natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Social contributions levied on employers
Työnantajilta perittävät sosiaalimaksut
It also enables account to be taken of the effect on charges and disposable income of other fiscal measures, spe­cifically housing benefits and various credits and allowances, such as the family credit in the UK, avail­able to low wage earners with children and complementary social assistance in Luxembourg which set an effective floor to the income of those on low pay.
Mallin avulla voidaan myös ottaa huomioon muiden tukien, erityi­sesti asumistukien, ja erilaisten avustusten kuten Isossa­Britanni­assa pientuloisille lapsiperheille maksettavien lapsilisien ja Luxemburgissa maksettavan yli­määräisen sosiaaliavun, vaikutus maksuihin ja käytettävissä oleviin tuloihin, sillä nämä tuet asettavat matalapalkkaisten tuloille tietyn pohjatason.
These can be im­portant in some countries in changing the apparent scale of de­ductions from earnings as well as the marginal rate of deduction as pay
Nämä tuet voivat olla merkittäviä joissakin maissa sikä­li, että ne muuttavat tuloista suo­rittavien pidätysten näennäistä tasoa sekä rajaveroastetta palkan noustessa.
As is by now well known, the aver­age rate of social contribution levied by governments on employers
Kuten hyvin tiedetään, valtion työnantajilta perimien sosiaalimak­sujen keskimääräinen taso vaihtelee voimakkaasti unionin sisällä: vuon­na 1993 Italiassa keskituloisen ruu­miillista työtä tekevän miespuolisen teollisuustyöntekijän työllistä­misestä aiheutuneista kokonaiskus­tannuksista 30 prosenttia meni valtiolle — lähes 41 prosentin lisäys bruttopalkkaan — kun taas
Average deduction rate for a single person at the average wage in Member States and US, 1993
Yhdysvalloissa, 1993
Q Disposable income ■ Net wage ■ Employees' contributions+income tax
□ Käytettävissä oleva tulo ■ Nettopalkka Β Työntekijän sosiaalimaksut+tulovero D Työnantajan sosiaalimaksut lllllllllllllllllll
As such, it extends the analysis included in Employment in Europe 1994 (Chapter 6), which was restricted by the availability of data
Omalta osaltaan se laajentaa Employment in Europe (Työllisyys Euroopassa) 1994 (luku 6) ­raport­tiin sisältynyttä analyysia, jossa laajempien tietojen puuttuessa rajoituttiin tarkastelemaan keski­tuloisen maksamia veroja ja so­siaalimaksuja sekä niiden tasoa tapauksissa, jolloin ansiot olivat 80 prosenttia ja 125 prosenttia ke­skimääräisistä tuloista. Tutkimus
The data and method used in the analysis
Tarkastelussa käytetyt tiedot ja menetelmät
The analysis in this chapter is based heavily on a model of the tax and social protection system developed by the Central Planning Bureau in the Hague for the Commission Services.
Ranskassa osuus oli lähes 27 prosenttia, Belgiassa 25 prosenttia ja Espanjassa 24 prosenttia.
It enables the social contribution and taxes payable by a single person, a married couple and a couple with two children to be estimated at different levels of gross earnings.
Sen avulla voidaan arvioida naimattoman henkilön, avioparin sekä kaksilapsisen avioparin sosiaalimaksut ja verot eri bruttotulotasoilla.
It also enables the unemployment benefit or social assistance receivable by such a person to be estimated, taking account of their age and employment record.
Sen avulla voidaan myös arvioida henkilön saama työttömyysavustus tai sosiaaliapu henkilön iän ja työhistorian mukaan.
The new Member States were not included in the exercise and, therefore, were not incorporated in the analysis.
Mallissa ei ole mukana uusiajäsenmaita, joten niiden tietoja ei ole käsitelty tässä tarkastelussa.
The exercise did include, however, three selected US States, New York, California and Texas and the figures in the text and in the graphs labelled US are an average of the former two States.
Malli sisälsi kuitenkin kolme valittua Yhdysvaltojen osavaltiota (New York, Kalifornia ja Texas), ja tekstissä ja kaavioissa Yhdysvaltojen kohdalle merkityt luvut ovat kahden ensiksi mainitun osavaltion keskiarvo.
