natgillin/translations-raw huggingface dataset:
'A. Article 30 of the EC Treaty does not preclude legislation of a Member State, such as that at issue in this case, which requires shipping companies which are established in other Member States and whose vessels make port stops in the first-mentioned Member State to have recourse to the services of local mooring groups holding exclusive concessions, for a charge higher than the actual cost of the service provided.
EY:n perustamissopimuksen 5, 85 ja 86 artiklan sekä 90 artiklan 1 kohdan kanssa ei ole ristiriidassa tässä tapauksessa esillä olevan kaltainen jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa sijoittautuneille yrityksille yksinoikeus tarjota myönnetään tähän jäsenvaltioon kiinnittymispalveluja,
The combined provisions of Articles 5, 85, 86 and 90(1) of the EC Treaty do not preclude legislation of a Member State, such as that at issue in this case, which confers on undertakings established in that State an exclusive right to provide a mooring service, which requires the service to be used at a price which, in addition to the actual cost of the service provided, includes a supplement to cover maintenance of a universal mooring service, and which provides for tariffs that vary from one port to another in order to take into account each port's particular characteristics.
Palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen soveltamisesta jäsenvaltioiden väliseen meriliikenteeseen sekä jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden väliseen meriliikenteeseen 22 päivänä joulukuuta 1986 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4055/86 ja EY:n perustamissopimuksen 59 artiklan vastaista ei ole, että tässä tapauksessa esillä olevan kaltaisessa jäsenvaltion lainsäädännössä määrätään toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneet, meriliikennettä harjoittavat yritykset turvautumaan palveluihin, joita paikalliset kännittymispalveluyhteisöt yksinoikeuksien haltijoina palkkiota vastaan tarjoavat näiden yritysten alusten käydessä ensin mainitun jäsenvaltion satamissa.
The provisions of Council Regulation (EEC) No 4055/86 of 22 December 1986 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport between Member States and between Member States and third countries and Article 59 of the EC Treaty do not preclude legislation of a Member State, such as that at issue in this case, which requires shipping companies established in another Member State, when their vessels make port stops in the first Member State, to have recourse to the services which local mooring groups holding exclusive concessions supply for a charge. Such legislation, even if it constituted an impediment to freedom to provide maritime transport services, would, in fact, be justified by considerations of public security within the meaning of Article 56 of the EC Treaty.'
Perustamissopimuksen 30 artiklan vastaisena ei ole pidettävä jäsenvaltion lainsäädäntöä tai hallintokäytäntöä, jolla kielletään erotuksetta sekä kotimaisten että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden meriliikennettä harjoittavien yritysten aluksia saapumasta ensin mainitun jäsenvaltion satamiin tai lähtemästä niistä, elleivät nämä alukset turvaudu yritysten yksinoikeudella tarjoamiin palveluihin, ja edellytetään näiden meriliikennettä harjoittavien yritysten maksavan näille yrityksille palvelujen todellisiin kustannuksiin nähden suhteettomia palkkioita.
(1) National rules or administrative practices in one Member State which debar indistinctly both domestic shipping companies and shipping companies established in other Member States from berthing or unmooring their vessels on entry and departure from ports in the first-mentioned State, unless they use the mooring services provided by undertakings enjoying statutory exclusive rights in respect of the provision of such services, and which require such shipping companies to pay to those undertakings dues which may not be commensurate with the actual cost of the services provided, are not incompatible with Article 30 of the Treaty;
Perustamissopimuksen 86 artiklan ja 90 artiklan 1 kohdan vastaisena ei ole pidettävä sitä, että jäsenvaltio myöntää tietylle yritykselle yksinoikeuden tarjota satamaanpääsypalveluja markkinoilla, joita on pidettävä yhteismarkkinoiden olennaisena osana, ja periä sellaisia pakollisia maksuja, jotka saattavat olla suhteettomia suoritettujen palvelujen todellisiin kustannuksiin nähden, jollei ole kyse ilmeisestä väärinkäytöstä, eikä näin varsinkaan ole pelkästään sen johdosta, että maksuihin sisältyy osuus, jonka tarkoituksena on kattaa yleisten kiinnittymispalveluiden ylläpidosta koko maassa aiheutuvat lisäkustannukset.
