natgillin/translations-raw huggingface dataset:
the improvement of the incentives for the social security beneficiaries to earn additional income: by making it more lucrative for a jobless person to take on a parttime job while remaining entitled to unemployment benefits and by making the level of the unemployment benefits less dependent on the income of the spouse.
Lisätulon hankkimisen kannustimia parannettiin sosiaalietuuksien saajien kannalta: näin työttömän on kannattavampaa tehdä osa-aikatyötä ja säilyttää samalla oikeutensa työttömyysturvaan, kun puolison tulot vaikuttavat vähemmän työttömyys turvan määrään.
However, although the recent reforms have shortened the length of the period during which the benefits are available, the system remains very generous.
Uudistukset kohdistuivat kuitenkin pää asiassa työttömyysturvaoikeutta koskeviin sääntöihin ja ansiosidonnaisten etuuksien keston lyhentämiseen,
A maximum of 500 days (about two years) for the earningsrelated allowance is quite a long period and the entitlement rules make it even longer in some cases.
Ansiopäivärahan 500 päivän (noin kahden vuoden) enimmäisaika on varsin pitkä, ja joissakin tapauksissa sitä voidaan vielä pidentää.
As a consequence, the benefits are now lower.
Tuetussa työpaikassa työs-
Labour force participation rates in the age group 55 to 64 (66 in Denmark)
55-64-vuotiaiden (Tanskassa 55-66-vuotiaiden) osallistuminen työelämään
Sweden United Kingdom
Alankomaat Suomi Ruotsi Yhdistynyt kuningaskunta
Early retirement schemes cost about FIM 24 billion in 1995 ('), 4.3 % of GDP (the ratio was 3.1 % in 1985).
dia markkaa (') eh 4,3 prosenttia BKT:stä (vuonna 1985 niiden BKT-osuus oh 3,1 prosenttia).
5.2. ... and conditions for early exit from the labour force remain favourable
kentely (ja tietyin varauksin myös työvoimapoliittiseen koulutukseen ja työharjoitteluun osallistuminen) palauttaa hakijan oikeuden työttömyysturvaan uuden työttö myysjakson ajaksi (yksityiskohtainen selostus luvussa 6).
Share of age groups in early exits l'i)
Eri ikäryhmien osuus ennen eläkeikää työmarkkinoilta poistuneista
Change Change 1985 1990
Muutos 1990
Scheme and age group
Järjestelmä ja ikä
The labour force participation rates of elderly people declined dramatically in Finland in the 1980s.
Iäkkäiden henkilöiden osallistuminen työelämään Suomessa väheni ratkaisevasti 1980luvulla.
The fall in the male participation rate was in line with develop ments in the other European countries, but in the case of females the fall was larger than in many other countries (see Table 13).
Osallistumisasteen lasku seurasi miesten osalta muiden Euroopan maiden kehitystä, mutta naisilla se oli jyrkempi kuin monessa muussa maassa (taulukko 13).
During the 1990s, the Finnish participation rates have recovered somewhat, particularly the females rates, whereas in other countries they have fallen still further, particularly the male participation rates in the labour market.
1990luvulla Suomessa etenkin naisten osallistumisaste on noussut, kun sen sijaan muualla varsinkin miesten osallistuminen työelämään on vähentynyt.
Total 55-59 60-64
Muut varhaiseläkkeet 55-59 60-64
Although the official retirement age is 65 (for some people 63), a majority of people in the age bracket 55 to 64 are already outside the labour force.
Vaikka virallinen eläkeikä on 65 (joillakin aloilla 63), suurin osa 55-64-vuotiaista suomalaisista on jo työelämän ulkopuolella.
The average age of males withdrawing from the labour market dropped by 3.2 years from 1970 to 1990.
Miesten keskimääräinen eläkkeellejäämisikä laski 3,2 vuotta ajanjaksolla 1970-90.
For females, the drop has been smaller, 1.1 years.
Naisilla vastaava vähennys oli vain 1,1 vuotta.
The withdrawal age was 59.1 years for males and 59.3 years for females in 1990.
Miesten keskimääräinen eläkkeellejäämisikä vuonna 1990 oli 59,1 vuotta ja naisten 59,3 vuotta.
Total early exit
Työmarkkinoilta yht.