The average gross wage of a male manual worker in industry, as estimated by OECD, has been taken as the benchmark against which to compare rates in the different Member States and to assess the way that these change as earnings and family circumstances vary.
OECD:n arvioima keskimääräinen miespuolisen teollisuustyöläisen bruttopalkka on otettu vertailu arvoksi. Lukujen vertailu eri jäsenmaissa palkkatason ja perhetilanteen mukaan perustuu tä hän vertailuarvoon.
Although other figures for the average could have been used instead, it should be emphasised that the results depend only to a minor extent on the precise figure used for the benchmark.
Keskiarvoksi olisi voitu valita jokin muukin luku, mutta on korostettava, että tu lokset riippuvat vain pienessä määrin valitusta vertailuarvosta.
It does not mean, in particular, that the results apply only to workers in industry or even only to fulltime workers.
Erityisesti on korostettava, että vertailuarvon valinta ei merkitse, että tulokset koskevat vain teollisuustyöläisiä tai vain kokopäiväisiä työntekijöitä.
Indeed when interpreting the results for those on low earnings, it should be borne in mind that a large number of workers, especially women, are employed parttime and, therefore, may earn a wage which represents only a small proportion of the average as defined here.
Matalapalkkaisten tuloksia tulkittaessa on pidettävä mielessä, että suuri osa työntekijöistä, erityisesti naisista, on osa-aikaisia ja siksi saattavat saada palkkaa,joka on vain pieni osa tässä määritetystä keskiarvosta.
Since these rates are in the main proportional to gross pay, they are the same in most countries over the range of wage levels paid to the large majority of the work force.
Olettamuksena on, että palkanansaitsijat reagoivat samalla tavalla sekä veroihin että sosiaalimaksuihin. Käytännössä kyseessä on melkoinen yksinkertaistus.
(They tend to decline as earn ings rise above a certain point since in the majority of countries a ceiling is imposed on the maximum amount payable in respect of any employee, which reflects the counterpart ceiling on benefits.
Kuten tekstissä on mainittu, työntekijät saattavat hyvin kin pitää sosiaalimaksuja, olipa maksajana sitten he itse tai heidän työnantajansa, eräänlaisena osana tulevia tulojaan eikä veroina.
This point varies somewhat be tween countries, though mostly it is between 1V2times and 4 times average earnings.)
Tämä vaihtelee luultavasti maasta toiseen käytössä olevan sosiaaliturvajärjestelmän mukaan.
In practice, this is a gross simplification.
Merkittäviä poikkeuksia on kaksi, Tanska ja Iso-Britannia.
As noted in the text, employees might well treat social contributions whether paid by themselves or by employers on their behalf as future income in some degree rather than as taxes and, there fore, as equivalent to part of their earnings.
Tanskassa sovelletaan kiinteää maksua, joka on regressiivinen palkan suhteen mutta jonka määrä on al hainen suhteessa palkkaan.
How far they are likely to be indifferent to a rise in take-home pay and an increase in employers' or employees' social contributions depends in part on how closely benefits are tied to contributions — whether, in other words, increased contributions are matched by a counterpart increase in benefit entitlement.
Isossa-Britanniassa työnantajat eivät maksa lainkaan sosiaalimaksuja pientuloisista työntekijöistä (joiden tulot ovat alle 20 prosenttia keskimääräisestä ansiotasosta), ja niihin, joiden tulot jäävät alle 70 prosenttiin keskiansioista, sovelletaan liukuvaa alennettua asteikkoa.
This will tend to vary from country to country according to the details of the social protection in force.
Tämä nostaa jonkin verran työnantajien Isossa-Britanniassa todellisuudessa maksamia sosiaalimaksuja — la kisääteisiä ja vapaaehtoisia —
Section 1 Labour costs, social charges and employment person on average wages was around 13% of labour costs, more than in Denmark, Ireland or the UK, on a par with Luxembourg and not much lower than in Germany (where it was around 16%) (Graph 112).
Jakso 1 Työvoimakustannukset, sosiaalimaksut ja työllisyys vio 112).
If the em­ployee has a family and the employer covers health care insurance costs, then social contributions can ap­proach 20%, not far below the average for the European Union (Graph 113).
