natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court of First Instance dismissed the first three pleas but upheld the fourth.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kolme ensimmäistä kannepe­rustetta, mutta hyväksyi neljännen.
In particular, the Court of First Instance held as follows:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi muun muassa seuraavaa:
'39 ... the purpose of the first paragraph of Article 12 of the Staff Regulations is to ensure that Community officials, in their conduct, present a dignified image which is in keeping with the particularly correct and respectable behaviour one is entitled to expect from members of an international civil service (Case T-146/94 Williams ν Court of Auditors [1996] ECR-SC 11-329, paragraph 65).
"39 On huomattava että henkilöstösääntöjen 12 artiklan ensimmäisellä kohdalla pyritään takaamaan, että yhteisöjen virkamiehet noudattavat käyttäytymisessään erityisen asianmukaisen ja kunnioitettavan käytöksen mukaista arvokkuutta, jota voidaan odottaa kansainvälisen elimen virka­mieskunnalta (asia T­146/94, Williams ν. tilintarkastustuomioistuin, tuomio 7.3.1996, Kok. H. 1996, s. II­329, 65 kohta).
That being so, the Court considers that the administration was quite right to take the view that the memorandum in question constituted a breach of the applicant's duty to uphold the dignity of the service.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo hallinnon oikeutetusti pitäneen kyseistä kirjettä asemaan kohdistuvaa arvon­antoa heikentävänä.
40 For the same reasons, the administration was entitled to find that the applicant's memorandum amounted to a breach of Article 21 of the Staff Regulations.
40 Samoista syistä hallinto on voinut katsoa, että kantajan kirje oli henkilös­tösääntöjen 21 artiklan vastainen.
Observance of the duty to assist and tender advice to one's superiors laid down in that article is required not only in the performance of specific tasks entrusted to an official but extends to the whole relationship between the official and the institution.
Artiklassa tarkoitettu velvollisuus avustaa esimiehiään ja antaa heille neuvoja ei nimittäin koske ainoastaan virkamie­helle uskottuja erityisiä tehtäviä, vaan kaikkia virkamiehen ja toimielimen välisiä suhteita.
By reason of that duty, therefore, the official must abstain, in general, from any act which may reflect on the position of the institution and its authorities and on the respect due to them (Williams ν Court of Auditors, cited above, paragraph 72).
Virkamiehen on näin ollen tämän velvollisuutensa mukaisesti pidättäydyttävä yleisesti menettelemästä tavalla, jolla loukataan toimielimen ja sen hallinnon arvokkuutta ja kunniaa (em. asia Williams ν. tilintarkas­tustuomioistuin, tuomio 26.11.1991, 72 kohta).
As has been observed in the preceding paragraph, a number of the comments which the applicant made in the memorandum of 10 January 1995 reflected on the position of the reporting officer and the respect due to him.
Kuten edellisessä kohdassa juuri todettiin, useat kantajan 10.1.1995 päivätyssä kirjeessä esitetyt väitteet kohdistuivat arvioijan arvokkuuteen ja kunniaan.
41 Finally, it must be emphasised that, whilst it is true that freedom of expression is a fundamental right which is also enjoyed by Community officials (Case C-100/88 Oyowe and Traore ν Commission [1989] ECR 4285, paragraph 16), it is equally true that Articles 12 and 21 of the Staff Regulations, as interpreted above, do not constitute a bar to the freedom of expression of those officials but rather place reasonable limits on the exercise of that fundamental right, in the interests of the service.
41 On vielä painotettava, että vaikka ilmaisunvapaus on myös yhteisöjen vir­kamiesten perusoikeus (asia C­100/88, Oyowe ja Traore v. komissio, tuomio 13.12.1989, Kok. 1989, s.
59 In the present case, as the Court has found,...the conduct attributable to the applicant is that when she used her right to communicate her observations on the staff report, she employed a tone and expressions which cannot be reconciled with the obligations relating to the dignity of the post and respect for the authorities of the institution.