The share of people receiving disability pension has decreased, but other forms of early retirement have expanded, more than compensating for the decline during the last 10 years from 1985 to 1995 (Table 14).
Vaikka työkyvyttömyyseläkkeen saajien määrä pienentyi vuosina 1985-95, muut varhaiseläkkeen muodot ovat yleistyneet niin, että varhaiseläkkeen saajien kokonais määrä on noussut (taulukko 14).
Reforms of the unemployment benefit system could aim at shortening the so­called unemployment pipe and the maximum time of the benefits, and tightening entitle­ment rules.
Työttömyysturvan uudistuksilla voitaisiin lyhentää niin sanottua työttömyysputkea, kiristää kelpoisuusehtoja ja lyhentää etuuksien maksamisen enimmäisaikaa.
Reducing the unemployment benefit replacement ratios (2) can only be done gradually.
Työttömyysturvan korvausastetta (2) voidaan pienentää vain vähitellen.
However, this would not be a very efficient way of reducing the effec­tive replacement ratios as many families might start to claim social assistance.
Näin tuskin kuitenkaan pystytään kovin tehokkaasti pienentämään efektiivistä korvausastetta, sillä tämä johtaisi luultavasti siihen, että monet perheet hakeutuisivat toimeentulotuen piiriin.
Hence, any reform which is to have a positive impact on job­search incentives and on public finances must tackle the entire social security system and not just the unemployment benefit system.
Uudistuksen on kohdistuttava pelkän työttömyysturvan sijasta koko sosiaaliturvajärjestelmään, jotta sillä olisi todellista vai kutusta työhön hakeutumisen kannustimiin ja julkiseen talouteen.
As mentioned in Box 5, a 60­year­old person who has received unemployment benefit for at least 500 days is entitled to unemployment pension.
Kuten edellä todettiin (kehikko 5), 60 vuotta täyttäneellä henkilöllä, joka on saanut työttömyyspäivärahaa vähintään 500 päivän ajan, on oikeus työttömyyseläkkeeseen.
Because the maxi­mum of 500 days does not apply to persons who are 57 years or older, there is an option to exit the labour market at the age of 55 (the so­called 'unemployment pipe'). After the five­year unemployment benefit period, an unemployment pension is available until the old­age pension starts.
Koska 500 päivän rajoitus ei koske 57 vuotta täyttäneitä, työmarkkinoilta on mahdollista poistua pysyvästi 55-vuotiaana (ns. "eläkeputki")- Tällöin työttömyyspäivärahaa maksetaan viiden vuoden ajan ja sen jälkeen maksetaan työttömyyseläkettä vanhuuseläkkeen alkamiseen asti.
The high unemployment in the 1990s and the fact that the baby­boomers (those born just after the Second World War) are approaching the pre­retirement age imply that the group of potential unemployment pensioners is growing.
1990luvun korkean työttömyyden oloissa ja suurten ikäluokkien lähestyessä eläkeikää potentiaalisten työttömyyseläkkeen saajien määrä kasvaa.
As Table 15 shows, the unem­ployment pension is quite an attractive alternative to old­age pension and unemployment benefit.
Taulukosta 9 käy ilmi, että työttömyyseläke on varsin houkutteleva vaihtoehto vanhuuseläkkeelle ja työttö myyspäivärahalle.
Tax reductions could be complemented by a tighter monitoring of job­seeking behaviour and other measures decreasing the value of leisure for the unemployed (')· Workfare is one option that could be considered.
Verojen pienentämisen lisäksi tarvitaan työhön hakeutumisen tarkempaa seurantaa ja muita toimenpiteitä, jotka vähentävät vapaa-ajan arvoa työttömien kannalta (')· Yksi mahdollisuus olisi kohdassa 4.3 mainittu worÅ/are-järjestelmä.
The active labour market programmes (ALMPs) are an important component of Finnish labour market policy.
Aktiiviset työvoimapoliittiset toimenpiteet ovat Suomen työvoimapolitiikan olennainen osa.
In 1997, almost 110 000 persons (more than 5 % of employment) participated in the programmes (see Graph 28).
Vuonna 1997 niihin osallistui lähes 110 000 henkeä eli yli 5 prosenttia työllisestä työvoimasta (kuvio 28).
