natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The sectors suffering from cost crises are those where rising costs have made a large pro portion of jobs unprofitable.
Kustannuskriisitoimialoja ovat ainakin tekstiilien, vaatteiden ja kulkuneuvojen valmistus.
Textile, clothing and vehicle manufacture are certainly sectors where the action taken to boost production at individual workplaces is insufficient.
Kustannuskriisialoilla eivät toimipaikkakohtaiset tuotannon parantamistoimet riitä.
Action is needed at the level of Individual companies, individual sectors, and the economy as a whole.
Tarvitaan toimia sekä yritysten, toimialan että koko kansantalouden tasolla.
In the textile and clothing industry, the problem ¡s competition from cheap imports, while shipbuilding suffers from the subsidies enjoyed by trade rivals abroad, which keep ship prices lower than what they actually cost to produce.
Tekstiili- ja vaatetusteollisuudessa ongelmana on halpatuontimaiden kilpailukyky, laivanrakennus taas kärsii kilpailijamaiden telakkatuista, jotka pitävät laivojen hinnat alempana kuin niiden todelliset tuotantokustannukset edellyttäisivät.
Joining the European Union will change the competitive situation in various sectors.
Euroopan unioniin integroituminen muuttaa eräiden toimialojen kilpailutilannetta.
In the food industry, for instance, a radical change ¡s going on.
Esimerkiksi elintarviketeollisuudessa muutos on radikaali.
If the value added to production because of lower market prices were to fall to half the present level, the sector would really be in crisis, at least as concerns workplaces selling to the formerly protected home market.
Jos tuotannon jalostusarvo markkinahintojen laskun vuoksi putoaisi puoleen nykyisestä, muuttuisi toimiala todelliseksi kriisialaksi ainakin suojatuille kotimarkkinoille myyvien toimipaikkojen osalta.
Productivity problems
Tuottavuusongelmat
Better productivity is founded essentially in higher productivity, which is tied in turn to technological change, organisational improvements and the transformation of corporate operating methods.
Kannattavuuden parantuminen perustuu olennaisesti tuottavuuden nousuun, joka taas on sidoksissa teknologiseen muutokseen, organisatoriseen kehitykseen sekä yritysten toimintatapojen muutoksiin.
By international comparison, the rise ¡n industrial output in post-war Finland has been extremely fast.
Kansainvälisessä verrannossa teollisen tuotannon kasvu on sodan jälkeisessä Suomessa ollut erittäin nopeaa.
It has been practically continuous, the only exceptions being in the mid 1970s and the early 1990s.
Kasvu on ollut miltei jatkuvaa, ja ainoat poikkeukset olivat 1970-luvun puolivälissä ja 1990-luvun alussa.
Over this period, however, one can detect a distinct change in the nature of the growth: in the early stage, it was extensive and derived mainly from increasing basic Inputs, i.e. labour and capital.
Kauden aikana voi kuitenkin havaita selvän muutoksen kasvun luonteessa: alkuvaiheessa kasvu oli ekstensiivistä ja perustui pääasiassa peruspanosten, työn ja pääoman, lisäykseen.
Since the early 1970s, growth has been more Intensive, and based on factors such as more efficient use of inputs, better organised production and technological advances.
1970-luvun alun jälkeen kasvu on ollut luonteeltaan intensiivisempää ja perustunut sellaisiin tekijöihin kuin panosten tehokkaampi käyttö, tuotannon parempi organisointi ja teknologinen kehitys.
In other words, growth has derived more from an increase in total factor productivity (TFP).
Toisin sanoen kasvu on aiempaa selvemmin perustunut kokonaistuottavuuden kasvuun.
In 1960-73, TFP accounted for 56 % of the overall growth in industrial production on average; since 1973, however, the percentage has risen to 94.
Kaudella 1960—1973 TFP:n keskimääräinen osuus koko teollisen tuotannon kasvusta oli 56%; vuoden 1973 jälkeisellä kaudella osuus on noussut jopa 94 %:iin.
On the one hand, the differences between sectors were considerable in both periods.
Toisaalta toimialojen väliset erot ovat huomattavia kummallakin kaudella.