(3) A Member State which confers on an undertaking an exclusive right to provide mooring services on a market found to constitute a substantial part of the common market and to charge obligatory tariffs which may not be commensurate with the actual cost of providing the services, does not infringe Article 86, read in conjunction with Article 90(1), of the Treaty, in the absence of specified abuse and, in particular, does not do so merely because the tariffs include an element designed to cover the costs of a universally available nationwide mooring service;
Koska kansallinen tuomioistuin ei ole esittänyt riittävän yksityiskohtaista selvitystä asiasta näiltä osin, kolmanteen kysymykseen on mahdotonta vastata siltä osin kuin se koskee perustamissopimuksen 85 ja 5 artiklan rikkomista.
Case C-43/96 Commission of the European Communities ν French Republic Taxation
Asia C-43/96 Euroopan yhteisöjen komissio ν. Ranskan tasavalta Verotus
'Failure to fulfil obligations — Sixth Council Directive 77I388/EEC —Article 17(2) and (6) — Right to deduct VAT — Exclusions provided for by national rules predating the Sixth Directive' (Sixth Chamber)
Komission mukaan vähennysoikeutta voidaan siten rajoittaa vain sellaisista tavaroista ja palveluista verovelvolliselle aiheutuneiden kustannusten osalta, jotka eivät ole ehdottoman välttämättömiä verovelvollisen elinkeinon harjoittamisen kannalta.
Member States to retain provisions excluding the right to deduct which predate the entry into force of the Sixth Directive.
Vähennysoikeuden rajoittamismahdollisuuden avulla pyritään komission mukaan estämään tilanne, jossa verovelvollinen voisi hankkia verottamattomia tavaroita ja palveluja omaa yksityistä kulutustaan varten.
By application lodged at the Court Registry on 14 February 1996, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by maintaining in force legislation which denies taxable persons the right to deduct value added tax (VAT) on means of transport which constitute the very tool of their trade, the French Republic has failed to fulfil its obligations under the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (hereinafter 'the Sixth Directive'), and in particular Article 17(2) thereof.
Euroopan yhteisöjen komissio on nostanut kanteen, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 14.2.1996 ja jossa yhteisöjen tuomioistuinta vaaditaan toteamaan, että Ranskan tasavalta on rikkonut jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta - yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste — 17 päivänä toukokuuta 1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (jäljempänä kuudes arvonlisäverodirektiivi) ja erityisesti sen 17 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan vastaan pitäessään voimassa säännöksiä, joiden mukaan arvonlisäveroa ei voida vähentää verovelvollisen elinkeinotoiminnan varsinaisen välineen muodostavien kulkuneuvojen osalta.
According to the Commission, however, the exclusion of the right to deduct provided for by Article 17(6) of the Sixth Directive relates only to expenditure which is not strictly business expenditure.
Tätä tulkintaa ei voida hyväksyä. Se ei nimittäin ole kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 6 kohdan sanamuodon mukainen.
Thus, the only expenditure liable to be excluded from the right to deduct is that incurred by a taxable person on goods and services which are not absolutely essential for the operation of his business. That possibility is designed to prevent a taxable person from being able to obtain for his own final use goods and services which have not been taxed.
Komissio perustelee kannettaan sillä, että arvonlisäveron vähennysoikeuden epääminen Ranskan lainsäädännön nojalla niiden tavaroiden osalta, jotka muodostavat verovelvollisen elinkeinotoiminnan varsinaisen välineen tai kohteen, on kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 2 kohdan vastaista.
That interpretation cannot be accepted, as it is not consistent with the wording of Article 17(6) of the Sixth Directive.
Tältä osin on todettava, että kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisen virkkeen mukaan neuvosto päättää, mitkä kustannukset eivät oikeuta arvonlisäveron vähentämiseen.
In support of its application, the Commission claims that the exclusion, provided for by French law, of the right to deduct VAT on goods which constitute the very tool or object of a taxable person's trade is contrary to Article 17(2) of the Sixth Directive.
Seuraavan virkkeen mukaan "sellaiset kustannukset, jotka eivät luonteeltaan ole liiketoimintaan liittyviä, jäävät joka tapauksessa vähennysoikeuden ulkopuolelle". Tämän toisen virkkeen takia neuvoston annettavaksi tulevat säännökset koskevatkin lähtökohtaisesti myös muita kuin liiketoimintaan liittymättömiä kustannuksia.
Admittedly, the second subparagraph of Article 17(6) of the directive expressly authorises
Komission mukaan kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 6 kohdan
The first subparagraph of Article 17(6) of the Sixth Directive provides that the Council is to decide what expenditure is not eligible for a deduction of VAT.