59 Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut, tässä tapauksessa kantajan syyksi luettu teko on se, että hän on käyttänyt oikeuttaan tehdä arvioinnista huomautuksensa siten, että hän on käyttänyt sävyä ja ilmaisuja, jotka eivät sovi yhteen aseman mukaisen arvokkuuden ja toimielimen hallinnon kunnioittamista koskevien velvoitteiden kanssa.
In the contested memorandum, the applicant did not use grossly insulting language and she gave reasons for her criticism of the reporting official, setting out her own view of the working relationship she had with him and expressing her profound dissatisfaction with it.
Kiistanalaisessa kirjeessä kantaja ei nimittäin käyttänyt törkeän herjaavaa kieltä, ja hän perusteli arvioijaan kohdistuneita moitteitaan omalla käsityk­sellään kyseisestä virkasuhteesta ja syvällä tyytymättömyydellään siihen.
The breach of Articles 12 and 21 of the Staff Regulations therefore lies solely in the applicant's extreme and aggressive choice of words and in what she herself acknowledged in her application to be her unseemly conduct.
Henkilöstösääntöjen 12 ja 21 artiklaa on rikottu vain sikäli, että kantaja on kirjoittanut kärjekkäästi ja hyökkäävästi ja siten toiminut sopimattomalla tavalla, minkä hän on itsekin myöntänyt vastauksessaan.
60 The Court finds that, in those circumstances, it was manifestly dispropor­tionate to impose on her the penalty of relegation by several steps.
60 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo näin ollen, että usean palk­katason alentamista koskevan seuraamuksen määrääminen on ollut ilmeisen suhteetonta.
That is a serious measure which is rarely imposed on officials and which, in order to be proportionate, must correspond to facts much more serious than those of the present case.'
Kyseessä on nimittäin vakava seuraamus, joka määrätään har­voin virkamiehille ja jonka on ollakseen suhteellisuusperiaatteen mukainen koskettava nyt esillä olevaa paljon vakavampia tosiseikkoja."
In its appeal, the Economie and Social Committee requests that the Court should:
Valituksessaan talous­ ja sosiaalikomitea vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
— set aside the contested judgment;
— kumoaa valituksenalaisen tuomion,
— give a final ruling in the dispute by upholding the Economic and Social Committee's contention at first instance for E's action to be dismissed in its entirety;
— antaa lopullisen ratkaisun asiassa hyväksymällä talous­ ja sosiaalikomitean ensimmäisessä asteessa esittämät vaatimukset, joiden mukaan E:n nostama kanne on hylättävä kaikilta osin,
— order the parties to bear their own costs;
— velvoittaa kunkin osapuolen vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja
— give E's full name in its judgment.
— käyttää tuomiossaan E:n koko nimeä.
In support of its appeal, the Economic and Social Committee relies on three pleas in law which it sums up as follows:
Talous­ ja sosiaalikomitea vetoaa kolmeen valitusperusteeseen, jotka se esittää tiivistetysti seuraavasti:
— erroneous finding as to the legal classification to be attributed to the facts and misinterpretation of Articles 12 and 21 of the Staff Regulations applicable to officials and other servants of the European Communities ('the Staff Regulations');
— tosiseikaston virheellinen oikeudellinen arviointi ja Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösään­nöt) 12 ja 21 artiklan väärä tulkinta,
— defects in the reasoning in the contested judgment and misinterpretation of Articles 86 and 87 of the Staff Regulations;
— valituksenalaisen tuomion puutteelliset perustelut ja henkilöstösääntöjen 86 ja 87 artiklan väärä tulkinta,
— erroneous application of the principle of proportionality and misinterpreta­tion of Articles 12 and 21 of the Staff Regulations.
— suhteellisuusperiaatteen väärä soveltaminen ja henkilöstösääntöjen 12 ja 21 artiklan väärä tulkinta.
It did not lodge a reply.
E ei ole jättänyt vastauskirjelmää.
