helpotettaisiin niiden tehtäviä ja ¡onka avulla ne pystyisivät jakamaan ne merkittävät kustannukset, joita liittyy tietynlaisiin töihin, erityisesti niihin, jotka edellyttävät nykyaikaisen teknologian käyttöä.
The group's first step was to divide the subject up by theme.
Ryhmän ensimmäisenä tehtävänä oli rajata tutkimusaiheensa ¡a jakaa aihe pienempiin osiin.
Some 40 documents and materials were assembled — mostly from the group's own resources — and the following themes identified:
Noin 40 asiakirjaa ja uutta aineistokokonaisuutta koottiin etupäässä ryhmän omasta keskuudesta, ¡a niistä yksilöitiin seuraavat aiheet:
Records management: appraisal and disposal Physical conservation of archives Practical conditions of access to archives National legislation and access to archives Management and storage of computerized archives (MRA) Exchange of archival information and computer networks Training of archivists and recognition of qualifications Private archives Community archives
1 ) asiakirjahallinto: seulonta ja hävittäminen 2) arkistojen aineellinen säilyttäminen 3) arkistojen käyttöä koskevat käytännön edellytykset 4) kansallinen lainsäädäntö ¡a arkistojen käyttö 5) tietokonepohjaisten arkistojen hallinto ja säilyttäminen 6) arkistotietojen vaihto ¡a tietokonejärjestelmät 7) arkistonhoitajien koulutus ja heidän pätevyytensä tunnustaminen 8) yksityiset arkistot
(10) The Community and archives in Europe
9) yhteisön arkistot 10) yhteisö ja Euroopan arkistot.
Although this last theme did not strictly fall within the group's terms of reference, it was decided to devote an extra chapter to archives in the continent of Europe generally.
Vaikka viimeksi mainittu aihe ei varsinaisesti kuulunutkaan ryhmän toimeksiantoon, ryhmä päätti omistaa erillisen luvun Manner-Euroopan arkistoille yleensä.
It was felt that, in the interests of democracy and historical interpretation, proper use should be made of the European archival heritage, which means looking beyond the Community's present borders; after all, these are not fixed and are likely to be extended at some time or other.
Ryhmä oli sitä mieltä, että kansanvallan ¡a historiallisen tulkinnan etujen vuoksi olisi käytettävä asianmukaisesti hyväksi Euroopan arkistollista perintöä, mikä tarkoitti yhteisön nykyiset rajat ylittävää tarkastelua; näitähän ei suinkaan ole lopullisesti määrätty, ¡a ne todennäköisesti laajenevat ennemmin tai myöhemmin.
Even if resources are limited, the concept of the 'common house' is clearly relevant to European archives policy.
Vaikka voimavarat ovat kin rajalliset, "yhteisen talon" käsite on selvästi tärkeä Euroopan arkistopolitiikan kannalta.
It was decided that the group would discuss each subject first to establish some guidelines before more detailed study was undertaken by an expert or experts with experience of the particular field.
Kustakin aiheesta keskusteltiin ensin yhteisesti yhteisten suuntaviivojen määrittelemiseksi, ennen kuin asiantuntija tai asiantuntijat, jotka olivat kokeneita kyseisellä erityisalalla, tutkivat aihetta lähemmin.
The whole group then met again at the end to approve the various papers and their conclusions.
Lopuksi koko ryhmä kokoontui uudelleen hyväksyäkseen eri kertomukset ¡a niiden päätelmät.
This report is, therefore, being presented as a collective effort.
Tärnä kertomus on sen vuoksi koko ryhmän yhteisen työn tulos.
Each chapter, however, has its own distinct character.
Jokaisella luvulla on kuitenkin oma selkeä luonteensa.
Indeed, since the group was in agreement that papers should be practical and not be tied to a specific format, the conclusions vary in terms of their applicability and do not prejudge any decisions or measures that might be taken.