In the chemical Industry, for instance, TFP has only risen from 39 to 66%, as against an increase from 88 to 460% in wood processing.
Esimerkiksi kemian teollisuudessa TFP:n osuus on noussut vain 39%:sta 66%:iin, kun taas puuteollisuudessa se kasvoi 88 %:sta 460%:iin.
At the same time, the average annual growth has decreased appreciably both in industry overall and ¡n individual sectors.
Samalla keskimääräinen vuotuinen kasvu on supistunut tuntuvasti sekä koko teollisuudessa että eri toimialoilla.
The fast rise in productivity and the rising TFP percentage can largely be explained by the technological revolution in major industries.
Nopea tuottavuuden kasvu ja TFP:n osuuden kasvu selittyy pitkälti teknologisella muutoksella suurteollisuudessa.
In the SME sector, on the other hand, diffusion of the new technology has been inadequate, and the technology gap is a problem.
Sen sijaan pk-sektorilla uuden teknologian diffuusio on ollut riittämätöntä ja teknologiakuilu on ongelmatekijä.
A constant rise in productivity is vital both for economic growth and for a better employ ment situation.
Jatkuvasti hyvä tuottavuuskehitys on sekä taloudellisen kasvun ja samalla paremman työllisyyden edellytys.
At the moment, the Finnish economy finds itself ¡n a completely new situation: merely closing the gaps is no longer enough, for the national technology level in many sectors is already close to the International peak, and at the same time, EU membership is eliminating many national protection mechanisms, forcing industry into open, and thus tougher, competition, also in respect of technological development.
Nykyisellään Suomen talous on varsin uudessa tilanteessa: pelkkä kuilujen umpeenkurominen ei enää riitä, monella alalla kansallinen teknologiataso on varsin lähellä kansainvälistä huippua ja toisaalta EU-jäsenyyden myötä murentuvat kansalliset suojavallit pakottavat avoimeen, entistä kireämpään kilpailuun myös teknologisen kehityksen suhteen.
As a result, vocational skills, staff abilities, organisation structures and management practices, combined with
Tässä ammattitaidot, henkilöstön kyvyt, organisaatiorakenteet ja johtamiskäytännöt sekä työelämän suhteet ja työmarkkinoiden sääntelymallit nousevat tuottavuuden ja tuotannon vastaisen kehityksen kannalta avainasemaan.
New organisation models based on group work, high-level training and broad work assignments are displacing the rigid principles of the old Taylorist division of labour.
Esimerkkejä radikaalisti muuttuneista työorganisaatioista on paljon.
There have, for instance, been many radical transformations ¡n the way work is organised. More autonomous arrangements have been put into effect in several progressive companies, and managers stress the importance of well-trained employees.
Entistä autonomisempia työjärjestelyjä on sovellettu useissa kehittyneissä yrityksissä, ja yritysten johtajat korostavat hyvin koulutettujen työntekijöiden merkitystä.
Decision-making has been delegated to lower levels and factories are often thought of as networks of relatively independent 'workshops' rather than rigid hierarchies.
Päätöksentekoa on delegoitu alemmille tasoille, ja tehtaat mielletään usein pikemminkin suhteellisten itsenäisten työpajojen verkostoiksi kuin jäykiksi hierarkioiksi.
Boosting productivity by improving the quality of working life is thus vitally important.
Tuottavuuden tehostaminen kehittämällä työelämän laatua on siis ensiarvoisen tärkeää.
Amid changing conditions, the old ways of organising work have often proved unable to exploit more than a small part of the workforce's potential capacity.
Muuttuneissa oloissa vanhat työorganisaatiot eivät usein ole kyenneet käyttämään hyväkseen kuin vähäisen osan työvoiman kyvyistä.
This means using human resources inefficiently.
Tämä johtaa inhimillisten resurssien vajaakäyttöön. käyttöön.
Flexibility in the workforce, working life and the labour market
Työvoiman, työelämän ja työmarkkinoiden joustot
Developing work organisation and the quality of working life are tied up with growing flexibility.
Työorganisaatioiden ja työelämän laadun kehittäminen ovat sidoksissa työelämän lisääntyvään joustoon.