In terms of spending, this amounted to 1.73 % of GDP in 1996 (OECD, 1997).
Toimenpiteiden koko naiskustannukset vuonna 1996 olivat 1,73 prosenttia BKT:stä (OECD, 1997).
(') In social terms, this approach would be more acceptable than cutting the benefits.
(') Yhteiskunnan kannalta tämä olisi hyväksyttävämpää kuin työttömyysturvan leikkaaminen.
These programmes have reduced open unemployment significantly (see Graph 29). Without them, the unem­ployment rate would have reached about 23 % in early 1994.
Toimenpiteillä pystyttiin vähentämään avointa työttö myyttä merkittävästi (kuvio 29) Ilman niitä työttö myysaste olisi noussut vuoden 1994 alkupuolella noin 23 prosenttiin.
Although these measures have reduced hardship, in a medium­term perspective what matters is the effec­tiveness (in a cost­benefit perspective) of such programmes to bring the unemployed back into non­subsidised employment.
Vaikka toimenpiteillä onkin pystytty lievittämään vaikeuksia, keskipitkällä aikavälillä tärkeämpää on niiden kustannusvaikuttavuus eli se, missä mää rin työttömät pääsevät työhön, jota ei tueta yhteiskunnan varoilla.
Replacement rates for 60­year­old single persons, Finland, 1996 (income concept: 'take home pay')
Yksin asuville 60-vuotiaille maksettujen eläkkeiden korvausaste, Suomi 1996 ("käteen jäävät tulot")
6.2. ... but its efficiency needs to be scrutinised ...
< %) 6.2 Toimenpiteiden tehokkuutta arvioitava
Income, % of APW 67.5 75 100 150
Tulot, prosentti aAPW:stä(') 67,5 75 100 150
As Calmfors (1994) (3) argues, the programmes should seek a balance between providing the unemployed with better opportunities while at the same time maintaining sufficient incentives for individual job search as well as for responsible collective wage­setting behaviour.
Kuten Calmfors (1994) (3) esittää, toimenpiteillä on pyrittävä toisaalta parantamaan työntekijöiden työn saantimahdollisuuksia ja toisaalta pitämään yllä riittäviä kannustimia yksilölliselle työnhaulle ja työehtosopimusneuvotteluissa esitettävien palkkavaatimusten kohtuullisuudelle. tuullisuudelle.
Ratio of income as retired to income as unemployed Old-age pension Unemployment pension
(') APW = teollisuustyöntekijän keskipalkka.
(:) Unemployment benefit ratios are especially high for low­income families with children. (■') Calmfors, L. (1994), 'Active labour market policy and unemployment — A framework for the analysis of crucial design features', OECD Economic Studies.
(2) Korvausaste on erityisen korkea pienituloisilla lapsiperheillä. (3) Calmfors, L. (1994): "Active Labour Market Policy and Unemployment - A
Graph 28: People on ALMPs or in training, 1980-97
Kuvio 28: Aktiivisiin työvoimapoliittisiin toimenpiteisiin ja koulutukseen osallistuminen vuosina 1980­1997
%of employment
% työllisyydestä
Number of persons 110 000
Henkeä 110 000
Measures and training
Toimenpiteet ja koulutus.
Number of persons
Lähde: Työministeriö.
Unemployed job-seekers, unemployment pensioners and those participating in measures
Työttömät työnhakijat, työttömyyseläkkeen saajat ja toimenpiteisiin
Unemployed job-seekers
D Työttömät työnhakijat
Source: Ministry of Labour.
Lähde: Työministeriö.
The economic and financial situation in Finland hence contributing to higher wage rates and thus lower employment. Nevertheless, Hämäläinen (1996a) (3)
Taloudellinen tilanne ja rahoitusmarkkinat
Hämäläinen (1997) (') shows, using individual panel data for 1989-92, that the large-scale job placement obligation in the 1987 Employment Act was unsuccessful and might even have reduced the participants' subsequent employment record.
Hämäläinen (1997) (·) on osoittanut vuosia 1989-92 koskevan paneelitutkimuksen tulosten perusteella, että laajamittaisen velvoitetyöllistämisen sisällyttäminen vuoden 1987 työllisyyslakiin oli epäonnistunut ratkaisu, joka saattoi jopa heikentää osallistujien myöhempiä työllistymismahdollisuuksia.