Jos työntekijä on perheel­linen ja työnantaja vastaa sai­rausvakuutuksen kustannuksista, sosiaalimaksut nousevat lähes 20 prosenttiin, jolloin ei jäädä juuri jälkeen Euroopan unionin keskitasosta (kaavio 113).
Labour Cost Survey (which have only very recently become available for 1992) give some indication of the overall importance of these indirect costs in Union Member States and elsewhere.
(Myös Alankomaissa työnantaja­maksujen osuus vaihtelee ansiota­son mukaan, mutta vaihtelu on vähäistä keskiansioita alemmilla palkkatasoilla.) tyksestä jäsenmaissa ja muissa maissa.
They show that while the level of indirect labour costs in Europe, especially to cover social security, are higher than in either the US or Japan, the extent of the difference in most cases is not large, and for five Member States, the level is below that in these two countries.
Ne osoittavat, että vaikka välilliset kustannukset ja etenkin sosiaaliturvajärjestelmän rahoi­tuksen edellyttämät maksut ovat Euroopassa korkeammat kuin Yhdysvalloissa ja Japanissa, ero ei useinkaan ole suuri, ja viidessä jäsenmaassa taso on jopa alhai­sempi kuin mainituissa maissa.
Indirect labour costs employers, though by no means all, contribute to private pension schemes on behalf of their em­ployees.
Välilliset työvoimakustannukset
This tends to increase in some degree the average rate of social contribution — discretionary plus statutory — actually paid by employers in the UK relative to that in other Member States and should be borne in mind throughout the following analysis.
Jos otetaan huomioon vain teolli­suutta koskevat luvut, jotka ovat kaikkein merkittävimpiä arvioita­essa suhteellisiin tuotantokustan­nuksiin mahdollisesti kohdistuvia vaikutuksia, neljässä Euroopan maassa eli Belgiassa, Ranskassa, Italiassa (josta tosin on käytettä­vissä vain vuoden 1988 tiedot) ja Ruotsissa välilliset työvoimakus­tannukset olivat vuonna 1992 keskimäärin noin 30 prosenttia työvoiman kokonaiskustannuksis­ta, Ruotsissa hieman yli 31 pro­senttia.
(In the Netherlands, the contribution rate also varies with earnings but only to a minor extent on earnings below the average.)
Espanjassa välilliset työvoimakustannukset olivat hie­man alhaisemmat eli 28 prosenttia (kaavio 114).
Social contributions on employers levied by government are, as noted above, only one element of indirect labour costs paid by businesses, though in the Union they tend to be by far the largest component, others include contributions to vocational training and to private insurance schemes, but not bonuses or holiday pay which are included in direct costs.
Kuten edellä todettiin, valtion työnantajilta perimät sosiaali­maksut ovat vain osa yritysten maksamista välillisistä työvoima­kustannuksista, vaikka ne yleensä unionissa ovatkin suurin yksittäi­nen kustannuserä. Muita eriä ovat ammatillisen koulutuksen ja yksi­tyisten vakuutusjärjestelmien maksut, mutta niitä eivät ole pal­kanlisät tai lomapalkat, jotka sisällytetään välittömiin kustan­nuksiin.
In total, taking the figures for in­dustry alone, which are most relevant for assessing the potential effects on relative costs of produc­tion, in four countries in Europe, Belgium, France, Italy (probably since data are only available for 1988) and Sweden, indirect labour costs were, on average, around 30% of the total costs of employment in 1992, with the figure in Sweden being just over 31%. Moreover, in
Toisaalta muissa maissa työnantajat yleensä suorit­tavat muita kuin lakisääteisiä maksuja, jotka oikeuttavat samoi­hin etuihin ja palveluihin kuin la­kisääteiset maksut Euroopassa. Vaikka tällaiset maksut ovat ni­mellisesti vapaaehtoisia, niistä on tullut vallitseva käytäntö ainakin hyvämaineisten työnantajien osal­ta ja ne koskevat useimpia koko­päiväisiä työntekijöitä, vaikkakin niiden suuruus vaihtelee enem­män kuin lakisääteisten suoritus­ten.