By its first plea, the Economic and Social Committee is essentially objecting to the finding, at paragraph 59 of the contested judgment, that the expressions and tone employed by E in her memorandum of 10 January 1995 were merely unseemly when in fact they reflected a lack of deference stemming from an abuse of the freedom of expression.
Talous­ ja sosiaalikomitean ensimmäinen valitusperuste koskee sitä, että ensim­mäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 59 kohdassa määritellyt E:n 10.1.1995 päivätyssä kirjeessä käytetyt ilmaisut ja kirjeen sävyn pelkäksi sopimattomuudeksi, vaikka todellisuudessa kyse on kunnioituksen puutteesta, joka johtuu ilmaisunvapauden käyttämisen suhteettomasta ylittämi­sestä.
According to the Economic and Social Committee, as far as Community officials are concerned, the exercise of that freedom is subject to the observance of further limitations flowing from the principle of good faith between the parties and the duty of respect owed to hierarchical superiors as expressly set out in Article 21 of the Staff Regulations.
Talous­ ja sosiaalikomitean mukaan kyseisen vapauden käyttäminen edel­lyttää yhteisön henkilöstön osalta asianosaisten välisen vilpittömän mielen periaatteen ja henkilöstösääntöjen 21 artiklassa nimenomaisesti mainitun esi­miesten kunnioittamisvelvollisuuden asettamien lisäedellytysten noudattamista.
Therefore, in view of the tone and expressions used in the memorandum of 10 January 1995 and all the facts and circumstances of the case, the Court of First Instance was wrong in its finding as to the legal classification to be attributed to the facts, having regard to Articles 12 and 21 of the Staff Regulations.
Kun otetaan huomioon 10.1.1995 päivätyssä kirjeessä käytetyt ilmaisut ja sen sävy sekä kaikki konkreettiset tosiseikat ja vallinneet olosuhteet, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tällöin valittajan mukaan arvioinut tosiseikaston oikeudellisesti virheellisesti henkilöstösääntöjen 12 ja 21 artiklan osalta.
10 In that respect, it is settled case­law that, where the Court of First Instance has found or assessed facts, the Court of Justice has jurisdiction under Article 168a of the EC Treaty (now Article 225 EC) to review the legal nature of those facts and the legal consequences thereof as determined by the Court of First Instance (see,
10 Tältä osin on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut tosiseikat, tai kun se on arvioinut niitä, yhteisöjen tuomioistuin on toimivaltainen EY:n perustamissopi­muksen 168 a artiklan (josta on tullut EY 225 artikla) nojalla valvomaan sitä,
11 First of all, the finding of the Court of First Instance, at paragraphs 39, 40 and 59 of the contested judgment, that E's conduct, though merely unseemly, amounted to an infringement of Articles 12 and 21 of the Staff Regulations, constituted an assessment of the legal nature of the facts presented to it.
11 Ensiksi on huomattava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi oikeudellisesti sille esitettyjä tosiseikkoja, kun se katsoi valituksenalaisen tuo­mion 39, 40 ja 59 kohdassa, että E:n käytös, jota se piti pelkästään sopimatto­mana, oli henkilöstösääntöjen 12 ja 21 artiklan vastaista.
It follows that the first plea is admissible because it amounts to an application to the Court of Justice to review that assessment.
Tästä seuraa, että ensimmäinen valitusperuste on otettava tutkittavaksi siltä osin kuin siinä vaadi­taan yhteisöjen tuomioistuinta tarkastamaan tämän oikeudellisen arvioinnin oikeellisuus.
13 Finally, as regards the Community civil service, the Court has held that the obligation of allegiance to the Communities imposed on officials in the Staff Regulations cannot be interpreted in such a way as to conflict with the right to freedom of expression (see Oyowe and Traore, paragraph 16).
13 On vielä painotettava, että yhteisöjen virkamiesten osalta yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että henkilöstösäännöissä säädettyä virkamiehiä koskevaa kuuliai­suusvelvoitetta ei voida tulkita vastoin sananvapautta (ks. em. asia Oyowe ja Traore v. komissio, tuomion 16 kohta).