However, all other types of active programmes seem to improve participants' employability.
Sen sijaan kaikki muut aktiiviset työvoimapoliittiset toimenpiteet näyttävät parantavan niihin osallistuvien työllistettävyyttä.
Labour market training and job place ments in the private sector yield greater gains than in the public sector.
Työvoimapoliittinen aikuiskoulutus ja työharjoittelu johtavat parempiin tuloksiin yksityisellä sektorilla kuin julkisella sektorilla.
argues, on the basis of macroeconometric evidence, that the active programmes have increased labour supply, perhaps by preventing discouragement among the unemployed.
tuneet vievät toisten työttömien työnhakijoiden paikan työmarkkinoilla. Toimenpiteet saattavat myös supistaa työvoiman tarjontaa ja siten osaltaan nostaa palkkoja ja vähentää työllisyyttä.
He also notes that the impact of the ALMPs on wage-setting behaviour seems to depend on the level of unemployment: the lower the level of unemployment, the more the ALMPs (targeted at only a percentage of the labour force) strengthen the negotiating power of the trade unions.
Hän toteaa myös, että toimenpiteiden tulopoliittinen vaikutus näyttää riippuvan työttömyyden tasosta: mitä pienempi työttömyys, sitä enemmän työvoimapoliittiset toimenpiteet (työvoiman tietylle osalle kohden nettuina) vahvistavat ammattiliittojen neuvotteluasemaa.
This suggests that the volume of the programmes should be countercyclical: when unemployment goes down, the programmes should be downscaled too.
Tämän perusteella toimenpiteiden määrällä pitäisi pyrkiä tasoittamaan suhdanteita: työttömyyden vähetessä myös toimenpiteitä tulisi vähentää.
Finally, he found that the active labour market programmes have only a modest effect on total unemployment.
Hämäläisen havainnon mukaan toimenpiteillä on loppujen lopuksi vain vähäinen vaikutus kokonaistyöttömyyteen.
This result and the cost of the programmes call for a close scrutiny of the costbenefit balance of the active labour market policy measures.
Tämän tuloksen ja aktiivisten työvoimapoliittisten toimenpiteiden kalleuden vuoksi toimenpiteiden kustannushyötyä on syytä arvioida yksityiskohtaisesti.
In another study, Hämäläinen (1996b) (2) argues that participation in the programmes reduces participants' risk of renewing unemployment by 10 percentage points on average.
Toisessa tutkimuksessa Hämäläinen (1996b) (2) väittää, että toimenpiteisiin osallistuminen vähentää uudelleen työttömäksi jäämisen riskiä keskimäärin 10 prosenttiyksikköä.
There are, however, large differences in programme effects across individuals according to their characteristics.
Toimenpiteiden vaikutukset ovat kuitenkin varsin yksilöllisiä.
He claims that the targeting of active programmes on hard-to-employ persons is justifiable.
Hämäläisen mukaan aktiivisten toimenpiteiden kohdentaminen vaikeasti työllistettäviin on perusteltua.
However, disabled participants do not benefit from the programmes and should be assisted by some other means.
Vammaisille niistä ei kuitenkaan ole hyötyä, joten heitä on autettava muilla tavoin.
Moreover, there is no clear evidence that advantaged individuals benefit from programmes at all.
Ei ole myös kään selvää näyttöä siitä, että toimenpiteistä olisi min käänlaista hyötyä parempiosaisille työttömille.
6.3. ... particularly as regards the coordination between different programmes
6.3 Ohjelmien koordinoinnin tärkeys
Two of Hämäläinen's (1996b) conclusions are worth mentioning.
Hämäläisen (1996b) päätelmistä kaksi ansaitsee erityismaininnan.
First, he notes that participants living in the southern parts of Finland benefit by some 2 to 6 per centage points more than participants in other parts of Finland with similar characteristics.
Ensinnäkin hän toteaa, että Etelä-Suomessa asuvat työvoimapoliittisiin toimenpiteisiin osallistuvat henkilöt hyötyvät niistä 26 prosenttiyksikköä enemmän kuin muualla Suomessa asuvat vastaavassa asemassa olevat henkilöt.
This result casts some doubts over the aim of reducing regional unemployment differences through active labour market policy.
Tulos asettaa jossain määrin kyseenalaiseksi tavoitteen vähentää alueellisia työttö myyseroja aktiivisella työvoimapolitiikalla.
The active measures helped many individuals to keep their human capital in better shape during the recession than would have been possible without the programmes.
Aktiivisten työvoimapoliittisten toimenpiteiden ansiosta monet ihmiset pystyvät ylläpitämään ammattitaitoaan ja työkykyään paremmin kuin jos toimenpiteitä ei olisi.
However, there are good reasons to worry that the combination of different independent programmes and benefits may create wrong incentives.
Voidaan kuitenkin hyvällä syyllä pelätä, että erilaisten ohjelmien ja etuuksien yhdistelmä luo vääränlaisia kan nustimia.
For example, participation in the programmes was still taken into account when the socalled employment condition (requirement to have access to unemployment benefits) was scrutinised in 1996 (in the context of the reform which entered into effect in 1997).
Vaikka työssäoloehtoa tarkistettiin vuonna 1996 (vuonna 1997 voimaan tulleen uudistuksen yhteydessä), toimenpiteisiin osallistuminen otetaan edelleen huomioon työttömyysturvaan oikeuttavaa työssäoloaikaa laskettaessa.
Thus, the active labour market measures contribute to a long-lasting access to the generous earningsrelated unemployment allowances and thus to a bad incentive structure.
Toimenpiteet siis helpottavat suurten ansiosidonnaisten etuuksien piiriin pääsyä ja heikentävät siten osaltaan työnteon kannustinrakennetta.
Second, active labour market policy can only partly help disadvantaged participants.
Toiseksi aktiivisista työvoimapoliittisista toimenpiteistä on vähäosaisille osallistujille vain osittaista apua.
Even though they may benefit considerably from participating in an active labour market programme, their post-programme risk of repeating unemployment remains some 50 to 60 per centage points higher than that of the advantaged participants. ipants.
Vaikka itse toimenpiteeseen osallistumisesta voi olla heille huomattavaakin hyötyä, heidän todennäköisyytensä jäädä uudelleen työttömäksi ohjelman päätyttyä on noin 50-60 prosenttiyksikköä suurempi kuin parempiosaisten. piosaisten.
It should be noted that an improvement in the participants' unemployment record does not mean that the overall effect of the programmes is positive.
On syytä huomata, että osallistujien työttömyystilanteen paraneminen ei merkitse, että toimenpiteiden kokonais vaikutus olisi positiivinen.
Some kind of crowding-out effect may occur: the programme par ticipants may simply displace other unemployed per sons.
Voi syntyä syrjäyttämisilmiö, kun työvoimapoliittiseen toimenpiteeseen osallis-
A second problem concerns the regional dimension of the measures.
Toinen ongelma liittyy toimenpiteiden alueelliseen ulottuvuuteen.
As Hämäläinen (1996b) points out, although the programmes are not a good instrument to reduce regional unemployment differences, they are concentrated in regions where there is very little chance of finding a lasting job.
Vaikka Hämäläisen (1996b) havainnon mukaan toimenpiteillä ei pystytä tehokkaasti vähentämään alueellisia työttömyyseroja, ne keskittyvät kuiten kin alueille, joilla työttömillä on hyvin vähän mahdollisuuksia saada pysyvä työpaikka.
Graph 30: Unemployment rate and share of the long­term unemployed by region
Kuvio 30: Työttömyysaste ja pitkäaikaistyöttömien osuus alueittain
This prac­tice should be discontinued. People having participated in ALMPs should benefit from the lower labour market flat rate but not be able to requalify for the earnings­related unemployment allowance, whose relative replacement ratio can be a strong incentive against job­search effort.
rahaan, mutta he eivät saisi päästä uudelleen ansiopäivärahan piiriin, koska sen korkea korvausaste voi huomattavasti vähentää saajan kiinnostusta hakeutua työhön.
Because participa­tion in the programmes split the unemployment dura­tion into short spells, the share of the long­term unem­ployed is highest in southern Finland where regional unemployment rates are low and where there are fewer programme vacancies (see Graph 30).
suurin Etelä-Suomessa, jossa alueellinen työttö myysaste on alhainen ja työttömillä on siten vähemmän mahdollisuuksia päästä toimenpiteiden piiriin (kuvio 30).
