natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Consequently, Article 3(d) imposes on the Henss/Isoplus Group a fine of EUR 49 50 000, for which the five applicant companies, and also Isoplus Fernwärmetechnik - GmbH — stille Gesellschaft, are jointly and severally liable.
Päätöksen 3 artiklan d alakohdassa Henss/ Isoplus­konsernille määrätään 4 950 000 euron sakko, jonka maksamisesta kantajina olevat viisi yritystä sekä yritys Isoplus Fernwärmetechnik Gmbh — stille Gesellschaft vastaavat solidaarisesti.
— the first applicant, HFB Holding für Fernwärmetechnik Be t e i l i g u n g s g e sellschaft mbH & c Co. KG, Rosenheim, Germany ('HFB KG'): Mr Henss has a majority shareholding; he is the individual partner with the largest holding; — the second applicant, HFB Holding für Fernwärmetechnik Be t e i l i g u n g s g e sellschaft mbH Verwaltungsgesellschaft, Rosenheim ('HFB Holding'): Mr Henss has a majority shareholding;
— Ensimmäinen kantaja, HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsge­sellschaft mbH & Co. KG, kotipaikka Rosenheim (Saksa) (jäljempänä HFB KG): Henss omistaa suurimman osan yrityksestä. Henss on myös yrityksen merkittävin äänetön yhtiömies. — Toinen kantaja, HFB Holding für Fernwärmetechnik Beteiligungsgesellschaft mbH, Verwaltungsgesellschaft, kotipaikka Rosenheim (jäljempänä HFB Holding): Henss omistaa suurimman osan yrityksestä.
— the fifth applicant, Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, Sondershausen, Germany ('Isoplus — Sondershausen') belonged, when Decision 1999/60 was adopted, as to one third to the first applicant, as to one third to a company which is itself wholly owned by Mr Henss and as to the remaining one third to another family.
— Isoplus Fernwärmetechnik GmbH, kotipaikka Sondershausen (Saksa) (jäljempänä Isoplus (Sondershausen)): yrityksestä kuului päätöksen 1999/60/EY hyväksymisajankohtana kolmannes ensimmäiselle kantajalle, toinen kolmannes yritykselle, jonka Henss omistaa täysin, ja viimeinen kolmannes yritykseen perhesiteiden kautta yhteydessä olevalle osapuolelle.
After 6 November 1998 Mr Henss's holding in the capital of Isoplus — Sondershausen increased further.
Henssin osuus Isoplusin (Sondershausen) pääomasta on kasvanut entisestään 6.11.1998 jälkeen.
By application received at the Registry of the Court of First Instance 18 January 1999 the applicants sought the annulment of Decision 1999/60.
Kantajat ovat nostaneet yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa 18.1.1999 kanteen päätöksen 1999/60/EY kumoamiseksi.
On 5 February 1999 Isoplus — Rosenheim, Isoplus — Hohenberg and Isoplus — Sondershausen each transferred EUR 770 000, that is to say EUR 2310 000 in all, to the Commission as payment on account of the fine imposed.
Isoplus (Rosenheim), Isoplus (Hohenberg) ja Isoplus (Sondershausen) ovat suorittaneet 5.2.1999 kukin 770 000 euron suuruisen summan eli yhteensä 2 310 000 euroa komissiolle sakon osamaksuna.
Those payments were thus made within the period of three moths laid down in Article 4 of Decision 1999/60.
Nämä maksut on siten suoritettu päätöksen 1999/60/EY 4 artiklassa asetetun kolmen kuukauden määräajan sisällä.
The amount of the fine yet to be paid by the applicants is thus EUR 26 40 000 excluding interest.
Sakon jäännöserä ilman korkoja on 2 640 000 euroa.
By separate document lodged at the Registry of the Court of First Instance on 10 February 1999 the applicants applied, under Article 185 of the EC Treaty
Kantajat esittivät yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 10.2.1999 jättämällään erillisellä asiakirjalla EY:n perustamissopimuksen
(now Article 242 EC), for suspension of the operation of Articles 3(d) and 4 of Decision 1999/60 until final judgment is delivered in the main proceedings and, under the first sentence of the fourth paragraph of Article 192 of the EC Treaty (now Article 256 EC), for suspension of the enforcement of the same provisions of that decision until final judgment is delivered in the main proceedings.
185 artiklan (josta on tullut EY 242 artikla) nojalla hakemuksen päätöksen 1999/60/EY 3 artiklan d alakohdan ja 4 artiklan täytäntöönpanon lykkäämi­seksi, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut pääasian, sekä pyytäneet EY:n perustamissopimuksen 192 artiklan neljännen kohdan ensimmäisen virkkeen (josta on tullut EY 256 artiklan neljännen kohdan ensimmäinen virke) nojalla kyseisen päätöksen samojen määräysten pakkotäy­täntöönpanon lykkäystä, kunnes ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ratkaissut pääasian.
