natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This variety of understandings of a common term should be regarded as part of the rich fabric of political history of Western Europe.
Yhteisen käsitteen erilaisia tulkintoja olisi pidettävä osana Länsi-Euroopan rikasta poliittista historiaa.
1.3 Variations across Europe: State Traditions and State Forms
Muunnelmat Euroopassa: valtioiden perinteet ja valtiomuodot
While European states possess a common political heritage of liberal democracy, they do not all express it institutionally in the same manner.
Euroopan valtioiden yhteisenä poliittisena perintönä on liberaali demokratia, joka kuitenkin ilmenee niiden hallintorakenteissa eri tavoin.
However, it must be remembered that, within each of these 'families', there exist distinct national traditions.
Useimmissa muissa valtioissa on vuoroteltu demokraattisen ja muiden hallintomuotojen välillä ennen demokraattisen järjestelmin vakiintumista.
In South Europe, for example, although there is a common heritage deriving from the Napoleonic state and what is sometimes
Myös Suomi eteni pehmeästi liberaaliin demokratiaan, vaikka maassa käytiinkin sisällissota vuonna 1918.
TABLE 1 State traditions
TAULUKKO 1
Germanic
Germaaninen
French
Ranskalainen
Scandinavian no yes yes yes
Pohjoismainen ei kyllä kyllä kyllä
Is there a legal basis for the state
Onko valtiolle oikeudellinen perusta
State-society relations pluralistic organicist antagonistic organicist decentralized unitary
Valtion ja enemmistöperiaate orgaaniset vastakkainasettelu orgaaniset yhteiskunnan väliset suhteet
Jacobin, 'one and indivisible' integral/ organic federalist
Poliittinen toimintaperiaate inkrementalismi, "toimitaan parhaan mukaan" osavaltioiden yhteistyöhön
Basis of policy style legal corporatist consensual incrementalist, 'muddling through' legal technocratic regionalised unitary state cooperative federalism strong local autonomy
Hajauttamisen muoto voimakas paikallinen itsehallinto alueellisesti keskitetty hallinto järjestelmä perustuva federalismi
Form of decentralization
"valtiovalta".
'state power' (US), devolution/local government (UK) public law public law
Vallitseva lähestymistapa julkishallintoon organisaatioteoria (Norja)
UK, US, Canada (not Quebec), Ireland
Saksa, Itävalta, kuningaskunta, Yhdysvallat, Kanada (paitsi Quebec), Irlanti
Germany, Austria, Netherlands, Spain (post1978), Belgium (post1988)
Alankomaat, Espanja (vuoden 1978 jälkeen), Belgia (vuoden 1988 jälkeen)
Source: Loughlin and Peters (1997).
Lähde: Loughlin ja Peters 1997.
There are also a number of distinct state forms such as federal and unitary states (Loughlin 1996a).
On myös useita erilaisia valtiomuotoja, kuten liittovaltiot ja keskitetyn liallintojärjestelrnän valtiot (Loughlin 1996a).
However, these two basic forms need to be further
Näitä kahta perusmuotoa on kuitenkin jaoteltava pidemmälle.
Among the rest, there is a variety of centrallocal relationships giving rise to distinct models of unitary state: centralized unitary, decentralized unitary, regionalised unitary (Bullmann 1996; Loughlin 1996b; 1998).
-5- mukaan, miten valta on jaettu valtakunnallisen, alueellisen ja paikallisen tason välillä (Bullmann 1996; Loughlin 1996b; 1998).
There thus emerges a highly complex picture of the variety of the expression of democracy at the national and subnational levels within the member states of the European Union, as illustrated in Table 2.
Tämän vuoksi demokratia ilmenee valtakunnallisella ja alueellisella tasolla hyvin eri tavoin Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Tätä havainnollistetaan taulukossa 2.
1.4 'Old ' and 'New ' Regionalisms
Uusi ja vanha regionalismi
Regionalism is both a political idea or ideology and a set of political movements the origins of which are found in the nineteenth century.