Average deduction rate for a couple at the average wage in Member States and US, 1993
Keskituloisen pariskunnan keskimääräinen pidätysaste jäsenvaltioissa ja Yhdysvalloissa, 1993
The level of social contributions levied in Europe tends to be much higher than in other parts of the world.
D Käytettävissä oleva tulo ■ Nettopalkka ■ Työntekijän sosiaalimaksut+tulovero
These contributions have, therefore, to be taken into account in any meaningful comparison of European countries with those else­where.
D Työnantajan sosiaalimaksut
For example, in the US, statutory contributions amounted to under 10% of labour costs for employees on the average wage of a production worker in 1993.
Esimerkiksi Yhdysvalloissa keski­tuloisten teollisuustyöntekijöiden osalta lakisääteisten työnantaja­maksujen osuus työvoimakustan­nuksista oli vuonna 1993 vajaat 10 prosenttia.
However, most employers also covered at least part of the health care insurance costs of most of their employees, which added another 3^4% or more to what they paid in social contributions.
Useimmat työnantajat kuitenkin maksoivat ainakin osan useimpien työntekijöiden sai­rausvakuutuksen kustannuksista, jolloin työnantajien sosiaali­maksujen osuus kasvoi 3­4 pro­senttia tai enemmän.
Even leaving possible contributions to pensions out of account, therefore, the effective level of social charges on employers in the US for a single
Vaikka mahdolliset eläkemaksut jätetään pois laskuista, työnantajien naimattomasta keskituloista työntekijästä todellisuudessa suo­rittamat sosiaalimaksut olivat Yhdysvalloissa noin 13 prosenttia työvoimakustannuksista, joka on enemmän kuin Tanskassa, Irlan­nissa tai Isossa­Britanniassa, samalla tasolla kuin Luxemburgis­sa eikä paljoakaan vähemmän kuin Saksassa (jossa vastaava luku oli noin 16 prosenttia) (kaa­
Section 1 Labour costs, social charges and employment indicates, however, a number of Member States have introduced measures to reduce indirect costs since 1992.)
Jakso 1 Työvoimakustannukset, sosiaalimaksut ja työllisyys
Spain, they were only slightly lower than this at 28% (Graph 114 ). At the other end of the scale, five Member States — Denmark, where they were under 4%, Greece, Ireland, Luxembourg and the UK — had average levels below 20% of labour costs.
Keskituloisen bruttopalkasta tehtävät pidätykset den keskimääräinen taso oli alle 20 prosenttia työvoimakustannuk­sista — Tanska, jossa välilliset kustannukset olivat alle 4 prosent­tia, sekä Kreikka, Irlanti, Luxem­burg ja Iso­Britannia.
These levels were also below those in both the US and Japan, where in each case they were around 22% (though in the US, the figure is likely to be higher, perhaps around 24-25%, since this relates only to the social security element).
Välillisten kustannusten taso oli myös alhaisempi kuin Yhdysval­loissa ja Japanissa, joissa se oli noin 22 prosenttia (Yhdysvaltojen osalta luku on luultavasti tätäkin korkeampi, ehkä 24—25 prosenttia, sillä tässä tarkastellaan ainoas­taan sosiaaliturvamaksuja).
social contributions and taxes which employees pay on their earn­ings, therefore, vary substantially between Member States.
Vaikka niin työntekijöiden kuin työnantajienkin sosiaalimaksut vaihtelevat jäsenmaissa — edellä mainittuja maita lukuun ottamat­ta — suhteessa tuloihin ainakin tiettyyn keskitulon ylittävään ta­soon asti, palkkavero on progres­siivinen kaikissa maissa ja kasvaa palkan noustessa.
(The two are treated here as largely synony­mous, on the grounds that, to a significant extent, they will tend to be perceived in the same way by the person concerned: they each repre­sent a statutory deduction from gross earnings and, though the pay­ment of contributions may give entitlement to various kinds of benefit, including a retirement pen­sion, this is not so different from the payment of taxes which are used to provide collective services as well as benefits, even if there may be a less close link between what is paid and what is received — see Box p. 122.)