14 Observance of that right is particularly important where an official is exercising his right under the second paragraph of Article 43 of the Staff Regulations to make any comments he considers relevant on a staff report communicated to him.
14 Tämän oikeuden kunnioittaminen on erityisen tärkeää virkamiehen käyttäessä hänelle henkilöstösääntöjen 43 artiklan toisessa kohdassa annettua oikeutta ja esittäessä tarpeellisina pitämänsä huomautukset tiedoksi saamansa arviointiker­tomuksen johdosta.
15 Therefore, whilst it is true that it would seem to be legitimate to require officials to show discretion, as indeed they are expressly required by Articles 12 and 21 of the Staff Regulations to do, that requirement is not to be narrowly construed in respect of an official exercising his right under the second paragraph of Article 43 of the Staff Regulations.
15 Tämän vuoksi, vaikka onkin ilmeistä, että on perusteltua asettaa virkamiehille pidättäytymisvelvollisuus, josta on nimenomaisesti määrätty henkilöstösääntöjen 12 ja 21 artiklassa, kyseistä velvollisuutta ei kuitenkaan voida tulkita ankarasti, kun virkamies käyttää henkilöstösääntöjen 43 artiklan toisen kohdan mukaista oikeuttaan.
Accordingly, an official cannot be considered to have failed to meet that requirement unless he uses seriously insulting language or language which seriously undermines the respect due to the reporting officer.
Tämän velvollisuuden rikkomisesta voidaan siten katsoa olevan kyse vain silloin, kun virkamies käyttää törkeän herjaavia tai törkeästi arvioijan kunniaa loukkaavia ilmaisuja.
16 Accordingly, the Court of First Instance erred in law in its legal classification of the facts submitted to it in finding, at paragraphs 39 and 40 of the contested judgment, that the conduct of which E was accused — namely her extreme and aggressive choice of words to convey her comments on a staff report — infringed Articles 12 and 21 of the Staff Regulations, yet holding, at paragraph 59 of the judgment, that she did not use seriously insulting language.
16 Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen vir­heen arvioidessaan sille esitettyjä tosiseikkoja oikeudellisesti, kun se katsoi vali­tuksenalaisen tuomion 39 ja 40 kohdassa E:n käytöksen, joka muodostui hyökkäävän ja kärjekkään sävyn käytöstä arviointikertomuksen johdosta anne­tuissa huomautuksissa, olleen henkilöstösääntöjen 12 ja 21 artiklan vastaista, vaikka se totesi saman tuomion 59 kohdassa, ettei E:n kielenkäyttö ollut törkeän herjaavaa.
18 That is the case here, because if the Court of First Instance had classified the facts correctly in law, it would not have found any infringement of Articles 12 and 21 of the Staff Regulations and would have been bound to annul the contested decision.
18 Näin on asian laita tässä tapauksessa, sillä tosiseikkojen virheetön oikeudellinen arviointi olisi johtanut siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi todennut, ettei kyse ollut henkilöstösääntöjen 12 ja 21 artiklan rikkomisesta, ja sen olisi ollut kumottava riidanalainen päätös.
19 In those circumstances, and without its being necessary to consider the other pleas in law advanced by the Economic and Social Committee in support of its appeal, the appeal must be dismissed.
19 Näin ollen valitus on hylättävä, eikä muita talous­ ja sosiaalikomitean esittämiä valitusperusteita ole tarpeen tutkia.
20 In application of Article 69(1) of the Rules of Procedure, which applies to the appeal procedure by virtue of Article 118, the appellant is ordered to pay the costs.