There are many aspects to flexibility — for instance, in working life, in the labour market and in the workforce.
Joustavuuden käsitteitä on monia: voidaan puhua esimerkiksi työelämän, työmarkkinoiden tai työvoiman joustoista.
The concept of workforce flexibility is often divided into quantitative and qualitative flexibility.
Työvoiman jousto jaetaan usein määrälliseen ja laadulliseen joustavuuteen.
Quantitative flexibility means varying the number of employees and the hours they work; qualitative flexibility is related to demarcation of employee skills and assignments.
Määrällisellä joustolla tarkoitetaan työntekijöiden ja tehtyjen työtuntien määrän vaihtelua; laadullinen jousto liittyy työntekijöiden ammattitaitojen ja työ tehtävien rajaukseen.
A company can also achieve its flexibility goals by changing some of the ways in which it functions; it can, for instance, increase its outpurchasing.
Yritys voi saavuttaa joustolla tavoittelemansa päämäärät myös muut tamalla toiminnallisia kytkentöjään, ulkoistamalla toimintojaan.
From this viewpoint, networking and flexible organisations both supplement each other and act as mutual alternatives.
Tästä näkökulmasta verkostosidokset ja joustavat organisaatiot sekä täydentävät toisiaan että voivat olla toistensa vaihtoehtoja.
Workforce flexibility is bound up with how the company is organised.
Työvoiman joustot ovat sidoksissa yrityksen organisaatioon.
A learning organisation is often seen as one of the most important goals ¡n improving the qualitative side of workforce flexibility.
Oppiva organisaatio nähdään usein yhtenä tärkeimmistä tavoitteista kehitettäessä työvoiman joustavuuden laadullista puolta.
The occupational health and labour protection aspect also comes in here.
Tähän liittyy myös työterveyden ja työsuojelun näkökulma.
In a better working environment, working capacity is also retained more effectively, and the number of serious accidents and work-related diseases is also less.
Paremmassa työympäristössä myös työvoiman työkyky säilyy paremmin ja sekä vakavien työtapaturmien että työ peräisten sairauksien määrä vähenee.
Improvements in the working environment also support the workforce's general preconditions for adjust ing to changes in working life, and reduces exclusion for health reasons.
Työympäristön kehittäminen tukee myös työvoiman yleisiä edellytyksiä sopeutua työelämän muutoksiin ja vähentää terveyssyistä johtuvaa työ elämästä syrjäytymistä.
Further, higher pro ductivity and a better quality of working life are also bound up with more flexible labour market practices.
Tuottavuuden kehittäminen ja työelämän laadun parantaminen ovat sidoksissa myös joustavampiin työmarkkinakäytäntöihin.
The flexibility of working life can be improved, for instance by increasing opportunities to agree on working conditions at the local level and by promoting more mobility between paid labour and entrepreneurial activities.
Työelämän joustavuutta voidaan kasvattaa esimerkiksi lisäämällä mahdollisuuksia sopia työehdoista paikallistasolla tai edistämällä liikkumista palkkatyön ja yrittäjätoiminnan kesken.
Demands have been made for more deregulation of the present labour legislation, which was originally drawn up by all three social partners, even though the present legislation already has little to say about quantitative flexibility.
Kolmikantapohjalta valmisteltua työlainsäädäntöä on vaadittu liberalisoitavaksi siitäkin huolimatta että työlainsäädäntö sääntelee vain vähäisessä määrin määrällistä joustoa.
At the moment, some 900 000 people are in non-permanent jobs, out of a total of around 2.5 million.
Tällä het kellä Suomessa noin 900000 henkilön työsuhteet ovat epäjatkuvia (Suomen työvoima on noin 2,5 miljoonaa henkeä).
Qualitative flexibility in use of the workforce (new forms of work organisation, integration of labour and technology, telework, etc.) is given even less attention in the legislation.
Työvoiman käytön laadullinen jousto (uusi työnorganisointi, työn ja tekniikan yhdistäminen, etätyö jne.) on lainsäädännössä jätetty vähemmälle huomiolle.