Näin ollen on ilmeistä, että kuudennen arvonlisäverodirektiivin 17 artiklan 6 kohdan
from that second sentence that the rules which the Council is called upon to adopt are not automatically limited to expenditure which is not strictly business expenditure.
säännökset, jotka rajoittavat arvonlisäveron vähennysoikeutta niiden kulkuneuvojen osalta, jotka muodostavat verovelvollisen elinkeinotoiminnan varsinaisen välineen, toisessa alakohdassa käytettyyn ilmaisuun "kaikkia vähennysoikeuden rajoittamista koskevia säännöksiä" sisältyvät liiketoimintaan liittyvät kustannukset.
In those circumstances, the expression 'all the exclusions', used in the second subparagraph of
Siten säännös oikeuttaa jäsenvaltiot pitämään voimassa kansalliset
Article 17(6), clearly comprises expenditure which is strictly business expenditure.
Yhteisöjen tuomioistuin on antanut seuraavan tuomiolauselman:
Orders the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland to bear its own costs.'
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt oikeudenkäyntikuluistaan.
Advocate General EG. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 13 November 1997.
Julkisasiamies F.G. Jacobs on esittänyt ratkaisuehdotuksensa kuudennen jaoston istunnossa 13 päivänä marraskuuta 1997.
(1) dismiss the Commission's application;
1) hylkää komission kanteen ja
(2) order the Commission to pay the costs.
2) velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Preliminary ruling 'Council Directive 85/337¡EEC — New consent for a zoning plan' (Sixth Chamber)
Ennakkoratkaisu Neuvoston direktiivi 85/337/ETY — Yleiskaavan uusi hyväksyminen (kuudes jaosto) kesäkuuta 1985 annetun neuvoston direktiivin 85/337/ETY (jäljempänä direktiivi) tulkintaa.
By order of 12 March 1996, the Nederlandse Raad van State referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Council Directive 85/337/EEC
Nederlandse Raad van State on esittänyt 12.3.1996 tekemällään päätöksellä ennakkoratkaisukysymyksen.jokakoskeetiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä
The order lists the projects (which it calls 'activities') for which an environmental assessment is required. Thus the construction of a port for civil use for inland waterway or maritime navigation is described therein as an 'activity' where it relates to a port permitting the passage of vessels of a tonnage of 1 350 tonnes or more, so that the adoption of a plan or a development plan which first provides for the possible construction of such a port is to be preceded by an environmental assessment.
ovat siviilikäyttöön tarkoitetun sisävesiliikenteen sataman ja merisataman rakentaminen 1 350 tonnin suuruisille tai tätä suuremmille aluksille, ja tästä seuraa, että ennen tällaisen sataman rakentamista koskevaa ensimmäistä suunnitelmaa tai kaavan hyväksymistä koskevaa lupapäätöstä valmisteltaessa on suoritettava ympäristövaikutusten arviointi.
The question arose in the course of an action brought by a number of persons concerned challenging the decision of 18 May 1993 whereby the North Holland provincial authorities approved the 'Ruigoord 1992' zoning plan which was adopted by the Municipal Council of Haarlemmerliede en Spaarnwoude on 21 September 1992 under the Wet op de Ruimtelijke Ordening (Town and Country Planning Law).
HoUanninmaakuntaneuvoston 18.5.1993tekemän päätöksen, jolla se vahvisti Haarlemmerliede en Spaarnwouden kunnanvaltuuston 21.9.1992 Wet op de Ruimtelijke Ordeningin perusteella (jäljempänä yleiskaavaa koskeva laki) hyväksymän "Ruigoord 1992" -nimisen yleiskaavan.
The action was based on the fact that the plan had been authorised without an environmental assessment having been made as required by the directive.
Kanne perustuu siihen, että kyseisen kaavan hyväksymistä koskevaa lupapäätöstä valmisteltaessa ei ollut suoritettu direktiivin mukaista ympäristövaikutusten arviointia.
The file indicates that 'Ruigoord 1992' concerns an area of approximately 6.5 km2 on which there
Asiakirjoista ilmenee, että "Ruidoord 1992" -kaava koskee noin 6,5 km2:n suuruista aluetta,
Article 9(2) of the EAO provides, however, that an environmental impact assessment report is not obligatory where an 'activity' within the meaning of the order has already been incorporated in a current structural, zoning or regional plan.