Sosiaalimaksu­jen prosentuaalinen osuus työvoi­makustannuksista naimattoman keskituloisen teollisuustyönteki­jän osalta vaihteli vuonna 1993 Alankomaiden 19:stä (hieman yli 23 prosenttia bruttopalkasta) Sak­san 15,5 ja Ranskan 14,5 prosen­tista Espanjan viiteen ja Tanskan kahteen prosenttiin.
In some degree, there is an inverse relationship across the Union between the level of social contribu­tions levied on employers and the scale of contributions and taxes on income paid by employees.
Tiettyyn pisteeseen asti työnanta­jilta perittävät sosiaalimaksut ovat jäsenmaissa kääntäen ver­rannollisia työntekijöiden maksa­mien sosiaalimaksujen ja tuloverojen suuruuteen.
This re­flects the fact that low contributions do not necessarily signify a low level of provision of social protection and collective services, but rather a greater reliance on tax as a means of financing expenditure.
Siksi alhaiset sosiaalimaksut eivät vält­tämättä merkitse alhaista sosiaa­liturvaa ja palvelutasoa vaan pikemminkin sitä, että veroja pidetään luotettavampana rahoi­tuslähteenä.
Denmark, which has the lowest rate of em­ployers' contributions, has one of the highest levels of expenditure on social services in the Union.
Työnte­kijöiden ansioistaan maksavat so­siaalimaksut ja verot vaihtelevat siis huomattavasti jäsenmaasta toiseen.
In most Member States, the level of indirect costs in relation to the total remained much the same between 1988 and 1992.
Useimmissa jäsenmaissa välillisten kustannusten osuus työvoiman ko­konaiskustannuksista pysytteli vuo­sina 1988­1992 muuttumattomana.
Only in three cases, Spain, France and the Netherlands — in the first, up, in the latter two, down — did it change by more than one percentage point over this period.
Ainoastaan kolmessa maassa tämä suhde muuttui enemmän kuin yhden prosenttiyksikön — Espan­jassa välilliset kulut kasvoivat ja Ranskassa ja Alankomaissa laski­vat.
Indirect labour costs in Member States, US and Japan, 1988 and 1992
Välilliset työvoimakustannukset jäsenvaltioissa, Yhdysvalloissa ja Japanissa, 1988 ja 1992
% total labour cost
% kaikista työvoimakustannuksista
Social security O Other
I Sosiaalivakuutus D Muut
While employees' contributions, like those of employers, generally vary in proportion to earnings in Member States, at least up to a certain wage level somewhere above the average — except for the countries mentioned above — taxes on pay are progressive everywhere and rise more than in proportion to earnings.
Toisaalta naimattoman keskituloi­sen miehen tuloveroaste oli viimeksi mainitussa maassa huo­mattavasti korkeampi kuin muis­sa jäsenmaissa, eli 42 prosenttia työvoimakustannuksista (44 pro­senttia bruttopalkasta).
For a single person on the average manufacturing worker's wage in 1993, the average rate of contribution ranged from 19% of labour costs in the Netherlands (just over 23% of the gross wage)
Seurauk­sena oli, että kyseisen työntekijän nettopalkka — käytettävissä oleva tulo — laski hieman yli puoleen työnantajalle aiheutuvista työvoi­makustannuksista.
D 1992 Including new Lander; I no data for 1992 ; US no data for 1988 or Other
D 1992 sisältää uudet itäiset osavaltiot; I ei tietoja vuodelta 1992;
This served to reduce net earnings of the employee in ques­tion — their disposable income — to only just over half of the overall cost of their labour to the employer.
Unionin toiseksi korkein keskituloi­sen tuloveroaste vuonna 1993 oli Ir­lannissa, jonka sosiaalimaksujen taso oli alhainen kuten Tanskassa­kin; tosin Irlannin 21 prosentin osuus työvoimakustannuksista on vain puolet Tanskan tasosta.
Almost 50% of this cost, therefore, went to the state in one form or
Keski­tuloisen tuloveroaste oli myös
Section 1 Labour costs, social charges and employment another (without taking account of the indirect taxes paid on what the employee spent out of their disposable income).
Jakso 1 Työvoimakustannukset, sosiaalimaksut ja työllisyys toiseen.
In all Member States of the Union, families with children are entitled to allowances or benefits at differing rates and in many cases to some tax relief.
