natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(1) It is not contrary to Article 15(3) of Council Regulation (EEC) No 1765/92 of 30 June 1992 establishing a support system for producers of certain arable crops for a Member State, pursuant to national rules, to set off, without additional cost, compensatory payments to which a farmer is entitled under that Regulation against fiscal debts owed by that farmer to the Member State;
Se, että jäsenvaltio kuittaa kansallisten sääntöjen perusteella asetuksen N:o 1765/92 mukaiset korvaukset erääntyneillä verosaatavillaan, ei tee tämän asetuksen mukaisten oikeuksien saamista mahdottomaksi eikä vaaranna sillä perustetun järjestelmän toimimista.
(3) The setting off by a Member State, pursuant to national rules, of compensatory payments under Regulation No 1765/92 against outstanding fiscal debts to the Member State does not render impossible the enjoyment of rights under that Regulation or hinder the functioning of the system established by it;
Edellä 3 kohdassa annettuun vastaukseen ei vaikuta se, että tuen määrän maksaa ensin jäsenvaltio, joka voi vaatia ainoastaan maksetun tuen korvaamista, jos tätä maksua koskevia yhteisön oikeuden säännöksiä on noudatettu, ja jonka on itse vastattava asetuksella N:o 1765/92 perustetun tukijärjestelmän hallinnointikuluista.
(4) The answer given at point (3) is not affected by the fact that the amount of aid is paid in advance by the Member State, which has only a claim to be reimbursed for the aid paid out, provided that the rules of Community law on payment are satisfied, and which must itself defray the expenditure involved in the administration of the system established by Regulation No 1765/92;
Edellä 3 kohdassa annettuun vastaukseen eivät vaikuta kansalliset säännökset, joissa kuittauksen edellyksenä on päävelan ja vastasaatavan molemminpuolisuus.
(5) The answer given at point (3) is not affected by the existence of national rules which require, as a condition for effecting set-off, that there be reciprocity between the debtor under the principal claim and the creditor under the counterclaim;
Edellä 3 kohdassa annettuun vastaukseen ei vaikuta valtion kuittaukseen käytettävän erääntyneen velan oikeudellinen perusta eikä varsinkaan se, että osa kuittaukseen käytettävästä määrästä kuuluu yhteisön omiin varoihin.
(7) It is for the national court to determine whether national subventions, which are subjected, in practice, to setoff in an amount not exceeding 20% of the sum involved, are comparable to compensatory payments under Regulation No 1765/92, for the purpose of establishing whether the national rules on setoff are applied in a discriminatory fashion.
Kansallisen tuomioistuimen on määritettävä, vastaavatko kansalliset tuet, joista käytännössä käytetään kuittaukseen alle 20 prosenttia, asetuksen N:o 1765/92 mukaisia korvauksia, arvioidessaan, sovelletaanko kansallisia kuittaussäännöksiä syrjivästi.
It is, equally, for the national court to determine, for the same purpose, whether compensatory payments under that Regulation are comparable to certain other types of payment in respect of which setoff is restricted on social grounds;
Kansallisen tuomioistuimen on samassa tarkoituksessa myös määritettävä, vastaavatko tämän asetuksen mukaiset korvaukset joitakin muita maksuja, joiden kuittausta on rajoitettu sosiaalisin perustein.
(8) It is contrary to Community law for the disbursement of compensatory payments under Regulation No 1765/92 to be delayed in order to permit an investigation of whether the State has outstanding claims against the beneficiary in respect of which it wishes to effect a set-off.
Yhteisön oikeuden vastaista on lykätä asetuksen N:o 1765/92 mukaisten korvausten maksamista, jotta voitaisiin tarkastaa, onko valtiolla tuensaajalta erääntyneitä saatavia, jotka se haluaa käyttää kuittaukseen.
Case C-3/96 Commission of the European Communities ν Kingdom of the Netherlands Environment and consumers
Asia C-3/96 Euroopan yhteisöjen komissio v. Alankomaiden kuningaskunta Ympäristö ja kuluttajat
19 May 1998 of wild birds — Special protection areas)
19 päivänä toukokuuta 1998
By application lodged at the Court Registry on 5 January 1996 the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing sufficiently to designate special protection areas within the meaning of Article 4(1) of Council Directive 79/409/EEC of 2 April 1979 (hereinafter 'the Directive'), the Kingdom of the Netherlands had failed to fulfil its obligations under that directive and Articles 5 and 189 of the EC Treaty.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 5.1.1996 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Alankomaiden kuningaskunta ei ole noudattanut 2 päivänä huhtikuuta 1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY (jäljempänä direktiivi) sekä EY:n perustamissopimuksen 5 ja 189 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole osoittanut riittävästi direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja erityissuojelualueita.
Those complaints are therefore inadmissible.
Tutkittavaksi ottaminen
New matters
Uudet seikat
As to the Commission's complaint that the SPAs classified by the Kingdom of the Netherlands were qualitatively insufficient, and more
Alankomaiden hallitus väittää, että komission tekemä,erityissuojelualueidenkokonaispinta-alan ja laadun riittämättömyyttä koskeva väite sekä Usselmeerin Friisinmaan puoleisen rannikon ja Länsi-Scheldessä olevan Hooge Platenin erityissuojelualueiksi osoittamatta jättämistä koskevat erityiset väitteet esitettiin ensimmäistä kertaa kannekirjelmässä ja että se ei tämän takia
survival and reproduction of the species mentioned in Annex I, the objective of creating a coherent network of SPAs, referred to in Article 4(3) of the Directive, might not be achieved.
Toiseksi on korostettava, että direktiivin 2 artiklassa mainittuja taloudellisia vaatimuksia ei saa ottaa huomioon valittaessa erityissuojelualueita ja määritettäessä niiden rajoja.
Second, it must be pointed out that the economic requirements mentioned in Article 2 of the Directive may not be taken into account when selecting an SPA and defining its boundaries.
On myös tärkeää muistaa, että vaikka jäsenvaltioilla onkin tiettyä harkintavaltaa erityissuojelualueita valittaessa, näiden alueiden osoittamisessa tulee noudattaa direktiivissä määriteltyjä lintutieteellisiä arviointiperusteita.
specifically that freshwater lakes and marshes and moorland have been classified as SPAs only to a limited extent, it must be stated that while, in order to comply with Article 4(1), Member States must classify as SPAs sufficient territories, in terms of quantity and quality, to ensure conservation of the species listed in Annex I, it does not follow that a complaint that a Member State has not classified sufficient SPAs from the point of view of that provision necessarily covers the qualitative aspect of the obligation in question.
On kuitenkin ilmeistä, että oikeudenkäyntiä edeltävän menettelyn aikana komissio perusti Alankomaiden kuningaskuntaa vastaan esittämän väitteensä siihen, että kyseinen jäsenvaltio ei ollut osoittanut lukumäärältään ja pinta-alaltaan riittävästi erityissuojelualueita, eli siis määrälliseen vajavuuteen.
Moreover, while the Member States have a certain margin of discretion in the choice of SPAs, the classification of those areas is nevertheless subject to certain ornithological criteria determined by the Directive.
Sitä vastoin kyseisen jäsenvaltion osoittamien erityissuojelualueiden laadullisiin puutteisiin vedottiin esillä olevassa asiassa ensimmäistä kertaa esiin vasta oikeudenkäynnin alussa.
It follows that the Member States' margin of discretion in choosing the most suitable territories for classification as SPAs does not concern the appropriateness of classifying as SPAs the territories which appear the most suitable according to ornithological criteria, but only the application of those criteria for identifying the most suitable territories for conservation of the species listed in Annex I to the Directive.
Jäsenvaltioiden harkintavalta erityissuojelualueiksi sopivimpien kohteiden valinnassa ei siis ulotu siitä päättämiseen, osoitetaanko lintutieteellisten arviointiperusteiden mukaan erityissuojelualueiksi sopivimmilta vaikuttavat alueet erityissuojelualueiksi, vaan sitä on mahdollista käyttää ainoastaan sovellettaessa näitä arviointiperusteita direktiivin liitteessä I lueteltujen lajien suojelemiseen sopivimpien kohteiden yksilöimiseksi.