MER-päätöksen 9 §:n 2 momentissa säädetään kuitenkin, että ympäristövaikutusten arviointi ei ole pakollista, jos asetuksessa tarkoitettu "toiminto" jo sisältyy voimassaolevaan muutostai maankäyttösuunnitelmaan taikka voimassaolevaan seutukaavaan.
is to be built, primarily, a port and an industrial zone extending from the western port zone of Amsterdam, which lies east of the area in question.
johon suunnitelman mukaan on lähinnä tarkoitus sijoittaa satama ja teollisuusalue ja jolla laajennetaan kyseisen alueen itäpuolella sijaitsevaa Amsterdamin läntistä satama-aluetta.
The national court has found that there was no obligation under the EAO to make the environmental impact assessment which should in principle have preceded the plan at issue because the latter had been included in earlier development plans.
Kansallinen tuomioistuin toteaa, että ympäristövaikutusten arviointi, joka MER-päätöksen mukaan olisi lähtökohtaisesti pitänyt suorittaa ennen riidanalaisen kaavan hyväksymistä, ei ollut pakollista, koska tämä kaava sisältyi aikaisempiin kaavoihin.
The projects featured in the plan were already contained in the 'Landelijk Gebied 1968' zoning plan and in the regional plans known as 'Amsterdam-Noordzeekanaalgebied 1979' and 'Amsterdam-Noordzeekanaalgebied 1987', the implementation of which never progressed further than raising a portion of the perimeter by sand in the late 1960s.
Tämän kaavan määräykset sisältyivät jo "Landelijk gebied 1968" -kaavaan ja "Amsterdam-Noordzeekanaalgebied 1979" sekä "Amsterdam-Noordzeekanaalgebied 1987" -nimisiin seutukaavoihin, joiden toteuttaminen ei koskaan edistynyt sen pitemmälle kuin, että 1960luvun loppupuolella osalla kyseisestä alueesta suoritettiin maanrakennustöitä.
There was no environmental assessment made in connection with those plans prior to consent, as required by the directive.
Direktiivin mukaista ympäristövaikutusten arviointia ei ollut suoritettu ennen näiden kaavojen hyväksymistä.
The question asks essentially whether the directive is to be interpreted as permitting Member States to waive the obligations concerning environmental impact assessments in the case of projects listed in Annex I where:
Koska Nederlandse Raad van State oli epävarma tämän lainsäädännön yhteensopivuudesta direktiivin kanssa, se päätti lykätä asian ratkaisemista ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen.
— the projects have already been the subject of a consent granted prior to 3 July 1988, the date by which the directive was to have been transposed into national law,
Tällä kysymyksellä kansallinen tuomioistuin haluaa pääasiallisesti selvittää, voidaanko direktiiviä tulkita siten, että sen mukaan on mahdollista, että jäsenvaltio vapauttaa ympäristövaikutusten arviointivelvollisuudesta direktiivin liitteessä I mainittuja hankkeita,
The 'Ruigoord 1984' plan drawn up by the Haarlemmerliede en Spaarnwoude Municipal Council on 25 September 1984 designated most of the area in question as being for recreational purposes.
Haarlemmerliede en Spaarnwouden kunnanvaltuuston 25.9.1984 hyväksymässä "Ruigoord 1984" -kaavassa suurin osa kyseisestä alueesta oli osoitettu virkistyskäyttöön.
The plan was largely turned down by decision of the North Holland provincial authorities on 5 March 1985.
Pohjois-Hollannin maakuntaneuvosto jätti tämän kaavan 5.3.1985 tekemällään päätöksellä pääosin hyväksymättä.
The 'Ruigoord 1992' plan was intended to replace the 'Landelijk Gebied 1968' plan.
"Ruigoord 1992" -kaavalla on tarkoitus korvata "Landelijk gebied 1968" -kaava.
the consent was not preceded by an environmental assessment in accordance with the requirements of the directive and no use was made of it,
— kun näille hankkeille on myönnetty lupa ennen 3.7.1988, jolloin määräaika direktiivin täytäntöönpanolle päättyi, kun lupapäätöksen valmistelun aikana ei ole suoritettu direktiivin mukaista ympäristövaikutusten arviointia eikä lupaa ole käytetty, ja
— a fresh consent procedure was formally initiated after 3 July 1988.
— kun uusi lupamenettely on varsinaisesti aloitettu 3.7.1988 jälkeen.
Article 12(1) of the directive requires the Member States to take the measures necessary to comply with the directive within three years of its notification.
