natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Public participation can be divided into classical, conventional forms and new, unconventional forms. If conventional participation is broken down further (voting, party membership, discussion of politics), and a comparison made between Belgium and the Netherlands, the following picture emerges.
Kun sovinnainen osallistuminen jäsennellään tarkemmin eri muotojen mukaan (äänestäminen, puoluejäsenyys, politiikasta keskusteleminen) ja verrataan Belgiaa ja Alankomaita toisiinsa, saadaan seuraavat tulokset.
Belgians talk less about politics and take less interest in politics than the Dutch.
Belgialaiset keskustelevat politiikasta vähemmän ja se myös kiinnostaa heitä vähemmän kuin alankomaalaisia.
Belgians are also less likely to be members of a political party, but they vote more frequently than the Dutch (Heunks 1996: 222) because of the continued existence of compulsory voting in Belgium and its absence in the Netherlands.
Belgialaiset kuuluvat harvemmin poliittisiin puolueisiin, mutta he äänestävät paljon innokkaammin kuin alankomaalaiset (Heunks 1996: 222): äänestysvelvollisuus on Belgiassa edelleen voimassa, muttei enää Alankomaissa.
But, where local elections are concerned, the picture is more complex than this.
Kunnallisvaalien osalta tilanne on kuitenkin monisyisempi.
There is a general belief that local elections mean more, and make more of a difference in Belgium, than they do in the Netherlands.
Yleisesti ajatellaan, että Belgiassa kunnallisvaalit ovat näkyvämmät ja tärkeämmät kuin Alankomaissa.
Belgian local elections are noticeably less 'nationalised' than Dutch local elections.
Alankomaissa ne ovat huomattavasti selvemmin valtakunnallissävytteiset vaalit kuin Belgiassa.
Local politicians are judged by their own actions to a greater extent in Belgium than in the Netherlands, where this depends in the main on trends in national political preferences.
Belgiassa kunnallispoliitikoidcn menestys riippuu paljon enemmän heidän omasta toiminnastaan kuin Alankomaissa, jossa kunnallispoliitikot näyttävät olevan riippuvaisia ennen muuta valtakunnallisen politiikan suunnasta.
In Belgium electors have two votes: one for a list and the other for a candidate on a list, which gives elections a personal touch.
Belgiassa äänestäjillä on kaksi ääntä käytettävissään: yksi listaääni ja yksi suosikkiääni kyseiselle listalle, mikä antaa vaaleihin henkilöväriä.
If one votes for the candidate at the top of a major party list, one effectively contributes to the election of the mayor.
Suuren listan ensimmäistä ehdokasta äänestävä vaikuttaa tosiasiassa samalla kunnanjohtajan valintaan.
Although in Belgium, mayors are appointed by the Crown, this is done, unlike the practice in the Netherlands, on the basis of instructions from the ruling majority in the local council.
Kuningas tosin nimittää kunnanjohtajan, mutta hän hyväksyy kunnanvaltuuston enemmistön ehdotuksen, toisin kuin Alankomaissa.
Normally the head of the list of the largest party represented in the council becomes mayor.
Valtuuston suurimman puolueen listalta eniten ääniä saaneesta ehdokkaasta tulee yleensä kunnanjohtaja.
The influence of the Belgian voter on the governing majority is also much more direct, as in Belgium it is far more common than in the Netherlands for a small, homogeneous majority to govern.
Belgialaisen äänestäjän vaikutus kunnanhallituksen koostumukseen on myös suorempi, koska Belgiassa hallitsee paljon Alankomaita useammin niukka yhtenäinen enemmistö.
Between 1988 and 1994 almost 60 per cent of Belgian municipalities were governed by a homogeneous political majority (and not by a broad-based coalition, as is often the case in the Netherlands).
Vuosina 1988-1994 lähes 60 %:a belgialaisista kunnista hallitsi yhtenäinen poliittinen enemmistö (eikä laajapohjainen, valtuuston voimasuhteita kuvasteleva kunnanhallitus, kuten Alankomaissa usein).
Usually one party had an absolute majority, or sometimes there was a standing coalition of parties.
Ehdoton enemmistö oli useimmiten yhdellä puolueella, eräissä tapauksissa tiettyjen puolueiden muodostamalla vakiintuneella koalitiolla.