Consequently, Member States are obliged to classify as SPAs all the sites which, applying ornithological criteria, appear to be the most suitable for conservation of the species in question.
Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on osoitettava erityissuojelualueiksi kaikki ne kohteet, jotka lintutieteellisiä arviointiperusteita soveltaen vaikuttavat sopivimmilta kyseisten lajien suojeluun.
It must first be observed that, contrary to the contention of the Kingdom of the Netherlands, Article 4(1) of the Directive requires Member States to classify as SPAs the most suitable territories in number and size for the conservation of the species mentioned in Annex I, an obligation which it is not possible to avoid by adopting other special conservation methods.
Yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnan mukaan jäsenvaltion on kyseisen säännöksen mukaan osoitettava kyseisten lajien suojelua varten erityisiä erityissuojelualueita, jos sen alueella esiintyy näitä lajeja.
Thus where it appears that a Member State has classified as SPAs sites the number and total area of which are manifestly less than the number and total area of the sites considered to be the most suitable for conservation of the species in question, it will be possible to find that that Member State has failed to fulfil its obligation under Article 4(1) of the Directive.
Mikäli siis ilmenee, että jäsenvaltio on osoittanut erityissuojelualueiksi alueita, joiden lukumäärä ja kokonaispinta-ala on selvästi pienempi kuin kyseisten lajien suojeluun sopivimmiksi katsottujen alueiden, voidaan todeta, ettei tämä jäsenvaltio ole noudattanut sille direktiivin 4 artiklani kohdan mukaan kuuluvaavelvoitetta. velvoitetta.
It follows from that provision, as interpreted by the Court, that if such species occur on the territory of a Member State, it is obliged to define inter alia SPAs for them.
Näin ollen Alankomaiden kuningaskunnan väitettä, jonka mukaan komission olisi pitänyt yksilöidä kyseisen säännöksen noudattamatta jättämiset alueittain, ei voida hyväksyä.
Besides, as the Advocate General points out, if Member States could escape the obligation to classify SPAs if they considered that other special conservation measures were sufficient to ensure
Kuten julkisasiamies on huomauttanut, mikäli jäsenvaltio voisi välttää velvoitteen osoittaa erityissuojelualueita katsomalla muiden erityisten suojelutoimien riittävän varmistamaan liitteessä I mainittujen lajien eloonjäännin ja lisääntymisen, direktiivin 4 artiklan 3 kohdassa päämääräksi asetetun yhtenäisen erityissuojelualueiden kokonaisuuden luominen vaarantuisi.
Consequently, the Netherlands Government's argument that the Commission must establish, territory by territory, specific infringements of that provision cannot be accepted.
Yhteisöjen tuomioistuin on antanut seuraavan tuomiolauselman:
Orders the Kingdom of the Netherlands to pay the costs;
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa seuraavasti:
(1) Declare that, by failing to classify a sufficient number and area of special protection areas in accordance with Article 4(1) of Council Directive 79/409/EEC of 2 April 1979 on the conservation of wild birds, the Kingdom of the Netherlands has failed to comply with its obligations under the EC Treaty,
Alankomaiden kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Judgments Convention/Enforcement of judgments
Yleissopimus tuomioistuimen toimivallasta ja tuomioiden täytäntöönpanosta
Convention of 25 October 1982 on the Accession of the Hellenic Republic (hereinafter 'the Convention').
Ennakkoratkaisu Brysselin yleissopimus — 21 artiklan tulkinta — Toisessa tuomioistuimessa olevan oikeusriidan vireilläolovaikutus — Samojen asianosaisten käsite — Vakuutusyhtiö ja vakuutuksenottaja vakuutettu (viides jaosto) kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 9 päivänä lokakuuta 1978 tehdyllä yleissopimuksella sekä Helleenien tasavallan liittymisestä kyseiseen yleissopimukseen ja pöytäkirjaan 25 päivänä lokakuuta 1982 tehdyllä yleissopimuksella (jäljempänä yleissopimus).