Regionalismilla tarkoitetaan sekä poliittista ajatusta tai aatetta että 1800-luvulla alkaneiden poliittisten liikkeiden sarjaa.
Many of the early regionalists were opposed to the modern nation state and even to the forms of liberal democracy with what they regarded as its levelling tendencies and breaking up of natural communities.
Monet varhaiset regionalismin kannattajat vastustivat modernia kansallisvaltiota ja jopa liberaalin demokratian muotoja, koska he pelkäsivät niiden tasapäistävää luonnetta ja luonnollisten yhteisöjen hajoamista.
In recent years and certainly since the 1960s, there has developed another more 'progressive' form of regionalism, which may be conceived as a 'modernizing' project (Keating 1998).
Viime vuosina ja erityisesti 1960luvulta lähtien on kehitetty "edistyksellisempiä" regionalismin muotoja, kun aatetta on yritetty ajanmukaistaa (Keating 1998).
This kind of 'new' regionalism has received a stimulus from the increased level of integration of the European Union and the challenges and opportunities opened up by the Single European Market and Economic and Monetary Union.
Uusi regionalismi on saanut pontta Euroopan unionin yhdentymisestä sekä yhtenäismarkkinoiden ja Euroopan talous- ja rahaliiton haasteista ja mahdollisuuksista.
These have been in part responsible for the strengthening of regional and structural action policy and the reinforcement of the principles of subsidiarity and partnership.
Ne ovat osavastuussa alue- ja rakennepolitiikan lujittumisesta sekä toissijaisuus- ja kumppanuusperiaatteen vahvistamisesta.
It would be going too far to say that we are witnessing the emergence of a 'Europe of the Regions', but certainly we may speak of a 'Europe with the Regions' (Hooghe and Marks ).
Mentäisiin liian pitkälle, jos väitettäisiin, että olemme todistamassa "alueiden Euroopan" syntymistä, mutta varmasti voidaan puhua "Euroopasta, jolla on alueita" (Hooghe ja Marks).
There are great difficulties with the notion of a Europe of the Regions.
Alueiden Euroopan määrittely on hyvin ongelmallista.
First, there are many ways of defining what is a region (Loughlin 1996a): a Europe oí which regions?
Ensinnäkin alue voidaan määritellä monin tavoin (Loughlin 1996a): minkä alueiden Eurooppa?
Second, national governments show no signs of disappearing but are, on the contrary, still the most powerful actors in the new system of European governance.
Toiseksi valtioiden hallinnot eivät ole katoamassa mihinkään, vaan niillä on edelleen eniten vaikutusvaltaa Euroopan uudessa hallintojärjestelmässä.
Third, their representation at the European level, through the Committee of the Regions or via DG XVI of the European Commission or the European Parliament, still remains quite weak and marginal.
Kolmanneksi niiden edustus Euroopan tasolla alueiden komitean, Euroopan komission pääosaston XVI sekä Euroopan parlamentin kautta on edelleen melko heikkoa ja vähäistä.
However, it is more accurate to speak of a Europe with the Regions in the sense that regional and other subnational authorities today have a greater salience in policymaking terms and a new-found freedom to operate on a broader European scale than was hitherto the case.
On kuitenkin täsmällisempää puhua Euroopasta, jolla on alueita, koska alue- ja paikallisviranomaiset ovat nykyisin enemmän mukana toimintalinjojen laatimisessaja ne voivat toimia aikaisempaa vapaammin ja laajemmin Euroopan mittakaavassa.
Regionalism has sparked off many regionalist movements in West Europe.
- 6 - edustajakokouksessa.
All EU member states have democratic political systems at levels below the national. However, as Table 2 shows, there is a great variety in the arrangements between the national and the subnational, ranging from federations to unitary states.
Liittovaltiotyyppisissä regionalistisissa maissa, kuten Saksassa, Belgiassa ja Espanjassa, voi olla erilaisia puoluejärjestelmiä alueellisella ja paikallisella tasolla alueellisten puolueiden vuoksi.