Direktiivi pantiin täytäntöön Alankomaiden oikeusjärjestyksessä muun muassa 20.5.1987 annetulla Besluit milieu-effectrapportage -nimisellä päätöksellä (ympäristövaikutusten arviointikertomuksen laatimista koskeva päätös, jäljempänä MER-päätös).
Since the directive was notified to the Member States on 3 July 1985, that period expired on 3 July 1988.
Ne hankkeet (joita päätöksessä kutsutaan "toiminnoiksi"), joiden osalta ympäristövaikutukset on arvioitava, ilmenevät tästä asetuksesta. Tällaisia "toimintoja"
in progress on that date, the Court has held that that principle does not apply where the application for consent for a project was formally lodged before 3 July 1988.
lupahakemus on varsinaisesti jätetty ennen 3.7.1988.
In order to reply to the question raised by the national court, it must be noted that it is settled case-law that there is nothing in the directive which could be construed as authorising the Member States to exempt projects in respect of which the consent procedures were initiated after the deadline of 3 July 1988 from the obligation to carry out an environmental impact assessment.
ympäristövaikutusten arviointivelvollisuudesta sellaisten hankkeiden osalta, joita koskevat lupamenettelyt on aloitettu 3.7.1988 jälkeen.
Accordingly, in the case of such projects the principle stated in Article 2(1) of the directive applies, according to which projects likely to have significant effects on the environment are subject to an environmental assessment.
Tästä seuraa, että tällaisissa hankkeissa on noudatettava direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa määrättyä periaatetta, jonka mukaan sellaisten hankkeiden vaikutukset on arvioitava, joilla on todennäköisestimerkittäviäympäristövaikutuksia.
However, the circumstances of this case do not concern a consent procedure for a project which is subject to an assessment, which was formally initiated before 3 July 1988, and which was still in progress on that date.
Nyt esillä olevassa asiassa ei kuitenkaan ole kysymys sellaisesta lupamenettelystä, jonka osalta arviointi on suoritettava, joka on varsinaisesti aloitettu ennen 3.7.1988 ja joka tuona päivänä oli vielä kesken.
On the contrary, it concerns an application made after 3 July 1988 seeking fresh consent for a project listed in Annex I of the directive and incorporating the development provided for in a project for which consent was obtained years or even decades previously, without any environmental assessment being made in accordance with the requirements of the directive.
Tässä asiassa on sitä vastoin kysymys 3.7.1988 jälkeen jätetystä hakemuksesta, jolla pyritään saamaan uusi lupa direktiivin liitteessä I mainitun tyyppiselle hankkeelle, joka sisällöltään vastaa sellaista kaavoitushanketta, jolle vuosia, jopa vuosikymmeniä aikaisemmin on myönnetty lupa suorittamatta direktiivin mukaista ympäristövaikutusten arviointia.
Despite that, scarcely any progress was made in implementing the project, the developer for which is a public authority.
Kyseistä hanketta, jonka toteuttaja on julkinen viranomainen, ei käytännössä ole toteutettu.
'Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment is to be interpreted as not permitting Member States to waive the obligations regarding environmental assessments in the case of projects listed in Annex I of the directive where
Tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympäristövaikutusten arvioinnista 27 päivänä kesäkuuta 1985 annettua neuvoston direktiiviä 85/337/ETY on tulkittava siten, että sen mukaan ei ole mahdollista, että jäsenvaltio vapauttaa ympäristövaikutusten arviointivelvollisuudesta direktiivin liitteessä I mainittuja hankkeita,
— the projects have already been the subject of a consent granted prior to 3 July 1988, the date by which the directive was to have been transposed into national law,
— direktiivin kun näille hankkeille on myönnetty lupa ennen 3.7.1988, jolloin määräaika täytäntöönpanolle päättyi,
— the consent was not preceded by an environmental assessment in accordance with the requirements of the directive and no use was made of it, and
— direktiivin mukaista kun lupapäätöksen ympäristövaikutusten valmistelun aikana ei ollut suoritettu arviointia eikä lupaa ole käytetty, ja
— a fresh consent procedure was formally initiated after 3 July 1988.'
— kun uusi lupamenettely on varsinaisesti aloitettu 3.7.1988 jälkeen.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 5 March 1998.
Julkisasiamies J. Mischo on esittänyt ratkaisuehdotuksensa kuudennen jaoston istunnossa 5 päivänä maaliskuuta 1998.
He proposed that the Court give the following answer to the National Court's questions:
Julkisasiamies ehdottaa, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee esitetyn kysymyksen seuraavasti: