natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This cooperation should eventually lead to networking the schools;
Tämän yhteistyön olisi aikaa myöten johdettava oppilaitosten verkottumiseen; kottumiseen;
(e) study possibilities of furthering mutual recognition of diplomas between Member States;
4) tutkia mahdollisuuksia tutkintotodistusten vastavuoroisen tunnustamisen edistä miseksi jäsenvaltioiden välillä;
(f) work on inservice training of archivists, particularly young archivists, by allow ing them to benefit from European programmes such as Erasmus, Tempus, Lingua, etc., and by organizing European seminars, specifically destined for specialists in various archival disciplines.
5) työskennellä arkistonhoitajien ¡a erityisesti nuorten arkistonhoitajien täydennyskoulutuksen puolesta antamalla heidän hyötyä eurooppalaisista Erasmuksen, Tempuksen, Linguan ¡ne. kaltaisista ohjelmista ¡a järjestämällä eurooppalaisia seminaareja, jotka on erityisesti tarkoitettu arkistoalan eri oppiaineiden asian tuntijoille.
PRIVATE ARCHIVES
YKSITYISET ARKISTOT
Although national legislation determines different types of documents as being private archives, the objectives of the supervision of private archives are to ensure that these documents are preserved and can be consulted.
Vaikka kansallisessa lainsäädännössä määritelläänkin erityyppiset asiakirjat yksityisiksi arkistoiksi, yksityisten arkistojen valvonnan tavoitteena on huolehtia siitä, että nämä asiakirjat säilytetään ¡a että niitä voidaan tutkia.
One of the measures specifically recommended by the experts is at least to increase the inventories of private archives, particularly on the grounds of the EU regulations relating to the export of cultural goods and the return of cultural goods which have been unlawfully removed from the territory of a Member State.
Yksi asiantuntijoiden erityisesti suosittelemista toimenpiteistä on, että ainakin yksityisten arkistojen arkistoluetteloita lisättäisiin erityisesti sen EU:n sääntelyn perusteella, ¡oka koskee kulttuuriesineiden vientiä ja jäsenvaltion alueel ta laittomasti poisvietyjen kulttuuriesineiden palauttamista.
Several Member States prepare inventories of private archives, taking into account their significance for the history and culture of the States concerned and also for their national identity.
Useat jäsenvaltiot laativat arkistoluetteloita yksityisistä arkistoista ottaen huomioon niiden merkityksen kyseisten valtioiden historialle ¡a kulttuurille sekä kansalliselle identiteetille.
It is necessary for the movement of these archives to be controlled, by promoting instead the circulation of the information which they contain (distribution of lists of known contents, copying, exchanges by computer networks, etc.).
Näiden arkistojen liikkeitä on tarpeen valvoa edistämällä sen sijaan niiden sisältämien tietojen levittämistä (jakamalla luetteloita niiden sisällöstä, ko pioimalla, tietokoneverkkojen kautta tapahtuvalla vaihdolla ¡ne.).
The experts draw attention, on the other hand, to the necessity of seeking active collaboration with the donors, holders or owners of private archives (including company archives) and of providing various incentives, even using taxation, to encourage them to keep them where they are, to ensure their preservation and to facilitate access to them under the right con ditions.
Asiantuntijat kiinnittävät toisaalta huomiota tarpeeseen pyrkiä aktiiviseen yhteistyöhön yksityisten arkistojen (mukaan lukien yhtiöiden arkistojen) lahjoittajien, hallussapitäjien tai omistajien kanssa ja eri kannustimien tarjoamiseen jopa verotusta käyttämällä niiden kannustamiseksi säilyttämään arkistot siellä missä ne ovat, huolehtimaan niiden säilyttämisestä ¡a helpottamaan niiden käyttöoikeutta oikeilla edellytyksillä.
Following the opening of the single market, the Council and the Commission issued a Directive and two Regulations concerning the free movement of cultural goods.
Sisämarkkinoiden avaamisen jälkeen neuvosto ¡a komissio antoivat direktiivin ¡a kaksi asetusta kulttuuriesineiden vapaasta liikkuvuudesta.
Included in cultural goods are archives of all kinds containing elements which are more than 50 years old, regardless of their media.
Kulttuuriesineisiin sisältyvät kaikenlaiset arkistot, jotka sisältävät yli 50 vuotta vanhoja osia riippumatta käytetystä välineestä.
These texts already demonstrate the existence of an explicit concern on the part of the Community with regard to safeguarding and protecting private archives as an important part of archival heritage.
Nämä säädökset jo sinänsä osoittavat, että yhteisö on nimenomaisesti huolestunut yksityisarkistojen suojelemisesta ¡a säilyttämisestä arkistollisen perinnön tärkeänä osana.
The application of the measures in question implies the organization of cooperation between the Member States.
Kyseisten toimenpiteiden soveltaminen merkitsee yh teistyön järjestämistä jäsenvaltioiden välillä.
Finally, the National Archives should seek collaboration of all kinds (human, scientific and material) with the associations and research centres which, in each Member State, act on behalf of the preservation and use of
Lopuksi kansallisarkiston olisi pyrittävä kaikenlaiseen (inhimilliseen, tieteelliseen ja aineelliseen) yhteistyöhön niiden järjestöjen ¡a tutkimuskeskusten kanssa, jotka kussakin jäsenvaltiossa toimivat yksityisten arkistojen säilyttämiseksi ¡a käyttämiseksi.
The observations contained in this report are based on two principal con siderations:
Tähän kertomukseen sisältyvät havainnot perustuvat kahteen perusperiaatteeseen: teeseen:
(1) The expression 'private archives' generally covers a rather vast documentary typology, still not precisely defined by various national legislations and which can vary widely from one Member State to another.
1) ilmaisu 'yksityinen arkisto' kattaa yleensä tyypiltään melko monenlaiset asiakirjat, joita ei ole vielä tarkoin määritelty eri valtioiden kansallisessa lainsäädännössä ¡a jotka saattavat vaihdella suuresti eri jäsenvaltioissa;
(2) The deadline of 1 January 1993 has made the problem relating to the preservation and use of such archives even more immediate, since, as a result of their intrinsic nature, they seem more easily subject to move ment and to unlawful export.
2) määräpäivä, ¡onka 1 päivä tammikuuta 1 993 muodostaa, on tehnyt näiden arkistojen säilyttämisestä ¡a käytöstä entistäkin välittömämmän, koska ominaislaatunsa vuoksi niitä tunnutaan helpommin siirrettävän ¡a vietävän laittomasti maasta.
From another point of view, it is undeniable that private archives, in the same way as public archives, constitute an important source of the history of numerous countries, particularly the European countries.
Toisaalta ei voida kieltää sitä, etteivätkö yksityiset arkistot samalla tavoin kuin yleiset arkistot muodostaisi useiden maiden historian merkittävää lähdettä erityisesti Euroopassa.
However, the State supervision of private archives, which will be discussed later, can vary from one country to another, since it relates as much to a definition of the law of ownership as to the various typologies which such archives can constitute.
Valtion yksityisiin arkistoihin kohdistama valvonta, ¡ota käsitellään myöhemmin, voi kuitenkin vaihdella eri maissa, koska se liittyy yhtä paljon omistusoikeutta koskevaan lain määritelmään kuin niihin eri typologioihin, jotka voivat liittyä näihin arkistoihin.
Attention is consequently focused on some points which are considered to be fundamental to the complex process of State supervision of private archives.
Huomiota kiinnitetään tämän vuoksi joihinkin seikkoihin, joita pidetään peruskysymyksinä valtion yksityisiin arkistoihin kohdistaman monimutkaisen valvontamenettelyn osalta.
Profound thought on these points is considered to be necessary, particularly with a view to the possible creation of common structures.
Perusteellista pohdintaa näistä kysymyksistä pidetään tarpeellisena erityisesti mahdollisten yhteisten rakenteiden luomiseksi. si.
In writing the report, account has been taken of the comparative examination and summarized schedule of national legislation on this matter, compiled by A. Ducrot, 'Archives personnelles et familiales — Statut légal et problèmes juridiques', in La Gazette des Archives, No 157, July 1992.