20 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 1 kohdan nojalla, jota 118 artiklan mukaan sovelletaan muutoksenhakumenettelyssä, valittaja velvoi­tetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
THE COURT (Second Chamber) hereby:
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto) on antanut seuraavan tuomiolauselman:
Case C­198/98
Asia C-198/98
(Reference for a preliminary ruling from the Industrial Tribunal, Bristol)
(Industrial Tribunal Bristolin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
(Social policy — Protection of employees in the event of the insolvency of their employer — Directive 80/987/EEC — Employees residing and employed in a State other than that in which the employer has its principal establishment — Guarantee institution)
Sosiaalipolitiikka — Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa —Direktiivi 80/987/ETY —Työntekijä, joka asuu ja on palkkatyössä muussa valtiossa kuin työnantajan kotipaikkavaltiossa — Palkkaturva j är j estelmä
Opinion of Advocate General Ruiz­Jarabo Colomer delivered on 9 Septem­ber 1999
Julkisasiamies D. Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotus 9.9.1999 Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 16.12.1999
Social policy — Approximation of laws — Protection of employees in the event of the insolvency of their employer — Directive 80/987 — Responsible guarantee institution — Employee residing in a Member State and employed there by a branch of a company placed in liquidation whose registered office is in another Member State — Responsibility of the institution of the Member State in which he was employed (Council Directive 80/987, Art. 3)
Sosiaalipolitiikka — Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen — Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa — Direktiivi 80/987/ETY— Toimivaltainen palkkaturvajärj estelmä — Työntekijä, joka asuu jäsenvaltiossa ja on siellä palkkatyössä toisessa jäsenvaltiossa selvitystilaan asetetun ja kotipaikan omaavan yhtiön sivuliikkeen lukuun — Työskentelyvaltiona olevan jäsenvaltion palkkaturvalaitoksen toimivaltaisuus (Neuvoston direktiivin 80/987/ETY 3 artikla)
SUMMARY — CASE C-198/98 under Article 3 of Directive 80/987 on the approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employ ees in the event of the insolvency of their employer, for payment to those employees of outstanding claims is that of the State within whose territory they were employed.
TIIVISTELMÄ — ASIA C-198/98 laitos on työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY 3 artikla huomioon ottaen sen jäsenvaltion laitos, jonka alueella nämä työntekijät työskentelivät.
Where the employees adversely affected by the insolvency of their employer were employed in a Member State by the branch established in that State of a company incorporated under the laws of another Member State, where that company has its registered office and in which it was placed in liquidation, the competent institution,
Kun työnantajan maksukyvyttömyydestä kärsivät palkatut työntekijät työskentelivät jäsenvaltiossa sellaisen toisen jäsenvaltion, jossa tämän yhtiön kotipaikka on ja jossa se on asetettu selvitystilaan, lainsäädännön mukaan perustetun yhtiön sivuliikkeen lukuun, työntekijöiden palkkasaatavien maksamiseen toimivaltainen palkkaturva
EVERSON AND BARRASS
EVERSON JA BARRASS
OPINION OF ADVOCATE GENERAL RUIZ-JARABO COLOMER delivered on 9 September 1999 *
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER
I — The facts
9 päivänä syyskuuta 1999 *
The main proceedings derive from applications made by former employees of Bell Lines Ltd (hereinafter 'Bell') for the Secretary of State for Trade and Industry (hereinafter 'the Secretary of State') to order that they be paid by the United Kingdom guarantee institution the arrears of pay, holiday pay and compensatory payments in lieu of notice which they had not received from that company because it became insolvent.
Pääasiaa koskevan riita-asian saattoivat vireille Bell Lines Ltd -yhtiön (jäljempänä Bell) entiset työntekijät, jotta Secretary of State for Trade and Industry (jäljempänä Secretary of State) määräisi Yhdistyneen kuningaskunnan palkkaturvalaitoksen maksamaan heille saamatta jääneet palkat, vahingonkorvausta irtisanomisen johdosta sekä lomakorvaukset, joita yhtiö jouduttuaan selvitystilaan ei ollut heille maksa nut.
Bell operated as a shipping agent.
Bell harjoitti laivameklaritoimintaa.
It was incorporated in Ireland and had its registered office in Dublin. 2In July 1997 the High Court of Ireland ordered that it be wound up since it had become insolvent, and appointed a liquidator.