Koska ryhmä sopi, että esitysten olisi oltava käytännöllisiä ¡a että niitä ei pitäisi sitoa tiettyyn muotoon, päätelmät vaihtelevat käytännön soveltuvuudeltaan, eikä niissä oteta etukäteen kantaa mahdollisesti tehtäviin päätöksiin tai suoritettaviin toimenpiteisiin.
In other words, the group has adopted an empirical approach and no attempt has been made to construct a system or theory.
Ryhmä on toisin sanoen käyttänyt empiiristä lähestymistapaa, eikä se ole yrittänyt luoda järjestelmää eikä teoriaa.
In addition to this introduction, the report is presented in the following parts:
Tämän johdannon lisäksi kertomus käsittää seuraavat osat:
• Part One: a factual description of the present organization of Member States' archive services;
• osa 1 : kuvaus jäsenvaltioiden arkistolaitosten nykyisestä organisaatiosta
• Part Two: the chapters devoted to the 10 themes listed above (Section 3);
• osa 2: edellä mainittuja kymmentä aihetta käsittelevät luvut (3. jakso)
• Six technical annexes, plus a seventh annex listing all the experts involved in the group's work.
• kuusi teknistä liitettä sekä seitsemäs liite, jossa on lueteltu kaikki ryhmän työhön osallistuneet asiantuntijat.
What follows is in no way a summary.
Seuraava lyhyt kuvaus ei ole yksittäisten osien tai lukujen tiivistelmä.
The aim instead is to give a brief outline of the contents and themes covered.
Sen tarkoituksena on pikemminkin esittää lyhyt hahmotelma käsitellystä sisällöstä ja käsitellyistä aiheista.
Part One: The present organization of archives in the Member States
Osa 1 — Jäsenvaltioiden arkistojen nykyinen organisaatio
This first part gives an overview of national archive services in the Member States from an organizational standpoint.
Tässä ensimmäisessä osassa esitetään jäsenvaltioiden arkistolaitosten yleiskatsaus organisatoriselta kannalta.
For a number of reasons, public records in the Member States are organized in different ways, in terms both of structure and of function.
Useista syistä jäsenvaltioiden yleiset arkistot on organi-
Part Two: Themes for coordination and cooperation
Osa 2 — Yhteensovittamista ¡a yhteistyötä koskevat kysymykset
Chapter 1 — Records management: appraisal and disposal
1. luku — Asiakirjahallinto: seulonta ja hävittäminen
There has been such an explosion in the quantity of documents that it is not possible to conserve everything.
Asiakirjojen määrä on kasvanut räjähdysmäisesti, ¡oten kaikkea on mahdotonta säilyttää.
On the other hand, the destruction of a series of documents, or even just one document, may constitute an irreparable loss for the history of a country, a region or a period.
Toisaalta ¡onkin asiakirjasarjan tai jopa yhden ainoan asiakirjan tuhoaminen voi merkitä korvaamatonta vahinkoa ¡onkin maan, alueen tai aikakauden historian kannalta.
Records review has therefore become an important subject, although there are no absolute rules as yet.
Asiakirjojen seulonnasta on sen vuoksi tullut tärkeä aihe, joskaan siitä ei vielä ole olemassa ehdottomia sääntöjä.
Civil services and national archive services need to cooperate actively, with the latter being brought in to help with reviewing operations; 'pre-archive' deposits could prove useful here.
Viranomaisten ¡a arkistolaitosten on toimittava aktiivisesti yhteistyössä niin, että jälkimmäiset auttavat seulontatyössä; väliarkistointi voisi tältä osin osoittautua hyödylliseksi.
Selection methods should be coordinated at national level, and exchanges of information and experience between Member States organized to help improve them.
Valintamenetelmät olisi yhteensovitettava kansallisella tasolla, ja tietojen ja kokemusten vaihto jäsenvaltioiden välillä olisi organisoitava sen edistämiseksi.
This might in the end lead to a review model that could be used both nationally and at European level and which would provide a valuable point of reference in such a sensitive area.
Näin voitaisiin lopuksi päätyä seulontamalliin, ¡ota voitaisiin käyttää sekä kansallisesti että Euroopan tasolla ¡a ¡oka voisi toi mia arvokkaana viitekehyksenä tällä herkällä alalla.
Chapter 2 — The material preservation of archives
2. luku — Arkistojen aineellinen säilyttäminen
The physical conservation of documents is one of the main duties of the archivist.
Yksi arkistonhoitajan tärkeimpiä tehtäviä on asiakirjojen fyysinen konservointi.
If this role is to be fulfilled, there need to be enough suitably equipped buildings.
Jotta tämä tehtävä voitaisiin täyttää, tarvitaan riittävästi asianmukaisesti varustettuja rakennuksia.
Member States and the Community institutions would do well to acquaint themselves with current quality standards in this area with a view to using them as a basis for construction or renovation projects.
Jäsenvaltioiden ¡a yhteisön toimielinten olisi hyvä perehtyä tämän alan nykyisiin laatunormeihin ¡a käyttää niitä rakennus- tai uudistushankkeiden pohjana.
Attention also needs to be paid to the type of equipment to be used (shelves, containers, etc.), since not all products available on the market are suitable.
Huomiota on kiinnitettävä myös käytettäviin rakenteisiin (hyllyt, säilytyslaatikot jne.), koska kaikki markkinoilla olevat tuotteet eivät ole soveliaita.
As was the case with research into permanent paper, cooperation between Member States is particularly worthwhile when the cost of modern conservation technology is especially high, an important factor given the growing volume of audiovisual and computer archives.
Samoin kuin tutkittaessa arkistokelpoista paperia, myös tässä kysymyksessä jäsenvaltioiden välinen yh teistyö on erityisen kannattavaa, koska nykyaikaisen konservointitekniikan kustannukset ovat erittäin korkeat, mikä on tärkeä tekijä, kun otetaan huomioon audiovisuaalisten arkistojen ¡a tietokonearkistojen lisääntyminen.
In addition, if archives are threatened or damaged by a disaster of some kind, international financial assistance, particularly the Community's, needs to be available to prevent, limit or repair the damage.
Lisäksi jos arkistoja uhkaa tai kohtaa jonkinlainen tuho, tarvitaan kansainvälistä rahoitusapua erityisesti yhteisöltä vahingon estämiseksi, rajoittamiseksi tai korjaamiseksi.
Expenditure should be covered by the emergency assistance the Community grants in such cases.
Kustannukset olisi ka tettava yhteisön tällaisissa tapauksissa myöntämällä hätäavulla.
Chapter 3 — The practical conditions of access to archives
3. luku — Arkistojen käyttöä koskevat käytännön edellytykset
National archives should be doing all they can to facilitate user access.
Kansallisarkiston olisi tehtävä voitavansa helpottaakseen käyttäjien pääsyä arkistoihin.
To the extent permitted by financial resources and the requirements of preservation, they should provide users with the best possible facilities for consulting archives (properly equipped reading rooms, opening hours, copying facilities, etc.).
Rahoitusvarojensa rajoissa ¡a ottaen huomioon säilyttämisen aiheuttamat vaatimukset niiden olisi tarjottava käyttäjille parhaat mahdolliset tilat arkistojen tutkimiseksi (asianmukaisesti varustetut lukusalit, aukioloajat, jäljennöslaitteet jne.).
These are tasks which all Member States should be tackling together if the policy announced in the resolution of 14 November 1991 of opening up the archives to as many users as possible, ordinary citizens as well as researchers, is to be successful.
Nämä ovat tehtäviä, joita kaikkien jäsenvaltioiden olisi käsiteltävä yhdessä, jotta 14 päivänä marraskuuta 1991 annetussa päätöslauselmassa esitetty periaate arkistojen avaamisesta mahdollisimman monille käyttäjille, tavallisille kansalaisille ¡a tutkijoille, onnistuisi.
The rules should ensure that access formalities are not too complex and do not discriminate against non-nationals, and should not impose unduly heavy charges.
Arkistojen käyttöikeutta koskevien sääntöjen avulla olisi varmistettava,
Chapter 4 — National legislation and access to archives
4. luku — Kansallinen lainsäädäntö ja arkistojen käyttö
The 30year rule for opening historical archives to the public is now standard in all Member States.
Kolmenkymmenen vuoden sääntö historiallisten arkistojen avaamisesta suurelle yleisölle on nykyisin voimassa kaikissa jäsenvaltioissa.
This should be seen as more of an upper limit than a lower limit, and in some quarters it is thought it should be lowered in keeping with present feeling about freedom of information.
Tätä olisi pidettävä pikemminkin ylä- kuin alarajana, ¡a joillakin tahoilla ollaan sitä mieltä, että aikarajaa olisi lyhennettävä nykyisten tiedon vapautta koskevien käsitysten mukaisesti.
However, Member States have created a number of legal exceptions and in the interests of transparency these need to be better known by researchers and other archive users.
Useissa jäsenvaltioissa on kuitenkin luotu suuri määrä lainsäädännöllisiä poikkeuksia, ja avoimuuden vuoksi tutkijoiden ¡a muiden arkistojen käyttäjien olisi tunnettava nämä paremmin.
Coordination to be con sidered here might involve looking at ways of harmonizing these exceptions, perhaps in the form of an agreement.
Tätä koskevan mahdollisen yhteensovittamisen yhteydessä olisi tarkasteltava tapoja näiden poikkeusten yhtenäistämiseksi mahdollisesti sopimusteitse.
Chapter 5 — The management and storage of computerized archives
5. luku — Tietokonepohjaisten arkistojen hallinta ja säilyttäminen
This is an important area on account of the growing use of computers by public services and the resulting proliferation of data that has been produced, modified, exchanged and preserved using this medium — the so-called paperless environment.
Elektronisen tietojenkäsittelyn lisääntyvä käyttö julkishallinnossa johtaa suureen määrään tietoa, jota on tuotettu, muutettu, vaihdettu ¡a säilytetty tämän välineen avulla, eli niin kutsuttuun paperittomaan ympäristöön.
There is a danger of computerized data losing its identity during the course of its administrative 'life' or, in the case of personal information, of being prematurely destroyed.
On olemassa vaara, että tietokoneissa oleva tieto menettää yksilöllisyytensä hallinnollisen elinkaarensa aikana tai että se henkilökohtaisten tieto jen osalta tuhoutuu ennenaikaisesti.
As far as historical archives are concerned, the equipment or software used for storing data may have become obsolete, making consultation more difficult.
Historiallisten arkistojen osalta tietojen tallentamiseen käytetyt laitteet tai ohjelmistot saattavat tulla vanhanaikaisiksi, minkä vuoksi arkistojen käyttö vaikeutuu.
If there is to be sufficient continuity in processing, National Archives need to be involved from the beginning in setting up computerized archives, as indeed is already the case in some Member States.
Tietojenkäsittelyn riittävän jatkuvuuden takaamiseksi kansallisarkistojen on alusta asti oltava mukana tietokonepohjaisia arkistoja luotaessa, kuten ¡o tapahtuu joissakin jäsenvaltioissa.
There is plenty of scope here for cooperation on a joint research programme to develop a general computerized archive management and storage model.
Tältä osin olisi yhdistettävä käytettävissä olevat voimat ja laadittava yhteiseen tutkimusohjelmaan perustuva yleinen tietokonepohjaista arkistojen hallintaa ja säilyttämistä koskeva malli.
Chapter 6 — The exchange of archival information and computer networks between the Member States
6. luku — Arkistotietojen vaihto ja tietokonejärjestelmät jäsenvaltioiden välillä
The new information technologies can provide speedier, more effective and decentralized access to information.
Uudet tietotekniikat voivat tarjota nopeamman, tehokkaamman ¡a hajautetumman pääsyn tietoon.
In contrast to other information sectors, however, National Archives have fallen some way behind in this area.
Toisin kuin muut tietoa käsittelevät alat kansallisarkistot ovat kuitenkin jääneet tällä alalla kehityksestä jälkeen.
There are a number of reasons why this situation should have arisen.
Tämän tilanteen syntymiseen on useita syitä.
Even at national level, relatively little has been achieved.
Jopa kansallisella tasolla saavutukset ovat hyvin vähäisiä.
In addition, those projects which have been carried out had to use whatever standards were available in the absence of standards specifically relating to archives.
Suoritetuissa hankkeissa on lisäksi ollut pakko käyttää mitä tahansa käytettävissä olevia normeja, koska nimenomaisesti arkistoja koskevat normit ovat puuttuneet.
Until such time as there is progress toward setting up a European network for archival information exchange, there is a need for intermediate initiatives such as: an inventory of computer applications in use in the Member States, with their potential for archival information exchange; the development of special archive standards and, in the interim, the selection and dissemination of standards that come closest to meeting archival principles; the creation of databases using descriptive standards agreed by all.
Siksi kunnes edistytään arkistotietojen vaihtoa koskevan eurooppalaisen verkon perustamisessa, tarvitaan välivaiheen aloitteita kuten jäsenvaltioissa käytettävien tietokonesovellusten inventointia ¡a mahdollisuutta käyttää niitä arkistotietojen vaihtamiseen, erityisten arkistostandardien kehittämistä ja sitä ennen sellaisten standardien valintaa ja levittämistä, jotka parhaiten vastaavat arkistoinnin periaatteita, sekä tietokantojen luomista yhteisesti hyväksyttyjä kuvaavia normeja käyttäen.
professional ¡mage, largely because of the increased use of modern informationprocessing techniques.
Nämä muutokset ovat vaikuttaneet myös arkistonhoitajien ammatilliseen kuvaan suurelta osin nykyaikaisten tieto¡enkäsittelytekniikoiden vuoksi.
At the same time, however, the archivist still plays the key role in organizing and exploiting archives.
Samanaikaisesti arkistonhoitaja on kuitenkin avainasemassa arkistojen organisoinnin ja käytön kannalta.
The role has also widened, to such an extent that training programmes for archivists have already had to be revised in several Member States in order to keep abreast of changing requirements.
Hänen tehtävänsä ovat myös laajentuneet siinä määrin, että arkistonhoitajien koulutusohjelmia on ¡o ollut uudistettava useissa jäsenvaltioissa muuttuvien vaatimusten täyttämiseksi.
Training is available at various levels, all of which would gain were the profession of archivist to be officially recognized by the Member States.
Koulutusta on saatavilla eri tasoilla, ja siitä kaikesta olisi hyötyä, jos jäsenvaltiot tunnustaisivat virallisesti arkistonhoitajan ammatin.
Indeed, such recognition is an essential prerequisite for the mutual recognition of qualifications.
Tällainen tunnustaminen onkin ehdoton edellytys pätevyysvaatimusten vastavuoroiseksi tunnustamiseksi.
Archivists need to adopt a higher profile; their role is, after all, to safeguard a heritage which is a fount of regional or national identity and democratic ideals.
Arkiston hoitajien on nostettava profiiliaan; onhan heidän tehtävänään suojella perintöä, ¡oka on olennaisen tärkeä alueellisen ¡a kansallisen identiteetin ¡a kansanvaltaisten ihanteiden kannalta.
Nowadays, archivists have to acquire and develop skills in a number of different areas such as computers, information science, history and languages.
Nykyään arkistonhoitajien on hankittava ja kehitettävä taitoja useilla eri aloilla ku ten tietokoneiden alalla, informatiikassa, historiassa ¡a vieraissa kielissä.
Training for archivists cannot take place in isolation — it has to move with the times.
Arkistonhoitajien koulutus ei voi tapahtua erillään käytännöstä, vaan sen on muututtava ajan mukana.
There should be scope for exchanges and ongoing activities.