Tätä kertomusta kirjoitettaessa on otettu huomioon tätä asiaa koskevan kan sallisen lainsäädännön vertaileva tutkimus ja sen tiivistetty esitys, ¡onka on koonnut A. Ducrot, "Archives personnelles et familiales - Statut légal et problèmes juridiques", julkaisussa Gazette des Archives, n:o 157, heinäkuu 1992.
In addition, reference will often be made to Italian experience, given that it is based on a rather broad concept of State supervision.
Lisäksi viitataan usein Italian kokemuksiin, mikä johtuu siitä, että ne perustuvat melko laajaan valtion valvonnan käsitteeseen.
DEFINITION OF PRIVATE ARCHIVES
YKSITYISTEN ARKISTOJEN MÄÄRITELMÄ
Generally speaking, archives which are not public are considered to be private.
Yleisesti ottaen arkistoja, jotka eivät ole yleisiä, pidetään yksityisinä.
However, national legislation can determine as private very different documentary typologies.
Kansallisessa lainsäädännössä voidaan kuitenkin määritellä hyvin erilaiset asiakirjatyypit yksi tyisiksi.
In Italy, for example, the archives of various public authorities which do not have territory as a constituent element (some universities, banks, hospitals and cultural institutes) are public, whereas in the United Kingdom the universities and the banks are considered to be private.
Esimerkiksi Italiassa eri julkisten viranomaisten arkistot, jotka eivät koske tiettyä aluetta, (tietyt yliopistot, pankit, sairaalat ja kulttuurilaitokset) ovat yleisiä, kun sitä vastoin Yhdistyneessä kuningaskunnassa yliopistoja ¡a pankkeja pidetään yksityisinä. nä.
In Italy the definition of private archives makes reference to documentary collections of various kinds: family archives or those of individual persons, trades unions, (political) parties, cultural institutes, associations, foundations, enterprises, credit institutions and agencies, whereas ecclesiastical archives are only similar to private archives.
puolueisiin, kulttuurilaitoksiin, yhdistyksiin, säätiöihin, yrityksiin, luottolaitoksiin ja -elimiin samalla kun myös kirkollisia arkistoja pidetään yksityisinä arkistoina.
The heterogeneous nature of the typologies results in different ways of exercising supervision.
Typologioiden erilainen luonne ¡ohtaa erilaiseen valvontaan.
SUPERVISION PROJECT FOR PRIVATE ARCHIVES
YKSITYISTEN ARKISTOJEN VALVONTAHANKE
The main aim of a correctly applied protection operation is to guarantee that documentary collections are preserved in such a way that their consultation is allowed.
Oikein sovelletun valvontatoiminnan tärkeimpänä tavoitteena on taata, että asiakirjakokoelmat säilytetään niin, että niitä voidaan tutkia.
Thus a policy could be pursued which would lead to minimum objectives: a good state of preservation, united and intact collections, the possibility of access, the existence of research tools (lists, catalogues, inventories) to facilitate consulta tion.
Niinpä voitaisiin noudattaa politiikkaa, ¡oka johtaisi vähimmäistavoitteisiin: hyvään säilytyskuntoon, yhtenäisiin ¡a koskemattomiin kokoelmiin, käyttöoikeuden mahdollisuuteen, tutkimusvälineiden (luetteloiden ¡a arkistoluetteloiden) olemassaoloon tutkimisen helpottamiseksi.
More incisive supervision should, on the other hand, allow the possibility of photocopying or microfilming sets and collections and the creation of a computer ized network which would allow data access and exchange.
Tarkemman valvonnan avulla pitäisi toisaalta olla mahdollista ottaa asiakirjasarjoista ¡a -kokoelmista valokopioita ja mikrofilmata ne sekä luoda tietokonepohjainen verkko, ¡onka avulla tietoa voitaisiin saada käytettäväksi ¡a sitä voitaisiin vaihtaa.
In this respect, national legislation is very divergent: in some Member States no supervisory body is provided, while in others, although it is provided for by law, it is not in fact set up.
Tässä suhteessa kansallinen lainsäädäntö vaihtelee hyvin suuresti: joissakin jäsen valtioissa ei ole mitään valvovaa toimielintä, kun sitä vastoin toisissa, joskin tällaisesta toimielimestä säädetään laissa, sitä ei todellisuudessa ole perustettu.