In federal and regionalised states, such as Germany, Belgium, and Spain, there may be different party systems at the subnational level with the existence of regionally-based parties, such as the Bavarian Christlich Sozial Union (CSU, Christian Social Union), the Catalan Convergencia i Unío (CiU, Convergence and Union), and the Basque Partido Nacionalista Vasco (PNV, Basque Nationalist Party).
Tällaisista puolueista voidaan mainita Baijerin Christlich-Sozial Union (CSU, kristillissosiaalinen liitto), Katalonian Convergencia i Unío (CiU, lähentymis- ja unionipuolue) ja Baskimaan Partido Nacionalista Vasco (PNV, baskien kansallispuolue).
Such regionally-based parties may also play a role at the national level.
Alueellisilla puolueilla voi olla myös valtakunnallinen asema.
In the United Kingdom, there has always been a different party system in Northern Ireland, where, until recently, the British parties did not organize (in recent years, the Conservative Party has permitted a Northern Irish branch).
Yhdistyneen kuningaskunnan muissa osissa on aina ollut erilainen puoluejärjestelmä kuin Pohjois-Irlannissa, jossa viime aikoihin asti ei ollut brittiläisiä puolueita (viime vuosina konservatiivipuolue on sallinut pohjoisirlantilaisen haaran).
With devolution, the tendency to develop regionalised party systems in Scotland and Wales will intensify.
Hajauttamisen myötä alueellisten puoluejärjestelmien kehitys kiihtyy Skotlannissa ja Walesissa.
There may develop also regional or subnational branches of national parties that take on different characteristics from the party at the national level.
Tässä yhteydessä voi kehittyä myös kansallisten puolueiden alueellisia tai paikallisia haaroja, jotka poikkeavat valtakunnan tason puolueesta.
This is true, for example, for the Catalan section of the Spanish Socialist Party.
Tämä koskee esimerkiksi Espanjan sosialistisen puolueen Katalonian jaostoa.
In other words, the political system at the level of the region may differ in terms of its political culture and political actors.
Toisin sanoen poliittisten järjestelmien poliittinen, kulttuuri ja poliittiset toimijat voivat poiketa toisistaan alueellisella tasolla.
In some countries, the regional and local is completely dominated by the national parties who control local politics from the centre.
Eräissä maissa valtakunnalliset puolueet hallitsevat keskitetyn hallintojärjestelmän lisäksi myös alue- ja kunnallispolitiikkaa.
Another important dimension of regional and local democracy is the influence that regions and local authorities may have over national policy-making.
Alue- ja paikallisdemokratian toinen ulottuvuus on se panos, joka alueilla ja paikallishallinnon viranomaisilla voi olla valtakunnallisten toimintalinjojen laatimiseen.
In some cases, this is institutionalized, as in the German Bundesrat, which gives the Länder the possibility of co-decision at the federal level.
Eräissä tapauksissa tästä vastaa erillinen elin, kuten Saksan Bundesrat, joka antaa Saksan osavaltioille (Länder) mahdollisuuden tehdä yhdessä päätöksiä liittovaltion tasolla.
In other cases, it is practically non-existent or exists only through clientelistic mechanisms of
Eräissä muissa tapauksissa shä ei ole käytännössä lainkaan tai se perustuu pelkästään erityyppisiin suojattijärjestelmiin (klientelismi).
1.6 The European Union
Euroopan unioni
A further complication has entered the equation with the creation and development of the European Community/Union.
Tilannetta ovat edelleen monimutkaistaneet Euroopan yhteisön ja sittemmin unionin perastaminen ja kehitys.
The background to this was the devastation of the Second World War, but also the experience of the collapse of democracy in Germany and Italy.
Tämän taustalla olivat toisen maailmansodan aiheuttamat tuhot sekä Saksan ja Italian demokratioiden romahdus.
Furthermore, the threat from the Soviet Union was perceived to be a threat to Western liberal democracy.
Lisäksi Neuvostoliittoa pidettiin uhkana länsimaiselle liberaalille demokratialle.
One of the primary reasons for the setting up of the European Community, therefore, was to protect democracy in the states where it had existed and to strengthen it in those countries that had experienced dictatorship.