As a conse­quence, the programmes may undermine effective job seeking and the migration that that might require.
Näin toimenpiteet vievät pohjaa tehokkaalta työn haulta ja sen mahdollisesti edellyttämältä muuttamiselta työn perässä.
From an employment point of view, it would be more natural that the programmes take place in the regions with higher potential labour demand.
Työllisyyden kannalta olisi luonnollisempaa, että toimenpiteet toteutettaisiin alueilla, joilla työ voiman potentiaalinen kysyntä on suurin.
If reducing unemployment were the only policy target, the geographic distribution of the programmes should be targeted at those areas with the highest job­creation potential.
Jos työttömyyden vähentäminen olisi työvoimapolitiikan ainoa tavoite, toimenpiteet olisi kohdennettava niille alueille, joilla on suurin potentiaali luoda uusia työpaikkoja.
From the strict point of view of an efficient resource allocation, one might also expect that the unemployed who live in regions with very high unem­ployment rates be strongly encouraged to migrate to the regions where there is demand for labour with their skills.
Jos asiaa tarkastellaan yksinomaan resurssien käy tön tehokkuuden kannalta, suurtyöttömyysalueilla asuvia työttömiä pitäisi kannustaa muuttamaan seuduille, joilla heidän ammattitaidolleen on kysyntää.
Greater mobility would also create some addi­tional demand for housing and thus more jobs (although this has to be weighted against the losses associated with a higher number of idle dwellings).
Suurempi liikkuvuus lisäisi jonkin verran myös asuntojen kysyntää, joka puolestaan synnyttäisi uusia työpaikkoja (tosin tämän vastapainona on otettava huomioon tyhjien asuntojen määrän kasvusta aiheutuvat menetykset).
The active labour market measures are helpful in main­taining and increasing the human capital of the unem­ployed.
Aktiiviset työvoimapoliittiset toimenpiteet ovat hyödyllisiä, koska ne pitävät yllä ja lisäävät työttömien inhimillistä pääomaa.
However, the programmes are expensive and reduce labour mobility.
Toimenpiteet ovat kuitenkin kalliita, ja ne vähentävät työvoiman liikkuvuutta.
Downscaling the programmes is justified as unemployment goes down.
Kun työttö myys vähenee, toimenpiteiden supistamiselle on vankat perustelut.
Savings could then be used to finance tax reductions for low­income workers.
Säästöt voitaisiin käyttää pienituloisten työn tekijöiden verotuksen keventämiseen.
Given that the wage drift, i.e. the difference between the actual wage increases and the wage increases collectively agreed upon at branch level, has been quite small (about 1 % per annum), wage inflation has remained quite low.
7 Työmarkkinajärjestöt ja tulopolitiikka kohtaisen työehtosopimuksen mukaisen ja todellisen palkkakehityksen välinen ero oli varsin vähäinen (noin 1 prosentti vuodessa), palkkainflaatio pysyi alhaisena.
Most collective agreements are settled at branch level.
Työehtosopimukset ovat yleensä alakohtaisia.
The agreements define legally binding wage schedules, including minimum wages and general working conditions.
Niissä määrätään sitovista palkkataulukoista, minimipalkoista ja yleisistä työehdoista.
If a new agreement is not reached when the old one expires, any side may start industrial action.
Jos vanha sopimus päättyy ennen kuin uuteen sopimukseen on päästy, kumpi tahansa osa puoli voi ryhtyä työtaisteluun.
Yet, usually a lock-out only occurs as a countermeasure to a strike.
Työsulkua käytetään yleensä kuitenkin vain lakon vastatoimenpiteenä.
The degree of trade union affiliation is high in Finland.
Suomalainen työvoima on varsin järjestäytynyttä.
If the retired, student and non-paying members are included, the extent of unionisation is about 97 % (European Commission, 1996).
Jos ammattiliittojen eläkkeensaaja- ja opiskelijajäsenet sekä ilmaisjäsenet lasketaan mukaan, työvoiman järjestäytymisaste on noin 97 prosenttia (Euroopan komissio, 1996).
In 1994, about 79 % of the employees covered by collective arrangements were union members.
Vuonna 1994 noin 79 prosenttia työehtosopimusten kattamista työntekijöistä kuului ammattiliittoihin.