In Italy, the supervision of private archives is carried out by the Sovrintendenze Archivistiche (these number 20 and are based in the main towns of each region).
Italiassa yksityisten arkistojen valvonnasta huolehtivat Sovrintendenze Archivistiche (näiden määrä on 20, ja ne on perustettu kunkin alueen tärkeimpiin kaupunkeihin).
The instrument which the law makes available to them is the 'dichiarazione di notevole interesse storico', an administrative standard by means of which the historical significance of a documentary collection or individual documents (and thus public interest in the preservation of these documents) can be established.
Väline, ¡onka laki antaa niiden käytettäväksi, on nimeltään 'dichiarazione di notevole interesse storico', hallinnollinen standardi, ¡onka avulla asiakirjakokoelman tai yksityisten asiakirjojen historiallisesta merkityksestä (ja sen myötä yleisestä edusta näiden asiakirjojen säilyttämiseksi) voidaan päättää.
Certain obligations for the private owner, possessor or holder derive from this historical significance.
Tästä historiallisesta merkityksestä aiheutuu tiettyjä velvollisuuksia yksityiselle omistajalle tai hallussapitäjälle.
In France on the other hand provision is made for classification as historical archives and this is a measure which can be taken either administratively or with the agreement of the private holder.
Ranskassa toisaalta säädetään historiallisten arkistojen luokittelusta, ¡a tämä toi menpide voidaan suorittaa joko hallinnollisesti tai sopimuksella yksityisen hallussa pitäjän kanssa.
The obligations which derive from this classification are less onerous than those provided for by Italian law.
Tästä luokittelusta aiheutuvat velvoitteet ovat vähemmän hankalia kuin Italian lain säätämät velvoitteet.
In the United Kingdom, the responsibility for taking an inventory of private archives is given to the Royal Commission on Historical Manuscripts, which also has responsibility for advising the owners or holders and setting the criteria for drawing up inventories and possibly publishing them.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa yksityisten arkistojen arkistoluettelojen laatimisvelvoite kuuluu Historiallisten käsikirjoitusten kuninkaalliselle komissiolle (Royal Commission on Historical Manuscripts), joka on myös vastuussa omistajien tai hallussa pitäjien neuvonnasta ja perusteiden määräämisestä arkistoluetteloiden laatimista ¡a niiden mahdollista julkaisemista varten.
Italian law is perhaps the most strict in this respect, at least in principle: the private owner must in effect take care to preserve the archives or individual documents by ordering them, drawing up an inventory and restoring them, whether he carries this out himself or consents to the State carrying it out; he must allow consultation, upon which he can place limits in accordance with the private nature of certain documents; he cannot dismember the archives, or sell or export them without prior authorization by the Sovrintendenza.
Italian oikeus on ehkä ankarin tässä suhteessa ainakin periaatteessa: yksityisen omistajan on itse asiassa huolehdittava arkistojen tai yksityisten asiakirjojen säilyttämisestä järjestämällä ne, laatimalla niitä koskeva luettelo ¡a restauroimalla ne riippumatta siitä, suorittaako hän tämän itse vai suostuuko hän siihen, että valtio suorittaa sen; hänen on sallittava arkistojen käyttö, jolle hän voi asettaa rajoituksia tiet tyjen asiakirjojen yksityisen luonteen mukaisesti; hän ei voi luopua arkistoista eikä myydä tai viedä niitä maasta ilman Sovrintendenzan etukäteen antamaa lupaa.
It must, however, be emphasized that Italian legislation does not stipulate sanctions for those private owners who do not respect these provisions, with the exception of enforced placing (of the archives) in the Archivio di Stato which has jurisdiction over the territory: this can constitute, in more serious cases, a considerable obstacle to protecting private archives.
On kuitenkin korostettava, että Italian lainsäädännössä ei säädetä rangaistuksia niille yksityisille omistajille, jotka eivät noudata näitä säännöksiä lukuun ottamatta (arkistojen) pakollista sijoittamista Archivio di Statoon, joka on vastuussa koko alueesta: tämä voi vakavammissa tapauksissa muodostaa huomattavan esteen yksityisten arkistojen suojelulle.
The importance of supervision which is based upon collaboration with the private owners is now widely acknowledged; in the same way it is noted that good results are obtained by a policy of persuasion.
Valvonnan merkitys, ¡oka perustuu yhteistyöhön yksityisten omistajien kanssa, tun nustetaan nykyään laajalti; samoin voidaan todeta, että hyviä tuloksia saavutetaan käyttämällä suostuttelua.
From this viewpoint, many Member States have resorted to tax relief, for example the United Kingdom, France and Italy (Law 512/82).
Tämän vuoksi useat jäsenvaltiot ovat käyttäneet hyväksi verohelpotuksia, esimerkiksi Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska ja Italia (laki 512/82).
In Italy provision is also made for a grant, by the State, of financial contributions for the preservation of private archives which are declared to be of considerable historical interest (Law 253/86).
Italiassa on myös säännös valtion antamasta rahallisesta avustuksesta sellaisten yksityisten arkistojen säilyttämiseksi, joilla julistetaan olevan huomattavaa historiallista merkitystä (laki 253/86).
The States can also carry out supervision of private archives by acquiring those which are no longer subject to risk.
Valtio voi myös harjoittaa yksityisten arkistojen valvontaa hankkimalla arkistot, jotka eivät enää ole vaarassa.
This acquisition can be made in different ways (purchase, donation, legacy, transfer), stipulated by legislation or practised informally in several Member States (the United Kingdom, the Netherlands, France, Italy, Spain, Germany, Belgium).
Tämä hankinta voidaan tehdä eri tavoin (osto, lahjoitus, testamenttaus, siirto), ¡oista on joko säädetty laissa tai joita käytetään epävirallisesti useissa jäsenvaltioissa (Yhdistynyt kuningaskunta, Alankomaat, Ranska, Italia, Espanja, Saksa, Belgia).
In Italy, private owners have the possibility of placing their archives temporarily with preservation institutions run by the State, but there is nothing to prevent them from placing them with other public or private institutions (cultural institutes, local authorities, etc.).
Italiassa yksityisillä omistajilla on mahdollisuus sijoittaa arkistonsa tilapäisesti valtion hoitamiin säilytyslaitoksiin, mutta mikään ei estä heitä sijoittamasta niitä muihin yleisiin tai yksityisiin laitoksiin (kulttuurilaitoksiin, paikallisviranomaisten huostaan ¡ne.).
Although such placing constitutes a revocable contract, national legislation is very divergent with regard to its minimum duration (10 years in Portugal and the Netherlands, 99 years in Belgium; in Italy no limit is stipulated, given that the contract is always subject to the wishes of the private owner).
Vaikka tällainen sijoittaminen muodostaakin peruuttamattoman sopimuksen, kansallisessa lainsäädännössä on suuria eroja sen vähimmäiskeston osalta (kymmenen vuotta Portugalissa ¡a Alankomaissa, 99 vuotta Belgiassa; Italiassa ei ole säädetty määräaikaa, koska sopimus riippuu aina yksityisen omistajan tahdosta).
This can constitute an obligation for the owner, as provided for by Italian law, but the best solution seems to be to that of making at least descriptive lists of the collections available.
keudessa säädetään, mutta paras ratkaisu näyttää olevan se, että käytettävissä ole vista kokoelmista laaditaan ainakin kuvailevat luettelot.
It cannot, however, be denied that whilst on the one hand such a solution is appropriate for researchers, it could cause some apprehension to the owners.
Ei kuitenkaan voida kieltää sitä, että vaikka tällainen ratkaisu on toisaalta aiheellinen tutkijoiden kannalta, se voi aiheuttaa ¡onkin verran huolta omistajille.
This seems to us to be one of the cases where the interests of the State and the necessities of research are more difficult to reconcile with the interests of the private owner.
Tämä vaikuttaa yhdeltä niistä tapauksista, ¡oissa valtion etuja ¡a tutkijoiden tarpeita on vaikea sovittaa yhteen yksityisen omistajan etujen kanssa.
The discovery on the open market of private documentary antiquities of historical significance is far from being rare.