Kaikissa jäsenmaissa lapsiperheet ovat oikeutettuja erisuuruisiin lisiin tai etuihin ja usein myös verohelpotuksiin.
In all countries, moreover, workers with dependent spouses pay less taxes than single people.
Lisäksi työntekijät, joilla on aviopuoliso elätettävänä, maksavat kaikissa maissa alhaisempaa veroa kuin naimattomat.
While in the UK, the other country with low contribution rates, the rate of income tax on average earnings was also above the average in the Union (at 16%), it was, nevertheless, below the rate in Belgium, a country with among the highest rates of social contribution in Europe.
Isossa-Britanniassa korkeampi kuin unionissa keskimäärin (16 prosenttia), mutta kuitenkin alhaisempi kuin Belgiassa, jossa sosiaalimaksut ovat Euroopan korkeimpia.
Indeed, the overall payment of tax and social charges in Belgium was significantly above that in most other Member States, almost 55% of the cost of employing someone on the average wage going to the state and only just over 45% going to the employee.
Verojen ja sosiaalimaksujen taso oli Belgiassa huomattavasti korkeampi kuin useimmissa jäsenmaissa, minkä seurauksena lähes 55 prosenttia keskituloisen työvoimakustannuksista meni valtiolle ja vain hieman yli 45 prosenttia työntekijälle.
Greece is the only country in the Union where family circumstances alter the rate of employers' contributions.
män prosenttia korkeampi sellaisilta työntekijöiltä, joilla on huollettava puoliso.
As a result, the tax burden on such an employee was reduced to a similar extent as in the more developed parts of the Union, though at the expense of increased labour costs for employers.
Vastaavasti tällaisen työntekijän verorasitus alenee samassa suhteessa kuin unionin kehittyneimmissä jäsenmaissa; tosin tämä merkitsee työnantajalle kohonneita työvoimakustannuksia.
(For Greece, disposable income in relation to labour costs is the same for a couple as for a single person be cause of the higher labour costs, but the employee receives more in absolute terms.)
(Kreikassa avioparin ja naimattoman henkilön käytettävissä olevan tulon määrä suhteessa työvoima kustannuksiin on korkeampien työvoimakustannusten vuoksi yhtä suuri, mutta työntekijä saa absoluuttisesti enemmän.)
Apart from in Belgium, in all Member States, the net earnings received by a single person on the average wage in 1993 amounted to more than half of the cost of their labour, even if in Germany, Italy and the Netherlands, as well as in Denmark, it was only slightly above.
Belgiaa lukuun ottamatta naimattoman keskituloisen nettoansiot olivat vuonna 1993 kaikissa jäsenmaissa yli puolet työvoimakustannuksista, tosin Saksassa, Italiassa, Alankomaissa ja Tanskassa tämä osuus oli vain hiukan yli 50 prosenttia.
In the three Southern, less developed, countries — Greece, Spain, and Portugal — as well as in Luxembourg and the UK — the country with the lowest combined rate of tax and contributions — it was over 60%.
Kolmessa vähemmän kehittyneessä eteläisessä jäsenmaassa — Kreikassa, Espanjassa ja Portugalissa — sekä Luxemburgissa ja Isossa-Britanniassa, jossa verojen ja sosiaali maksujen yhteenlaskettu osuus on alhaisin, vastaava luku oli yli 60 prosenttia. senttia.
Taking account of family circumstances also alters comparisons between Europe and the US.
Perhesuhteiden huomioon ottaminen vaikuttaa myös Euroopan ja Yhdysvaltojen väliseen vertailuun.
While there are also tax concessions for dependent spouses in the US, on the same scale as those in the more developed parts of the European Union, which increase an em ployee's disposable income, employers' social contributions tend to be higher as well, specifically as regards paying for health care (though this is voluntary rather than obligatory).
Vaikka Yhdysvalloissakin huollettavasta puolisosta saadaan yhtä suuria verovähennyksiä kuin Euroopan kehittyneimmissä osissa ja ne lisäävät työntekijän käytettävissä olevaa tuloa, myös työnantajan sosiaalimaksut ovat yleensä korkeampia erityisesti terveydenhuollon osalta (joskin nämä ovat pikemmin vapaaehtoisia kuin pakollisia).