The labour legislation does allow for several ways of raising productivity and for using the workforce flexibly (e.g. different ways of organising work and the entire production process, such as strategies based on costs, quality, product adaptability or working time arrangements, group work techniques, telework, etc.)
Kuitenkin työlainsäädäntö antaa mahdollisuuden useisiin tuottavuuden kohottamiskeinoihin ja työvoiman käytön joustoihin (esim. erilaisiin työn ja koko tuotannon organisoinnin muotoihin, kuten kustannus-, laatu, tuotemuunneltavuus- tai aikaperusteisiin strategioihin, ryhmätyötekniikoihin, etätyöhön jne.).
However, things are not so simple.
tavalla voi palata kokoaikatyöhön.
When the children grow up, women are encouraged to return to the labour market, first on a part-time basis and later full time.
Osa-aikatyöstä kiinnostuneiden määrä riippuu olennaisesti osa-aikatyön ehdoista ja korvauksen suuruudesta.
According to a survey made in spring 1994, a good 100000 people would in principle be willing to take 4 to 12 months off work if they were guaranteed 60 % of their normal pay.
Keväällä 1994 tehdyn haastattelututkimuksen mukaan 4—12 kuukautta kestävän vapaan olisi periaatteessa halukas ottamaan runsaat 100000 henkeä, jos heille korvattaisiin 60% palkasta.
Employers put the percentage at 10 % of their payroll, or some 150 000.
Työnantajat arvioivat osallistujien määräksi 10 % henkilöstöstä, joka vastaa noin 150000:ta henkeä.
In reality, the figure would probably be much lower, say 60 000.
Halukkuutensa ilmaisseista osa-aikaa tosiasiallisesti saattaisi käyttää huomattavasti vähemmän, ehkä 60000 henkeä.
In any case, ¡t is mainly women that would be affected.
Osa-aikatyö koskettaa Suomessa erityisesti naisia.
Table 6.
Taulukko 6 Osa-aikaisten työntekijöiden osuus sukupuolen mukaan prosentteina eräissä maissa
Sweden Norway
Ruotsi Norja
Source: Report of the committee on part-time work, 1993
Lähde: Osa-aikatyötoimikunnan mietintö 1993.
All ¡n all, changes in policies concerning working time could well permit a combination of paid labour, study, family life, leisure time and rehabilitation in a socially and financially secure way.
Kaikkiaan työaikapolitiikan uudistaminen voisi kuitenkin mahdollistaa palkkatyön, opiskelun, perhe-elämän, vapaa-ajan ja kuntoutuksen yhdistämisen sosiaalisesti ja taloudellisesti turvallisella tavalla.
However, any reforms must not increase discrimination against women on the labour market; men, too, must be supported and encouraged in taking part-time jobs.
Uudistukset tulee kuitenkin toteuttaa niin, etteivät ne edistä naisten syrjintää työmarkkinoilla; myös miehiä tulee tukea ja kannustaa osallistumaan enemmän osaaikatyöhön.
Part-time work is far from being the only way of making working time arrangements more flexible, however.
Osa-aikatyö ei suinkaan ole ainoa muoto joustavoittaa työaikajärjestelyjä.
Various models for arranging and dividing up working time should be developed and tried out in practice.
Erilaisia työajan joustavoittamismalleja ja jakamismalleja tulisi kehittää ja kokeilla käytännössä.
Other models include 'sandwiching' work and other activities (study and sabbaticals), and dividing the working day into two six-hour shifts.
Muita malleja ovat esimerkiksi työn ja muun toiminnan (opiskelu ja sapattivapaa) vuorottelu ja työpäivän jakaminen kahteen kuuden tunnin työvuoroon.
Flexibility, boosting productivity and promoting employment
Joustavuus, tuottavuuden kasvattaminen ja työllisyyden edistäminen
Raising productivity as required by international competition is the main precondition for creating more jobs.
Tuottavuuden lisääminen kansainvälisen kilpailun edellyttämällä tavalla on työllisyyden kasvun perusedellytys.
The factors affecting productivity most of all relate to labour market regulation, vocational training, management and cooperation skills, the overall success of the working environment in promoting an innovative work culture, and mastery of Interactive systems in labour relations.