Yksityisten historiallisesti arvokkaiden antiikkiasiakirjojen löytyminen avoimilta markkinoilta on kaikkea muuta kuin harvinaista.
Control of this sphere is rather difficult.
Tämän alan valvonta on melko vai keata.
Italian law provides for the exercise of a right of pre-emption in the case of archives being sold; however, the 'Sovrintendenze' are not always alerted in time to be able to exercise this pre-emption.
Italian oikeudessa säädetään etuosto-oikeudesta siinä tapauksessa, että arkistot myydään; 'Sovrintendenze' ei kuitenkaan saa aina tietoa ajoissa pystyäkseen käyttämään tätä etuosto-oikeuttaan.
The main difficulty seems therefore to relate to the fact that there is no knowledge of the sale until long afterwards.
Suurin vaikeus näyttää tämän vuoksi liittyvän siihen, että myynnistä saadaan tieto vasta pitkän ajan kuluttua.
A right of pre-emption is also provided for by, amongst others, Portuguese and Spanish legislation.
Etuosto-oikeudesta säädetään myös muun muassa Portugalin ja Espanjan lainsäädännössä.
It is not provided, on the other hand, by the legislation of Germany, Belgium or the United Kingdom.
Siitä ei toisaalta säädetä Saksan, Belgian eikä Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä.
With regard to this aspect, it can be noted that some countries are very liberal (northern Europe in general), whilst others are very protectionist (southern Europe).
Tämän seikan osalta voidaan todeta, että toiset maat ovat hyvin vapaamielisiä (yleensä Pohjois-Eurooppa), kun sitä vastoin toiset ovat hyvin protektionistisia (Ete-lä-Eurooppa).
Similar legal regimes can however relate to different realities; prior authorization by the competent authorities is, however, provided for in nearly all countries.
Samanlaiset oikeusjärjestelmät voivat kuitenkin koskea erilaisia todellisia tilanteita; lähes kaikissa maissa säädetään kuitenkin toimivaltaisten viranomaisten etukäteen antamasta luvasta.
It is nevertheless desirable that, with the opening of the single market, some of the problems in this area be resolved in the light of the European standard in the matter.
On kuitenkin suotavaa, että yhteismarkkinoiden avautuessa jotkut tämän alan on gelmat ratkaistaan asiaa koskevan eurooppalaisen standardin avulla.
Following the opening of the single market, the Council and the Commission issued a Directive as well as two Regulations concerning the free movement of cultural goods.
Sisämarkkinoiden avautumisen jälkeen neuvosto ¡a komissio antoivat direktiivin ja kaksi asetusta, jotka koskivat kulttuuriesineiden vapaata liikkuvuutta.
These included archives of all kinds comprising elements more than 50 years old in 'cultural goods', regardless of their medium.31
Näihin sisältyivät kaikenlaiset arkistot, jotka sisältävät yli 50 vuotta vanhoja "kulttuuriesineitä" riippumatta niiden välineestä.(32)
Council Regulation (EEC) No 3911/92 of 9 December 1992 relating to the export of cultural goods (OJL395, 31.12.1992, pp. 1-3).
("(Neuvoston asetus" (ETY) N:o 3911/92, 9.12.1992, kulttuuriesineiden viennistä (EYVL L 395, 31.12.1992, s. 1—3).
Council Directive 93/7/EEC of 15 March 1993 relating to the return of cultural goods having been unlawfully removed from the territory of a Member State (OJ L 74, 27.3.1993, pp. 74-80).
Neuvoston direktiivi 93/7/ETY, 15.3.1993, jäsenvaltion alueelta laittomasti vietyjen kulttuuriesineiden palauttamisesta (EYVL L 74, 27.3.1993, s. 74—80).
Commission Regulation (EEC) No 752/93 of 30 March 1993, relating to application provisions for Council Regulation (EEC) Ño 3911/92 relating to the export of cultural goods (OJ L 77, 31.3.1993, pp. 24-26).
Komission asetus (ETY) N:o 752/93, 30.3.1993, kulttuuriesineiden vientiä koskevan neuvoston asetuksen (ETY) 391 1/92 soveltamissäännöksistä (EYVL L 77, 31.3.1993, s. 24—26).