Political opportunities for unconventional, participation-based 'new' politics— as often expressed through new social movements—are less favourable in Belgium than in the Netherlands (Walgrave 1995).
Uudentyyppisellä, aiempaa osallistuvammalla "uudenlaisella politiikalla", jollaista uudet yhteiskunnalliset liikkeet usein ajavat, on Belgiassa heikommat poliittiset mahdollisuudet kuin Alankomaissa (Walgrave 1995).
With reference to the difference between materialistic 'old' politics and postmaterialist 'new' politics, it can be stated that the 'old' politics are still relatively important in Belgium (Inglehart 1990: 91-5).
Ajateltaessa materialistisen "vanhan" politiikan ja jälkimaterialistisen "uuden" politiikan eroa voidaan todeta, että "vanha" politiikka on Belgiassa yhä edelleen suhteellisen merkittävässä asemassa (Inglehart 1990: 91-95).
Belgians are less interested than the Dutch in membership of new political movements such as the environmental, anti-nuclear, and peace movements (Inglehart 1990: 379).
Uusien yhteiskunnallisten liikkeiden, kuten ympäristöliikkeen, ydinenergian vastaisen liikkeen ja rauhanliikkeen jäsenyys kiinnostaa belgialaisia vähemmän kuin alankomaalaisia (Inglehart 1990: 379).
Belgians are less inclined than the Dutch to vote green/ecologist (Knutsen 1996: 172).
Belgialaiset eivät ole yhtä taipuvaisia äänestämään vihreiden, ympäristösuojelullisten arvojen perusteella kuin alankomaalaiset (Knutsen 1996: 172).
The environmental movement is also perceived as less legitimate in Belgium than in the Netherlands (Kanji and Nevitte 1996: 288). The relatively low level of political mobilisation around the 'new politics issues' in Belgium is linked by Kitschelt (1989) to competition from other
Ympäristöliikettä ei myöskään pidetä niin oikeutettuna kuin Alankomaissa (Kanji & Nevitte 1996: 288). Kitschelt (1989) yhdistää uuden politiikan aiheista (new politics issues) Belgiassa käytävän poliittisen keskustelun suhteellisen laimeuden muiden kansalaisia, koskettavien yhteiskunnallisten juopien (cleavages) aiheuttamaan kilpailutilanteeseen. Alueelliset ja sosiaalistaloudelliset erot vaativat edelleenkin osakseen paljon huomiota Belgiassa. Kitschelt katsoo, että jälkimaterialistisen aatteellisen ulottuvuuden kyky temmata ihmiset mukaansa on tästä syystä Valloniassa vähäinen ja Flanderissa korkeintaan kohtalainen. Walgrave (1995) viittaa Belgian poliittisen kulttuurin vaikutukseen tässä suhteessa. Kulttuuri ei edellytä yksilöiltä ja iyhmihä itsestään selvää poliittista sitoutumista. Kyseistä sitoutumista ei pidetä yhteiskunnassa erityisen toivottavana, muttei sitä vastaan kohdisteta painostustakaan. CdR 222/98 (fi)
Grassroots participation is not very strongly supported by the existing institutions.
Nykyiset instituutiot eivät tue erityisen voimakkaasti ruohonjuuritason osallistumista.
This is connected with the underdeveloped opportunities for public enquiries and the protection of rights, and also, to a lesser extent, with the lack of transparency of the decisionmaking system.
Tämä liittyy yhtäältä varsin puutteellisesti kehittyneisiin mahdollisuuksiin käyttää puheoikeutta ja nauttia oikeusturvaa ja toisaalta avoimuuden puutteeseen päätöksentekojärjestelmässä.
If citizens or groups of citizens wish to resist something, they tend to use political rather than administrative channels.
Mikäli kansalaiset tai ryhmät haluavat vastustaa vallankäyttöä, he etsivät liittolaisia mieluummin poliittisesta kentästä kuin hallinnollis-oikeudellisesta kentästä.
By using political channels one can attempt to obtain access to the relatively closed 'conclaves' where political negotiations are traditionally conducted (Dewachter 1995: 353-6).
Poliittisten kanavien kautta voi yrittää sisäänpääsyä niihin suhteellisen suljettuihin sisäpiireihin, joissa poliittiset neuvottelut käydään vanhaan belgialaiseen tapaan (Dewachter 1995: 353-356).
CHALLENGES AND OPPORTUNITIES FOR SUBNATIONAL DEMOCRACY
DEMOKRATIAN HAASTEET JA MAHDOLLISUUDET VALTIOTASOA ALEMPANA
The challenges faced by subnational government in Belgium are in some cases the same as those existing in other countries (see Introduction); in other cases, however, they are peculiar to Belgium, arising from the country's unique political and social situation.
Valtion tasoa alempana hallinto joutuu Belgiassa kohtaamaan haasteita, jotka ovat osittain samanlaisia kuin vastaavilla tasoilla muuallakin Euroopassa (ks. johdantojakso), ja osittain ainutlaatuisia johtuen Belgian omintakeisesta poliittis-yhteiskunnallisesta tilanteesta.
The simultaneous processes of increasing and decreasing scale (glocalisation = globalization + localisation) are a general trend that is making itself felt in Belgium to some extent, as the country houses Europe's government institutions and is federalised at the same time.
Mittakaavan samanaikainen kasvu ja kutistuminen (glocalization: maailmanlaajuistuminen ja paikallistuminen; globalization + localization) on yleissuuntaus, joka näyttäytyy Belgiassakin, sillä maassa sijaitsee Euroopan unionin hallinnollinen keskus ja samanaikaisesti se on rakenteeltaan liittovaltio.
Belgian politicians, more so than many of their European counterparts, are pulled in two directions by the forces of Europeanisation and régionalisation ('Think European, act regional').
Belgian poliittiset päättäjät joutavat monia ulkomaisia kollegoitaan selkeämmin yhtaikaa vastatusten eurooppalaistamisen ja alueellistamisen (think European, act regional) kanssa.
4.2 New Social and Political Movements
Flaamien ja vallonien eroavuus
The rise of new social and political movements is a second general trend with a major impact on Belgium (Walgrave 1994; 1995).
Eri erojen keskinäinen yhteys tulee esiin, kun tarkastelemme lähemmin flaamien ja vallonien eroavuutta.
Compared with the Netherlands the rise of a cohesive network of new social movements with a clear postmaterialist agenda is less pronounced in Belgium.
Tämä erohan ei koske vain kieltä, vaan on myös yhteiskunnallis-taloudellinen ja poliittis-kulttaurinen.
The Belgian movements are more diverse, and this is also true of their agendas, which makes the challenge to authority a complex one.
Vallonian taloudellinen alamäki on ollut samanaikainen Flanderin taloudellisen nousun kanssa.
In the Netherlands the rise of new movements is clearly correlated with the emergence of postmaterialist preferences and demands. This is
Tutkimuksesta ilmenee, että flaamit ja ranskankieliset ovat omaksuneet vastakkaiset asemat perinteisellä vasemmisto-oikeisto-akselilla: vallonit ovat lähinnä vasemmalla ja flaamit pääosin
The economic decline of Wallonia has coincided with the economic rise of Flanders.
-33- oikealla, vaikka tilanne on tietysti käytännössä vivahteikkaampi. (Delruelle-Vosswinkel 1984, Deer 1995)
Dealing with the Flemish-Walloon divide remains a major task for Belgian government—a task complicated by the reversal of roles that has taken place.
Flaamien ja vallonien eroavuuksien kanssa toimeen tuleminen pysyy Belgian viranomaisille erittäin tärkeänä tehtävänä, jota edellä kuvattu roolien vaihtuminen vaikeuttaa.
The former elite has grown dependent on a section of the population that used to be backward.
Aiempi eliitti on tullut riippuvaiseksi entisaikoina takapajuisena pidetystä kansanosasta.
This causes tensions on both sides of the language frontier.
Tämä synnyttää jännitteitä ihmisten mielissä kielirajan molemmin puolin.
Confidence in political and democratic institutions has come under pressure as a result of a number of scandals, including the Augusta and Dutroux affairs.
Lukuisat Agusta- ja Dutroux-tapausten kaltaiset tapahtumat ovat synnyttäneet painetta poliittisiin ja demokraattisiin instituutioihin tunnettua yleistä luottamusta kohtaan.
Ad hoc action, including the sacking of individual members of the government, has not succeeded in turning the tide.
Tilapäistoimet kuten muutamien yksittäisten viranomaisten irtisanominen eivät ole pystyneet kääntämään kehitystä.
The broad support for the White Movement has shown how brittle confidence is, and how strong the support is for fundamental change.
Valkoisen liikkeen saama laaja kannatus osoittaa, kuinka hauras luottamus on ja kuinka perinpohjaisia muutoksia toivotaan.
Students of Belgian government talk of declining support for advisory bodies and dwindling interest in the forms of participation set up in the 1970s and 1980s.
Belgialaiset valtiotieteilijät ovat panneet merkille, että neuvoa-antavien elinten puoleen kääntyminen sekä 70- ja 80-luvuilla syntyneiden puhevallan käytön ja osallistumisen muiden muotojen merkitys on vähentynyt.
In place of this, clientelistic citizenship, which has always played an important part in Belgium, has been given a new lease of life.
Aina merkittävällä sijalla Belgian poliittisessa perinteessä ollut "asiakaskansalaisuus" on korvannut ne entistäkin selvemmin.
In this way developments in the direction of partnership democracy are hindered.
Tämä vaikeuttaa kehitystä kumppanuusdemokratian suuntaan.
4.6 The Rise of the Extreme Right
Äärioikeiston esiinmarssi
At the most recent local council elections the extreme right-wing parties—the Vlaams Blok in Flanders, the Front National and Agir in Wallonia—made large gains.
Viimeisimmissä kunnallisvaaleissa äärioikeistopuolueet - Vlaams Blok Flanderissa sekä Front National ja Agir Valloniassa - ovat menestyneet erittäin hyvin.
Between 1976 and 1994 support for the Vlaams Blok in Flanders as a whole rose from 0.7 to 6.6 per cent.
Vlaams Blokin kannatus on noussut Flanderissa 0,7 prosentista 6,6 prosenttiin vuosina 1976-1994.
In Wallonia support for the extreme right rose from 0.1 per cent in 1982 to 3.1 per cent in 1994.
Valloniassa äärioikeiston kannatus on noussut 0,1 prosentista 3,1 prosenttiin vuosina 1982-1994.
In the six municipalities of Brussels
Perinteisiin poliittisiin puolueisiin kohdistuvat paineet
4.8 Breathing Life into the 'New Political Culture'
Uuden poliittisen kulttuurin sisältö
In reaction to the trends mentioned above, virtually all the traditional political parties have declared their willingness to work together on the development of a 'new political culture'.
Vastauksena edellä mainittuun kehitykseen lähes kaikki perinteiset puolueet ovat ilmoittaneet haluavansa olla rakentamassa "uutta poliittista kulttuuria".
This is a promise that will be very difficult to keep, and it is still not at all clear how, in concrete terms, it is to be done.
Ne ovat siis antaneet lupauksen, joka on hyvin vaikea pitää. Suositun tunnuslauseen sisältö on vieläkin epäselvä.
Ideas are in some cases vague and undeveloped, in other cases diverse and mutually contradictory.
Sitä koskevat ajatukset ovat osittain hämäriä ja keskeneräisiä, toisaalta myös osittain vastakkaisia ja ristiriitaisia.
Thus, greater proximity of citizen and government is being urged (closing the notorious 'gulf), as is an end to the practice of political favours for citizens (which would increase the distance between citizen and government).
Samanaikaisesti korostetaan esimerkiksi kansalaisten ja hallinnon lähentämistä toisiinsa (pahamaineisen "kuilun" täyttämiseksi) sekä luopumista kansalaisille jäqestelmällisesti tarjottavista poliittisista palveluksista (mikä puolestaan erottaa kansalaiset ja viranomaiset kauemmas toisistaan).
The provincial tier of government is a legacy of the unitary Belgian state that is not seen in a uniformly positive light in a regionalised Belgium.
Belgian yhtenäisvaltion ajalta periytynyttä läänitason hallintoa ei nähdä yksinomaan myönteisenä instituutiona alueisiin jakautuneessa Belgiassa.
Abolition is not planned at present, however, particularly since the creation of a new province, with the division of Brabant into a Flemish and a Walloon part.
Läänien lakkauttamista ei tosin enää kaavailla, varsinkaan kun Brabant jaettiin flaamilaiseen ja vallonilaiseen osaan, jolloin läänien kokonaismäärä lisääntyi yhdellä.
The institutions and operation of the Belgian provinces remain a source of continuing concern however.