By order of 8 October 1996, received at the Court on 25 October 1996, the Cour de Cassation (Court of Cassation), France, referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Article 21 of that Convention, as amended by the Convention of 9 October 1978 on the Accession of the Kingdom of Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and the
Ranskan Cour de Cassation on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 8.10.1996 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 25.10.1996, ennakkoratkaisukysymyksen 27 päivänäsyyskuuta 1968 allekirjoitetun yleissopimuksen 21 artiklan tulkinnasta, sellaisena kuin yleissopimus on muutettuna Tanskan kuningaskunnan, Irlannin sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan liittymisestä
That question was raised in proceedings brought by Drouot Assurances SA, a company incorporated under French law (hereinafter 'Drouot'), against Consolidated Metallurgical Industries (CMI Industrial Sites, hereinafter
Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa kantajana on Ranskan oikeuden mukaan perustettu yhtiö Drouot assurances (jäljempänä Drouot) ja
1990 against Mr Walbrecq and Mr Velghe before the Arrondissementsrechtbank (District Court), Rotterdam.
oikeudenkäyntiväitteen, jonka mukaan ne olivat panneet 31.8.1990 Arrondissementsrechtbank te Rotterdamissa vireille Walbrecqia ja Velghea vastaan oikeudenkäynnin.
On 11 March 1992 the Tribunal de Commerce, Paris, rejected the plea of lis alibi pendens.
Tribunal de commerce de Paris hylkäsi 11.3.1992 vireilläolovaikutuksesta tehdyn väitteen.
'CMI') and Protea Assurance (hereinafter Trotea'), companies incorporated under South African law, and Groupement d'Intérêt Économique (GIE) Réunion Européenne (hereinafter 'GIE Réunion1), on the subject of the cost of refloating a barge known as the 'Sequana' which foundered in the inland waters of the Netherlands on 4 August 1989.
vastaajina Etelä-Afrikan oikeuden mukaan perustetut yhtiöt Consolidated metallurgiat industries (CMI industrial sites; jäljempänä CMI) ja Protea assurance (jäljempänä Protea) sekä groupement d'intérêt économique (GIE) Réunion européenne (jäljempänä GIE Réunion); oikeusriita koskee Alankomaiden sisävesillä 4.8.1989 uponneen Sequana-nimisen laivan meripelastuskuluja.
CMI, Protea and GIE Réunion then appealed to the Cour d'Appel (Court of Appeal), Paris.
CMI, Protea ja GIE Réunion saattoivat sen jälkeen asian Cour d'appel de Paris'n käsiteltäväksi.
Article 21 of the Convention provides:
21 artiklassa määrätään
In a judgment of 29 April 1994, the Cour d'Appel, Paris upheld the plea of lis alibi pendens.
Yleissopimuksen seuraavasti:
Drouot then appealed to the Cour de Cassation.
Cour d'appel de Paris hyväksyi 29.4.1994 antamassaan tuomiossa vireilläolovaikutuksesta tehdyn oikeudenkäyntiväitteen.
'Where proceedings involving the same cause of action and between the same parties are brought in the courts of different Contracting States, any court other than the court first seised shall of its own motion decline jurisdiction in favour of that court.
"Jos eri sopimusvaltioiden tuomioistuimissa nostetaan samojen asianosaisten välillä samaa asiaa koskevia kanteita, muiden tuomioistuinten kuin sen, jossa kanne on ensin nostettu, on omasta aloitteestaan jätettävä asia tutkimatta.
A court which would be required to decline jurisdiction may stay its proceedings if the jurisdiction of the other court is contested.'
Drouot valitti tämän jälkeen tästä tuomiosta Cour de cassationiin.
The Cour de Cassation, taking the view that the appeal before it raised a difficulty concerning the interpretation of Article 21 of the Convention, decided to stay proceedings and refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Tuomioistuin, jonka olisi jätettävä asia tutkimatta, voi keskeyttää asian käsittelyn, jos sen tuomioistuimen, jossa kanne on ensiksi nostettu, toimivaltaisuus kiistetään".
According to consistent case-law, the terms used in Article 21 of the Convention in order to determine whether a situation of lis pendens arises must be regarded as independent.
Todettuaan sille käsiteltäväksi saatetun valituksen yhteydessä, että yleissopimuksen 21 artiklan tulkitseminen on osoittautunut ongelmalliseksi, Cour de cassation päätti lykätä asian ratkaisemista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen.
In 1989 CMI arranged with a Mr Velghe to transport on the Sequana a cargo of ferrochromium.
CMI antoi vuonna 1989 toimeksiannon Velghelle kuljettaa Sequana-aluksella CMI:n rautakromilastin.
At the time of these events, the Sequana belonged to a Mr Walbrecq and was chartered by Mr Velghe.
Riidan perusteena olevien tosiseikkojen tapahtumisaikaan Sequanan omisti Walbrecq ja Velghe toimi rahdinantajana.
However, at the hearing the Court was informed that, according to CMI and Protea, following the death of Mr Walbrecq in 1981, Mr Velghe had become the owner of the Sequana and that, at the material time, the vessel was chartered by another company.
Yhteisöjen tuomioistuimelle on kuitenkin ilmoitettu suullisessa käsittelyssä, että CMI:n ja Protean mukaan Velghestä oli tullut Sequanan omistaja Walgbrechqin kuoltua vuonna 1981 ja että riidan perusteena olevien tosiseikkojen tapahtumisaikaan laiva oli vuokrattu toiselle yhtiölle.
On 4 August 1989 the Sequana foundered in the inland waters of the Netherlands.
Sequana upposi Alankomaiden sisävesillä 4.8.1990.
Drouot, the insurer of the hull of the vessel, had it refloated at its own expense, thereby enabling CMI's cargo to be salvaged.
Aluksen vakuutuksenantaja Drouot toimitutti aluksen meripelastuksen omalla kustannuksellaan, minkä johdosta CMI:n lasti voitiin pelastaa.
In the 'Tatty' judgment of 6 December 1994, the Court stressed that Article 21, together with Article 22 on related actions, is contained in Section 8 of Title II of the Convention, a section intended, in the interests of the proper administration of justice within the Community, to prevent parallel proceedings before the courts of different Contracting States and to avoid conflicts between decisions which might result therefrom.
Yhteisöjen tuomioistuin korosti lisäksi asiassa Tatry 6.12.1994 annetussa tuomiossa, että yleissopimuksen 21 artikla kuuluu toisiinsa liittyviä kanteita koskevan 22 artiklan kanssa yleissopimuksen II osaston 8 jaksoon, jolla pyritään hyvän oikeudenhoidon turvaamiseksi Euroopan yhteisössä estämään rinnakkaiset oikeudenkäynnit eri sopimusvaltioissa ja näissä tehdyistä päätöksistä mahdollisesti aiheutuvat ongelmat.
Those rules are therefore designed to preclude, in so far as is possible, the possibility of a situation arising such as that referred to in Article 27(3), that is to say the non-recognition of a judgment on account of its irreconcilability with a judgment given in a dispute between the same parties in the State in which recognition is sought.
Tällä säännöstöllä pyritään siten mahdollisuuksien mukaan sulkemaan pois 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun tilanteen kaltaiset tilanteet eli ne, joissa tuomiota ei tunnusteta siksi, että se on ristiriidassa samojen asianosaisten välillä siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista pyydetään, annetun tuomion kanssa.
On 11 and 13 December 1990, Drouot brought proceedings before the Tribunal de Commerce (Commercial Court), Paris, against CMI, Protea (the insurer of the cargo) and GIE Réunion (Protea's agent at the time of the expert's report on the salvaging costs), for payment of the sum of HFL 99 485.53, the figure set by the average adjuster as the amount of the contribution of CMI and Protea to the general average.