Tuottavuuteen kaikkein eniten vaikuttavat tekijät liittyvät työmarkkinasäätelyyn, ammatilliseen koulutukseen, johtamis- ja yhteistyötaitoihin, työympäristön yleiseen tasoon innovatiivisen työkulttuurin edistäjänä sekä työelämän suhteiden vuorovaikutusjärjestelmien hallintaan.
The goal ¡s therefore to boost employment by increasing labour productivity through improvements in the working environment.
Päämääränä on tämän vuoksi työllisyyden parantaminen lisää mällä työn tuottavuutta työympäristöllisin keinoin.
This means, for instance:
Tämä edellyttää mm.
Analysis of the educational and training system
Koulutusjärjestelmän analyysi
Development of the system
Koulutuksen kehitys
Education has always been a key element in Finland's international competitiveness and in securing national welfare.
Koulutus on Suomessa aina ollut keskeinen tekijä kansainvälisen kilpailukyvyn ja kansallisen hyvinvoinnin turvaajana.
Safeguarding equal opportunities for education and training has been a prime goal of educational policy ever since the late 1960s.
Tasa-arvoisten koulutusmahdollisuuksien turvaaminen on ollut ensisijainen koulutuspoliittinen tavoite jo 1960-luvun lopulta lähtien.
Education is mainly the concern of the public sector.
Suomessa koulutuksesta vastaa pääosin julkinen sektori.
Finland has rather few private schools and colleges, and even these enjoy financial assistance from the government.
Yksityisiä oppilaitoksia on suhteellisen vähän ja nekin saavat valtiontukea toimintaansa.
Public control has ensured an equally good level of education for all, irrespective of the student's home location, sex and home background.
Julkisen vallan ohjauksella on voitu taata kansalaisille yhdenmukainen koulutus opiskelijan kotipaikan sijainnista, sukupuolesta ja kotitaustasta riippumatta.
OECD indicators show that Finland has the highest level of educational equality in the industrialised countries.
Koulutuksellinen tasa-arvo on teollistuneiden maiden korkein OECD:n indikaattoreilla mitattuna.
The Finnish education system is also characterised by the fact that most training and teaching is given at educational institutes.
Suomalaista koulutusjärjestelmää luonnehtii myös se, että koulutus annetaan pääosin oppilaitoksissa.
Even in vocational training, both theoretical and practical instruction is usually given at schools and colleges, though a period of practical training is also compulsory.
Ammatillisessa koulutuksessakin sekä teoreettinen että käytännön työnopetus tapahtuvat yleensä oppilaitoksessa. Koulutukseen kuuluu kuitenkin pakollista työharjoittelua. lua.
Two major reforms were implemented in the 1970s.
1970-luvulla tehtiin kaksi suurta uudistusta.
At the beginning of the decade, compulsory education was remodelled into a system of nine-year comprehensive schooling.
Ensin vuosikymmenen alkupuolella oppivelvollisuuskoulutus uudistettiin koko ikäluokan yhdeksänvuotiseksi peruskouluksi.
At the end, an act was passed on the reform of postcomprehensive education, aimed at dimensioning the system so as to make a place in some form of postcomprehensive education available to the whole age group.
Vuosikymmenen lopulla säädettiin laki toisen asteen koulutuksen uudistuksesta. Tavoitteena oli mitoittaa koulutus niin, että toisen asteen koulutuspaikka on tarjolla koko ikäluokalle.
This objective led to a substantial expansion in training places in the 1980s.
Tämä tavoite merkitsi koulutuspaikkojen hyvin merkittävää lisäämistä 1980-luvulla.
The number of students at vocational institutes in fact doubled between 1970 and 1993.
Ammatillisten oppilaitosten opiskelijamäärä kaksinkertaistui vuosina 1970—1993.
Young people in Finland are eager to be educated.
Nuorten koulutushalukkuus on Suomessa korkea.
Over 90% take some kind of further training immediately after finishing comprehensive school.
Välittömästi peruskoulun jälkeen yli 90 % nuorista sijoittuu toisen asteen koulutukseen.
About half go to upper secondary school, and something under 40% to vocational training.