Belgian läänilaitos ja sen toiminta ovat kuitenkin jatkuva huolenaihe.
The pressing questions are how the Belgian province can be made to function as an intermediate tier of government, which would still be occupied even if the provinces were to be abolished, and how the province can secure legitimacy in the eyes of citizens (see also point 3.3.2).
Suuri kysymys on, kuinka belgialainen lääni saadaan toimintakykyiseksi "hallinnollisessa välitilassa", jossa ilman sitäkin on tungosta, ja millä keinoin belgialainen lääni lunastaa olemassaolon oikeutuksen kansalaisten silmissä (ks. myös kohta 3.3.2 edellä).
Belgian government, has been in the throes of change for a long time and this will continue for some time to come, in the light of the situation outlined above (the need for change) and below (movements for change, discussed under 5.).
Belgian hallinto on ollut jo pitkään muutostilassa, joka jatkunee vielä jonkin aikaa, kun muistetaan edellä (muutostarpeet) ja tuonnempana (muutosliikkeet, ks 5. jakso) mainitut näkökohdat.
Whilst the institutionalization of state reform continues to be the focus of attention, the question of de-federalising the law on municipalities and reforming the courts has
Samalla kun valtiorakenteen muutoksen institationaalistaminen vaatii edelleen huomiota, pohditaan jo Iiittovaltiomuodon poistamista kunnallislaista ja oikeusjärjestelmän uudistamista.
also resurfaced. During the reconstruction (of the institutions) the work of 'selling' (policy, public goods, and services) must, however, continue as normal.
(Yhteiskunnallisten instituutioiden) uudelleenjärjestelyjen aikana täytyy hallinnoinnin, julkisten hyödykkeiden "kauppaamisen" ja palveluiden toimittamisen kuitenkin jatkua keskeytyksettä.
This is a particularly difficult task, even for the Belgians who have become past masters of change.
Se on tavanomaista työläämpi tehtävä jopa kouliintuneille muutosasiantantijoille, jollaisia belgialaisista on aikaa myöten tullut.
TRENDS, EXPERIMENTS, AND NEW PRACTICES
SUUNTAUKSET; KOKEMUKSET JA UUDET KÄYTÄNTEET
Belgium differs sharply from its neighbour, the Netherlands, with regard to political and government reforms.
Poliittisten ja hallinnollisten uudistusten suhteen Belgia eroaa huomattavasti naapurimaastaan Alankomaista.
In the Netherlands weighty reports and memos are written, but little changes in the end.
Alankomaissa laaditaan etukäteen perusteellisia raportteja ja muistioita, mutta asiat eivät viime kädessä muutu paljoakaan.
In Belgium, however, less is written, but the changes are far greater.
Belgiassa kirjoitetaan vähemmän, mutta muutos on lopulta paljon suurempi.
A watershed in the process of change in Belgium was the 1993 Constitution which made it absolutely clear that Belgium was no longer a unitary state, but rather a federal state.
Belgialaisen muutosprosessin merkkipaalu on vuoden 1993 uusi perustuslaki, jossa ilmaistaan hyvin selkeästi, että Belgia on muuttanut yhtenäisvaltiosta liittovaltioksi.
However, the reforms do not stop at the federalization/regionalisation of Belgium.
Muutokset eivät kuitenkaan rajoitu Belgian liittovaltioon ja aluejakoon.
It may be concluded that a new wave of reforms has started with régionalisation, particularly in Flanders where an activist regional government has set to work.
Voidaan katsoa, että aluejaolla pantiin liikkeelle uusi uudistusaalto etenkin Flanderissa, jossa erityisen aktiivinen aluehallinto on
This has much to do with the fact that a new government has to carve out a niche for itself and differentiate itself from other parties.
-35- tarttunut toimeen. Siellä ymmärretään, että uuden hallinnon on ansaittava asemansa ja todistettava oikeutuksensa muihin osapuoliin nähden.
There has been sharp criticism of regional activism from some quarters, which, it is alleged, is excessively top-down and operated too much along functional lines.
Jotkut kritikoivat terävästi alueellista toiminnallisuutta, joka toteuttaa heidän silmissään liikaa ylhäältä alaspäin ja toiminnallisten linjojen mukaisesti saatuja tehtäviä.