Eräs Euroopan yhteisön perustamisen ensisijaisista syistä oli demokratian suojaaminen valtioissa, joissa sitä sovellettiin, sekä sen lujittaminen maissa, jotka olivat kokeneet diktatuurin.
Indeed, one of the conditions of entry into the Union today is that candidate states should possess the characteristics of liberal democracy outlined above.
Itse asiassa eräs Euroopan unioniin liittymisen edellytyksiä on nykyään se, että hakijamaiden on noudatettava edellä kuvattuja liberaalis-demokraattisia periaatteita.
Most commentators agree that the Union has been successful in achieving the majority of these aims.
Useimmat havainnoitsijat ovat sitä mieltä, että unioni on onnistunut saavuttamaan suurimman osan näistä tavoitteista.
All of its member states are successful functioning democracies, even if they all contain imperfections of various kinds.
Kaikissa jäsenvaltioissa on hyvin toimivat demokratiat, vaikka niissä kaikissa on joitakin puutteita.
Countries such as Spain, Portugal, and Greece, which became members not long after having experienced non-democratic systems, found that membership helped them to consolidate their democratic systems.
Esimerkiksi Espanjassa, Portugalissa ja Kreikassa, jotka liittyivät unioniin pian epädemokraattisesta järjestelmästä luopumisen jälkeen, on havaittu, että jäsenyys on auttanut niitä lujittamaan demokraattisia järjestelmiään.
It is ironic that, despite these successes, the Union has failed to develop into a fully democratic system itself.
On ironista, että tästä menestyksestä huolimatta itse unionista ei ole voitu kehittää täysin demokraattista järjestelmää.
One of the major criticisms levelled against it is that there exists a serious 'democratic deficit' in Europe and that the key decision making institutions are not directly accountable to the peoples of Europe.
Unionin arvostelijat ovat esittäneet, että Euroopassa vallitsee vakava demokratiavaje, koska tärkeimmät päättävät elimet eivät ole suorassa vastuussa Euroopan kansoille.
Despite efforts to fill this deficit, such as strengthening the role of the European Parliament and the creation of the Committee of the Regions, the European system still lacks the democratic legitimacy characteristic of the nation states, which comprise its members.
Vaikka demokratiavajetta onkin yritetty poistaa esimerkiksi vahvistamalla Euroopan parlamentin asemaa ja perustamalla alueiden komitea, Euroopan järjestelmästä puuttuu edelleen siihen kuuluvien kansallisvaltioiden demokraattinen oikeutus.
One of the reasons for this deficit is that liberal democracy, as has been pointed out above, has grown up along with the nation-state form of political organization whether this is federal or one of the kinds of unitary state.
Eräänä syynä demokratiavajeeseen on, että edellä kuvailtu liberaali demokratia on kehittynyt kansallisvaltion muodossa riippumatta siitä, onko kyseessä liittovaltio vai jonkintyyppinen yhtenäisvaltio.
However, it is unlikely that the EU will develop into such a nation state or even into a federation such as Germany or Austria (Hix 1998).
-7- kehittyisi kansallisvaltioksi tai edes Saksan tai Itävallan tapaiseksi liittovaltioksi (Hix 1998).
The challenge is, therefore, both to strengthen the democratic institutions that do exist within the member states and to create new mechanisms whereby democratic control might be strengthened at the European level.4
Haasteena on näin ollen sekä jäsenvaltioiden nykyisten demokraattisten elinten lujittaminen sekä uusien koneistojen luominen siten, että voidaan vahvistaa demokraattista valvontaa Euroopan tasolla.
It is true that the European Parliament, as a directly elected body, has been able to fill the democratic deficit to some extent and, through the co-decision procedure, does participate in the decisionmaking processes of the Council of Ministers.
On totta, että suorilla vaaleilla valittu Euroopan parlamentti on pystynyt poistamaan jossakin määrin demokratiavajetta, ja se osallistuu ministerineuvoston päätöksentekoon yhteispäätösmenettelyn kautta.
Nevertheless, it still lacks the legislative powers of control and accountability characteristic of national parliaments.