Se oli rekisteröity Irlantiin ja sillä oli kotipaikka Dublinissa.2Heinäkuussa 1997 High Court of Ireland päätti tämän yhtiön purkamisesta maksukyvyttömyyden vuoksi ja se nimesi selvitysmiehen.
Under section 426 of the United Kingdom Insolvency Act 1986, which provides for cooperation between the judicial authorities with
Vuoden 1986 Insolvency Actin (laki maksukyvyttömyydestä) 426 §:n nojalla, joka koskee tuo mioistuinten yhteistyötä maksukyvyttö-
To answer it, the Court of Justice will have to interpret the provisions of Directive 80/987/EEC relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer 1 (hereinafter 'Directive 80/987').
Tähän kysymykseen vastaamiseksi yhtei söjen tuomioistuimen on tulkittava direktiivin 80/987/ETY säännöksiä.1
2 — In addition to operating in Ireland, the company had employees and a permanent commercial presence in the Uniteci Kingdom; it had subsidiaries in France, Germany, Italy and the Netherlands; it had an associated company in Spain and it operated, although without an office, in Austria and Luxembourg.
2 — Yhtiö harjoitti toimintaa Irlannin lisäksi myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa sillä oli palveluksessaan työntekijöitä ja vakituinen toimipaikka; sillä oli sivuliikkeitä Ranskassa, Saksassa, Italiassa ja Alankomaissa; sillä oli yritysliittymä Espanjassa ja se harjoitti toimintaa myös Itävallassa sekä Luxemburgissa, mutta ilman muodollista sijoittautumista sinne.
1 — Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 on the approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer (OJ 1980 L 283, p. 23).
1 — Työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyysti lanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annettu neuvoston direktiivi 80/987/ETY (EYVL L 283, s. 23).
OPINION OF MR RUIZ­JARABO — CASE C­198/98 responsibility for insolvency matters,3the High Court in England recognised the appointment of the liquidator made by the Irish court and appointed joint special managers to assist in the winding up of the company's affairs in the United Kingdom.
JULKISASIAMIES RUIZ-JARABON RATKAISUEHDOTUS — ASIA C-198/98 myystilanteissa,3High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division, tunnusti irlantilaisen tuomioistuimen nimeämän selvitysmiehen ja se määräsi avustavat selvitysmiehet, joille se antoi tehtäväksi avustaa yhtiön varojen selvittämistä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. saatetaan osaksi Britannian oikeusjärjestystä julkistamisvaatimuksista, jotka kos kevat toisen valtion lainsäädännön alaisten, yhtiömuodoltaan tietynlaisten yhtiöiden jäsenvaltioon avaamia sivuliikkeitä, annetun direktiivin 89/666/ETY4mukaiset säännöt sivuliikkeiden rekisteröinnistä.
cerning disclosure requirements in respect of branches opened in a Member State by certain types of company governed by the law of another State4(hereinafter 'Direc­tive 89/666').
Englannin lainsäädännön mukaan Avonmouthissa sijaitsevan sivuliikkeen rekisteröinti ei tee siitä yhtiötä eikä siitä tule sen perusteella oikeushenkilöä.
As the Commission explained at the hear­ing, the fact that the United Kingdom judicial authority recognised the appoint­ment in Ireland of a liquidator and appointed special managers to assist in the winding up of Bell in the United Kingdom was not equivalent to the commencement of proceedings for the company to be declared insolvent in that country.
Komissio ilmoitti asian suullisessa käsittelyssä, että se seikka, että Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuin tunnusti selvitysmiehen nimeämisen Irlannissa ja nimesi kaksi avustavaa selvitysmiestä, joiden tehtävänä on avustaa Bellin varojen selvittämisessä Yhdistyneessä kuningas kunnassa, ei ole sama asia kuin yhtiön tässä valtiossa maksukyvyttömäksi julistamiseen tähtäävän menettelyn aloittaminen.