Others, however, have paid tribute to what has been achieved in a relatively short time and not solely on the initiative of regional government.
Toiset puolestaan arvostavat suhteellisen lyhyessä ajassa saavutettuja tuloksia, jotka eivät varmasti perusta ainoastaan alueviranomaisten aloitteellisuuteen.
Let us look at this in more detail.
Tutustukaamme asiaan hieman perusteellisemmin.
Subnational government in Belgium has always been a relatively closed subject.
Hallinto valtiotason alapuolella on Belgiassa vanhastaan suhteellisen suljettua ja sulkeutunutta.
Government has traditionally negotiated a wide range of social players, but the discussions tend to take place in restricted, closed, functionally delimited policy communities.
Viranomaiset neuvottelevat perinteisesti paljon yhteiskunnallisten toimijoiden kanssa, mutta neuvottelut käydään suppeissa, suljetuissa ja toiminnallisesti ohjatuissa hallintoyhteisöissä.
The advisory councils, set up in large numbers in the late 1970s, have brought little fundamental change. The national government style has, as it were, been copied at local level.
70-luvun lopulta alkaen perustetut lukuisat neuvoa-antavat neuvostot eivät ole pystyneet ratkaisevasti muuttamaan asiaa Valtion tason hallintomalli tavallaan kopioitiin paikallistasolle.
The advent of a new generation of advisory councils—above all in the field of environment policy—has, however, brought some changes.
Toisen polven neuvoa-antavien neuvostojen ilmestyttyä - etenkin vmpäristöpoktiikan alalla - on asiassa kuitenkin tapahtunut tiettyä muutosta.
It is now less common for meetings of the advisory councils to be dominated by mainly retired middle-class men.
Neuvoa-antavissa neuvostoissa kokoontuu nykyisin aiempaa vähemmän eläkeläisherrqja, joilla on keskiluokkainen tausta.
The new advisory councils are in theory more attractive to broader sections of society.
Uudet neuvoa-antavat neuvostot vetävät (ainakin teoriassa) puoleensa aiempaa laajempia väestönosia.
However, practical involvement in the advisory councils has declined rather than increased.
Tästä huolimatta sitoutuminen neuvoa-antavien neuvontojen työskentelyyn on käytännössä pikemminkin vähentynyt kuin lisääntynyt.
If citizens want to take an interest in public affairs, they look for deeds rather than words (a theme that will be developed further below).
Julkisten asioiden hoitoon valmiit kansalaiset hakeutuvat pikemminkin tekojen kuin sanojen pariin, mitä selvitetään tarkemmin tuonnempana.
An important factor in the opening up of a formerly closed system is the new Law on Open Government, adopted in 1994, which has since been making its influence felt. This law enables citizens and institutions to get to grips more
Tärkeää aiemmin suljettuna pysyneen suljetun järjestelmän avautumisen kannalta on uusi hallinnon avoimuuslaki, joka annettiin vuonna 1994 ja jonka vaikutus on ollut nähtävissä siitä asti.
effectively with the 'Belgian labyrinth'.
Tämän lain avulla kansalaiset ja laitokset voivat vaikuttaa aiempaa enemmän "belgialaiseen labyrinttiin".
If they, nonetheless, draw a blank and suspect foul play, they may apply to the ombudsman.
Mikäli he kaikesta huolimatta törmäävät ongelmiin ja arvelevat, ettei asioita hoideta oikein, he voivat ottaa yhteyttä kuluttaja- / oikeusasiamieheen (ombudsman).
The ombudsman has recently enjoyed a spectacular ascendancy in Belgian government, including local government.
Oikeusasiamies-instituutio on vastikään saanut valtavan suosion Belgian hallinnossa aina paikallishallintoa myöten.
Ombudsmen have been, or are being, appointed in many areas.
Monille tahoille on perustetta tai perustetaan oikeus- tai kuluttaja-asiamiehen toimia.
5.2 Reform of Democratic Procedures
Demokraattisten menettelyjen uudistaminen
In 1994 electronic voting was introduced in 12 per cent of municipalities; this is not without practical significance, but it does little to alter the logic of local democracy.
Kahdessatoista prosentissa Belgian kunnista voitiin äänestää sähköisesti vuonna 1994. Tämä seikka on käytännön kannalta tärkeä, mutta ei juurikaan muuta paikallisdemokratian perusteita.