Kaikista peruskoulun päättävistä noin puolet aloittaa yleissivistävässä koulutuksessa ja vajaat 40 % ammatillisessa koulutuksessa.
The importance of vocational training has gained additional emphasis in the 1990s.
Tämän vuosikymmenen aikana ammatillisen koulutuksen merkitys on edelleen korostunut.
Fast technological advances require the workforce to have even higher skills.
Nopea teknologinen muutos edellyttää työvoimalta entistä parempia valmiuksia.
Workforce knowhow has come to be an increasingly important factor in competition.
Työvoiman osaaminen on noussut entistä tärkeämmäksi kilpailutekijäksi.
The pressures of the global economy have also Increased the need to invest in boosting educational and training levels.
Myös kansainvälisen talouden paineet ovat lisänneet Suomessa tarvetta panostaa väestön koulutustason kohottamiseen.
One way this is being done is by setting up a wide range of vocationally specialised colleges, or polytechnics, side by side with higher education at universities, etc.
Koulutuksen tasoa kohotetaan muun muassa muodostamalla korkea-asteelle tiede- ja korkeakoulujen rinnalle ammatillisesti eriytyneitä monialaisia oppilaitoksia, ammattikorkeakouluja.
Mutual interaction between general education and vocational training is also being increased.
Myös yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen keskinäistä vuorovaikutusta lisätään.
The most important change in the supply has taken place ¡n adult education.
Merkittävin muutos tarjonnassa on tapahtunut aikuiskoulutuksessa.
The basic vocational training of adults has expanded nearly fivefold since 1988.
Aikuisten ammatillista peruskoulutusta on lisätty lähes viisinkertaiseksi vuodesta 1988.
The number of students taking various follow-up courses has more than tripled in the same period.
Jatkolinjojen opiskelija määrät ovat yli kolminkertaistuneet samana aikana.
This growth in the volume of vocational training is still going on (Table 7).
Ammatillisen aikuiskoulutuksen määrällinen kasvu jatkuu edelleen (taulukko 7).
The qualifications now required can be basic vocational qualifications, diplomas and specialist diplomas.
Taulukko 7 Ammatillisen peruskoulutuksen aloituspaikat koulutuslohkoittain 1988 ja 1994
Table 7.
Muutos
Commercial services
Kaupalliset palvelut
Social services
Yhteiskunnalliset palvelut
Other basic vocational training
Muu ammatillinen koulutus
(') Most adult education takes the form of short follow-up courses.
(") Määrällisesti merkittävämpi osa aikuiskoulutuksesta on lyhyempikestoista jatkolinjakoulutusta.
In 1994 altogether 50 000 adults took such courses.
Jatkolinjoilla opiskeli vuonna 1994 yhteensä 50 000 aikuista.
In the social services sector, the increase was mainly in welfare and health care training.
Yhteiskuntapalveluiden koulutuslohkossa lisäys on lähinnä sosiaali- ja terveysalojen koulutusta.
Nearly 60 % of the age group qualify for a place in university education.
Lähes 60 % ikäluokasta saa Suomessa yleisen korkeakoulukelpoisuuden.
The competition for places is tough, however, and only about a third of all applicants are accepted by a university.
Kilpailu paikoista on kuitenkin kova; vain noin kolmannes hakijoista hyväksytään opiskelijoiksi korkeakouluihin.
About 15 % of those accepted are over 25, and some already have one degree behind them.
Hyväksytyistä noin 15 % on ollut yli 25-vuotiaita, osalla takanaan jo yksi korkeakoulututkinto.
At the moment, the plan is to accept 19 000 to 20 000 new university students yearly, but in reality, the figure is closer to 14 000.
Tällä hetkellä uusia korkeakouluopiskelijoita suunnitellaan otettavan vuosittain 19 000—20 000, mutta todellisuudessa aloittavien määrä jää noin 14 000:een.
Student selection is being improved to further mobility; those taking a second degree will be guided Into adult education and use of university places will be rationalised.
Opiskelijavalintaa tullaan kehittämään siten, että opiskelijoiden liikkuvuus helpottuu, toista tutkintoa suorittavat ohjataan aikuiskoulutukseen ja koulutuspaikkojen käyttöä tehostetaan.