Siihen on sisällyttävä jatkuvaa vaihtoa ¡a konkreettisia toimia.
The Community could contribute by encouraging archivists to take part in programmes such as Erasmus, Tempus or Lingua.
Yhteisö voisi edistää asiaa kannustamalla arkistonhoitajia osallistumaan sellaisiin ohjelmiin kuten Erasmus, Tempus tai Lingua.
Chapter 8 — Private archives
8. luku — Yksityiset arkistot
Private archives are an important part of the archival heritage.
Yksityiset arkistot ovat arkistollisen perinnön tärkeä osa.
By their very nature they may change location or even be destroyed, which could mean a country or a region losing an important body of historical or cultural information.
Niiden luonne on sellainen, että niiden sijainti voi muuttua tai ne voivat jopa tuhoutua, minkä vuoksi tietty maa tai alue voisi menettää tärkeän osan historiallista tai kulttuurillista tietoaan.
However, there are marked differences in the steps Member States have taken to safeguard them, with some countries not having taken any measures at all.
Niissä toimissa, joihin jäsenvaltiot ovat ryhtyneet yksityisten arkistojen säilyttämiseksi, vallitsee kuitenkin merkittäviä eroja, eivätkä jotkut maat ole ryhtyneet mihinkään toi menpiteisiin.
This is another area ripe for cooperation within a Community framework, especially as the opening-up of the single market may give rise to abuses.
Tämä on toinen alue, ¡olla tarvittaisiin yhteistyötä yhteisön kehyksessä erityisesti, koska yhtenäismarkkinoiden avautuminen voi aiheuttaa väärinkäyttöä.
Since January 1993 a regulation and a directive on the movement of cultural goods have come into force, archives being covered providing they are more than 50 years old.
Vuoden 1993 tammikuun jälkeen kulttuuriesineiden liikkuvuudesta on tullut voimaan asetus ja direktiivi, jotka kattavat arkistot edellyttäen, että niiden ikä on yli 50 vuotta.
However, Member State administrations need to cooperate properly if the regulations are to be effective.
Jäsenvaltioiden hallintojen on kuitenkin tehtävä asianmukaista yhteistyötä, jotta asetukset toimisivat tehokkaasti.
There is considerable scope for cooperation between Member States for the purposes of safeguarding and exploiting private archives in conjunction with their owners.
Tarvitaan merkittävää jäsenvaltioiden välistä yh teistyötä yksityisten arkistojen suojelemiseksi ¡a käyttämiseksi yhdessä niiden omistajien kanssa.
Chapter 9 — The Community archives
9. luku — Yhteisön arkistot
In 1983, following an agreement between the Member States and the institutions, two legal texts were adopted by the Council and the Commission to open up the Community archives to the public under the 30year rule.
Vuonna 1983 jäsenvaltioiden ¡a toimielinten välisen sopimuksen nojalla neuvosto ¡a komissio antoivat kaksi säädöstä yhteisön arkistojen avaamisesta suurelle yleisölle 30 vuoden kuluttua.
Further cooperation in this field led to the publication of a guide to the archives of the Ministries of Foreign Affairs and the Community institutions.
Tämän alan yhteistyön jatkaminen johti ulkoasiainministeriöiden ¡a yhteisön toimielinten arkistoja koskevan oppaan julkaisemiseen.
In addition, the latter agreed to deposit the originals of public archives with the European University Institute in Florence.
Lisäksi yh teisön toimielimet sopivat tallettavansa alkuperäiset yleiset arkistot Firenzessä ole-
The Community is, after all, not a fixed and closed entity.
van Euroopan yliopiston instituutin haltuun.
By cooperating in the safeguard ing and exploitation of archives beyond the Community's present frontiers, the Community would be doing history a service and helping to strengthen democracy in Europe.
Luvussa kuvataan myös, miten toimielimet ovat toimineet yhteistyössä toistensa ja jäsenvaltioiden sekä kansallisten arkistonhoitajien yhdistysten kanssa.