Siltä kuitenkin puuttuvat edelleen valtakunnallisten parlamenttien lainsäädäntövalta ja vastuullisuus.
Furthermore, it is unable to table initiatives or drafts for legislation such as directives.
Euroopan yhdentymisen vastustajat ovat kokeneet tämän uhaksi ja rasitteeksi.
In can only ask the Commission to present such a proposal.
Ministerit tapaavat säännöllisesti Eurooppa-neuvostossa ja rtumsterineuvostossa.
The creation of the Committee of the
Alueiden komitea kokoaa yhteen kaikkien jäsenvaltioiden alue- ja paikallispoliitikkoja.
Despite these cautionary comments, two points should be made.
PAIKALLIS- JA ALUEDEMOKRATIAN HARJOITTAMINEN
First, the democratic gains of the European Union outweigh any democratic losses given the general success of the democratic systems of the member states.
Länsi-Euroopassa vallitsee paikallisen itsehallinnon ja itsemääräämisen perinne, joka on peräisin kansallisvaltion syntyä edeltävältä ajalta.
Those who are opposed to further European integration have experienced this as a threat and as a burden.
Tämä perinne on osoittautunut taas tärkeäksi.
However, it can be seen more positively as the opportunity for European decisionmakers to develop closer relationships both at the national and at the subnational levels.
Meidän päivinämme demokratia on läheisessä yhteydessä kansalaisten valistuneisuuteen, minkä vuoksi tavallisten kansalaisten suhtøulurninen alue- ja paikallishallintoon on äärimmäisen tärkeää.
Government ministers meet regularly in the European Council and the Council of Ministers.
Tässä oppaassa pyritään selvittämään täsmällisesti - käytettävissä olevien tietojen puitteissa -, miten tavalliset kansalaiset kokevat hallinnon tällä tasolla.
Elected politicians work together in the European Parliament.
Myös käytäntö vaikuttaa asenteisiin.
The Committee of the Regions brings together regional and local politicians from all of the member states.
Missä määrin kansalaiset osallistuvat alue- ja paikallishallintoon?
Undoubtedly, these forums are the loci of intense experiences of learning and exchange and are the means by which different democratic experiences and examples of best practice can be shared across Europe.
Tämä voi ilmetä useilla tavoilla: kyseeseen tulevat vaaleihin osallistuminen, ehdokkaaksi asettuminen, yhteyksien pitäminen valtuustoihin, perehtyminen päätöksiin ja toimintaan.
There exists in West Europe a tradition of local self-government and autonomy that predates the emergence of the nation state.
Päätökset tehdään usein poliittisissa verkostoissa ja yhteisöissä, joihin kuuluu myös vaaleilla valitsemattomia toimijoita.
One thinks, for example, of the cities of the Hanseatic League or the Italian city-states such as Florence and Venice.
Ne muodostavat yhdessä liallmtojärjestelmän (governance), joka on hallintoelimiä laajempi rakenne (Kohler-Koch 1996; Rhodes 1997).
Although these communes were not democratic in the modern sense, as they were often ruled by oligarchies; nevertheless, the tradition of communalism may be regarded as a forerunner of local democracy.
Poliittisten verkostojen ja yhteisöjen ulkopuolella voi olla erilaisia painostusryhmiä, jotka vaikuttavat demokratian harjoittamiseen.
In the modern period, democracy is closely related to the existence of an informed citizenry, and, therefore, the attitudes of ordinary citizens toward their subnational levels of government is extremely important.
Oppaassa pyritään antamaan kuva alue- ja paikallisdemokratian harjoittamisesta näistä eri näkökulmista katsottuna.
This Handbook attempts to ascertain, where data were available,7 exactly what ordinary citizens feel about their governments at this level.
Täydellisemmän kuvan muodostamiseen tarvittaisiin epäilemättä paljon enemmän tutkimuksia.
Related to attitudes is practice.
Eräissä muissa maissa ei ollut saatavilla juuri lainkaan tietoja.
To what extent do citizens get involved in subnational government?
Eurobarometristä oli vain jonkin verran apua.