Drouot haastoi 11.12. ja 13.12.1990 Tribunal de commerce de Paris'hin CMI:n, lastin vakuutuksenantajan Protean ja pelastuskuluista laaditun asiantuntijalausunnon yhteydessä Protean edustajana olleen GIE Réunionin vastaamaan kanteeseen, jossa se vaati näitä maksamaan sille 99 485,53 Hollannin guldenia (NLG) vahingonarvioijan CMI:lle ja Protealle kuuluvana osuutena yhteisestä haverista vahvistamana määränä.
In that same judgment, the Court held that, in the light of the wording of Article 21 of the Convention and the objective set out above, that article must be understood as requiring, as a condition of the obligation of the second court seised to decline jurisdiction, that the parties to the two actions be identical.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi samassa tuomiossa, että yleissopimuksen 21 artiklan sanamuodon ja edellä mainitun päämäärän perusteella tämä artikla on ymmärrettävä siten, että siinä edellytetään, että kyseisten kahden oikeudenkäynnin asianosaisten on oltava identtisiä, jotta toinen tuomioistuin on velvollinen jättämään asian tutkimatta.
However, in the French court, CMI and Protea raised an objection of lis alibi pendens on the basis of an action they had brought on 31 August
CMI ja Protea esittivät kuitenkin ranskalaisessa tuomioistuimessa vireilläolovaikutusta koskevan
Drouot takes the view that it cannot be held liable for the fault of its insured and thus has no interest in the Netherlands action.
haaksirikosta. Drouot katsoo kuitenkin, että koska se on ainoastaan aluksen vakuutuksenantaja, se ei voi olla vastuussa sen vakuutettujen virheistä.
It appears, moreover, that, in the French action, Drouot has been acting not in its capacity as the representative of its insured but in its capacity as a direct participant in the refloating of the Sequana.
Lisäksi Drouot ei ole toiminut ranskalaisessa tuomioistuimessa siinä ominaisuudessa, että se on vakuutettujensa edustaja, vaan Sequanan meripelastuskustannuksiin välittömästi osallistuneena tahona.
It is certainly true that, as regards the subjectmatter of two disputes, there may be such a degree of identity between the interests of an insurer and those of its insured that a judgment delivered against one of them would have the force of res judicata as against the other.
On totta, että näiden oikeusriitojen kohteen osalta vakuutuksenantajan ja vakuutetun intressit voivat olla siinä määrin identtiset, että niistä toista vastaan annettu tuomio on oikeusvoimainen toisen osalta.
That would be the case, inter alia, where an insurer, by virtue of its right of subrogation, brings or defends an action in the name of its insured without the latter being in a position to influence the proceedings.
Näin olisi nimittäin silloin, jos vakuutuksenantaja sijaantulo-oikeutensa nojalla nostaa kanteen tai vastaa kanteeseen vakuutettunsa nimissä ilman, että vakuutettu voisi vaikuttaa oikeudenkäynnin kulkuun.
In such a situation, insurer and insured must be considered to be one and the same party for the purposes of the application of Article 21 of the Convention.
Tällaisessa tilanteessa vakuutuksenantaja ja vakuutettu on katsottava samaksi asianosaiseksi yleissopimuksen 21 artiklan soveltamista varten.
Thus, in this case, it does not appear that the interests of the insurer of the hull of the vessel can be considered to be identical to and indissociable from those of its insured, the owner and the charterer of that vessel.
Tässä tapauksessa ei siten näytä siltä, että yhtäältä laivan vakuutuksenantajan ja toisaalta sen vakuutettujen, saman aluksen omistajan ja rahdinantajan intressien voitaisiin katsoa olevan identtisiä ja toisistaan erottamattomia.
However, it is for the national court to ascertain whether this is in fact the case.
Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin selvittää, onko näin todellisuudessa.
On the other hand, application of Article 21 cannot have the effect of precluding the insurer and its insured, where their interests diverge, from asserting their respective interests before the courts as against the other parties concerned.
Kuten CMI ja Protea ovat todenneet suullisessa käsittelyssä, ne vaativat Alankomaissa vireillä olevassa oikeusriidassa sen vahvistamista, että Velghe on kokonaan vastuussa Sequanan