This may express itself in a number of ways: electoral turnout, standing for election, contacting the council, maintaining an awareness of council decisions and activities8. In some countries,
Eräissä maissa oli kyseistä aihepiiriä koskevaa tietoa runsaasti tarjolla, kun taas eräissä maissa tietoja ei ollut juuri lainkaan saatavilla.
CHALLENGES AND OPPORTUNITIES TO REGIONAL AND LOCAL DEMOCRACY
ALUE- JA PAIKALLISDEMOKRATIAN HAASTEET JA MAHDOLLISUUDET
Regional and local authorities in all of the EU member states face a number of challenges.
Euroopan unionin jäsenvaltioiden alue- ja paikallisviranomaiset kohtaavat useita haasteita.
Some of these challenges are common to all states while others are specific to a particular states.
Eräät näistä haasteista ovat yhteisiä kaikille maille, kun taas eräät niistä ovat maakohtaisia.
Sometimes a general challenge may take a particular configuration in an individual state.
Toisinaan yleinen haaste ilmenee erityisessä muodossa yksittäisessä maassa.
Among the challenges facing all states are the following.
Kaikki maat kohtaavat muun muassa seuraavia haasteita.
This rather nebulous term refers to several different processes: the shift of economic and financial processes to a global rather than a national level,9 especially following the deregulation of the 1980s.
Tämä jokseenkin epämääräinen termi viittaa useisiin eri keltityskulkuihin, kuten talous- ja rahoitusprosessien painopisteen siirtymiseen kansalliselta tasolta maailmanlaajuiselle tasolle9erityisesti 1980luvulla toteutetun sääntelyn purkamisen seurauksena.
Closely linked to this is the emergence of a new model of economic development that stresses the importance of the regional and the local.
Tähän liittyy läheisesti talouskehityksen uusi malli, jossa painotetaan alueellisen ja paikallisen tason merkitystä.
This linking of the global and the regional/local is sometimes referred to as 'glocalisation', in which the key loci of economic development are specific regions or localities such as Silicon Valley in the US or the Dutch Randstadt.
Maailmanlaajuisen ja alueellisen/paikallisen tason väliseen yhteyteen viitataan toisinaan maailmanlaajuisena paikallisuutena ("glocalization"), jossa talouskehityksen kiintopisteenä ovat erityiset alueet tai paikkakunnat, kuten Yhdysvaltain Piilaakso tai Alankomainen Randstadt.
Clearly, 'regions' here do not necessarily correspond to political or administrative regions.
On selvää, etteivät alueet välttämättä vastaa tässä yhteydessä poliittisia tai hallinnollisia alueita.
However, the effect of economic and financial globalization on the political level has been profound: national governments, even of large or medium-sized states such as Germany and the UK, have proved incapable of responding effectively to and managing these processes.
Talouden ja rahoituksen globalisaatio on kuitenkin vaikuttanut poliittiseen toimintaan perusteellisesti: hallitukset eivät ole pystyneet vastaamaan tehokkaasti näihin prosesseihin ja hallitsemaan niitä edes suurissa tai keskisuurissa valtioissa, kuten Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Furthermore, globalization has led to a greater competition among regions and cities even within the same state, while many national governments have cut down their regional aid programmes that might
Lisäksi globalisaatio on johtanut alueiden ja kaupunkien välisen kilpailun kiristymiseen jopa saman maan sisällä, kun taas monet hallitukset ovat leikanneet duetukiohjelmiaan, jotka olisivat voineet auttaa alue- tai paikallishallintoa selviytymään muutoksista.
The consequences of these changes are that the role, nature, and functions of different levels of government—national, regional, and local—are in a state of flux.
Muutosten seurauksena hallinnon eri tasojen — niin valtakunnallisen, alueellisen kuin paikallisenkin — tehtävät, luonne ja toiminta ovat muutostilassa.
Some already strong nations and regions are likely to become even stronger, while the weaker may suffer further deprivation.
Eräät jo nyt voimakkaat kansakunnat ja alueet luultavasti vahvistuvat edelleen, kun taas heikommat voivat taantua entisestään.