They also claimed that the Commission should be ordered to pay the costs.
Ne vaativat lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta velvoittamaan komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
The Commission submitted its observations on the present application for interim relief on 21 February 1999.
Komissio esitti huomautuksensa tästä välitoimihakemuksesta 21.2.1999.
The parties presented oral argument on 22 March 1999.
Asianosaisten suulliset selvitykset kuultiin 22.3.1999 pidetyssä istunnossa.
At the applicants' request, Dr Reimnitz, an auditor, was also heard.
Myös yritystarkastaja, tohtori Reimnitzia kuultiin kantajien pyynnöstä.
At the close of the hearing, the judge hearing the application decided to allow the parties until 1 May 1999 to negotiate an amicable settlement.
Istunnon lopussa välitoimista päättävä tuomioistuin asetti asianosaisille määräajan, joka päättyi 1.5.1999, jotta nämä aloittaisivat neuvottelut päästäkseen sovintoon asiassa.
The parties heard on that point were agreeable to the grant of additional time.
Kuullut asianosaiset suhtautuivat myönteisesti määräajan asettamiseen.
On 30 April 1999 the applicants lodged their observations on the progress of the negotiations and proposed limiting the scope of the application for interim relief.
10 Kantajat esittivät 30.4.1999 huomautuksensa aloitetuista neuvotteluista ja esit­tivät välitoimihakemuksen ulottuvuuden rajaamista.
It is clear from those observations that an amicable settlement has proved impossible.
Huomautuksista käy ilmi, ettei sovintoon ollut päästy.
The applicants annexed further documents to their observations, relating to the negotiations between the parties, and documents evidencing the rejection of their application for a bank guarantee. In those observations they ask the Court of First Instance to:
Kantajat liittivät huomautuksiinsa uusia liitteitä, jotka koskivat osapuolten välisiä neuvotteluja, sekä asiakirjoja, joissa osoitettiin, että kantajien pankkitakaushakemukset oli hylätty.
(a) suspend the operation of Article 3(d) and (4) of Decision 1999/60, in accordance with the second sentence of Article 185 of the Treaty, until
Ne vaativat huomautuksis­saan myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin a) lykkää päätöksen 1999/60/EY 3 artiklan d alakohdan ja 4 artiklan täytän­töönpanoa perustamissopimuksen 185 artiklan toisen virkkeen mukaisesti
(b) suspend enforcement of the same provisions of the above decision, in accordance with the first sentence of the fourth paragraph of Article 192 of the Treaty, until 15 December 2000, but not beyond the date of delivery of the judgment bringing the main proceedings to a conclusion, provided that, within the four weeks following the decision to be given on the application made under the second sentence of Article 185 of the Treaty, a bank guarantee for the sum of EUR 1 500 000 plus interest as from 14 February 1999, representing part of the fine, is furnished to the Commission and, before 15 December 1999, the sum of EUR 350 000 paid by bank transfer to the Commission;
15.12.2000 asti ja viimeistään siihen saakka, kun pääasia on ratkaistu, jos tähän pyyntöön annettua vastausta seuraavien neljän viikon aikana asetetaan komission hyväksi pankkitakaus, joka käsittää 1 500 000 euroa ja 14.2.1999 alkaen lasketut korot ja vastaa osaa sakosta, ja jos komissiolle maksetaan pankkisiirtona yhteensä 350 000 euroa ennen 15.12.1999; b) lykkää kyseisen päätöksen samojen määräysten pakkotäytäntöönpanoa perustamissopimuksen 192 artiklan neljännen kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti 15.12.2000 asti ja viimeistään siihen saakka, kun pääasia on ratkaistu, sillä edellytyksellä, että perustamissopimuksen 185 artiklan toisen virkkeen mukaisesti esitettyyn pyyntöön annettua vastausta seuraavien neljän viikon aikana asetetaan komission hyväksi pankkitakaus, joka käsittää 1 500 000 euroa ja 14.2.1999 alkaen lasketut korot ja vastaa osaa sakosta, ja jos komissiolle maksetaan pankkisiirtona yhteensä 350 000 euroa ennen 15.12.1999; c) velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
The Commission also lodged its observations on the negotiations between the parties on 3 May 1999.
11 Myös komissio jätti huomautuksensa osapuolten välisistä neuvotteluista 3.5.1999.
Under the combined provisions of Articles 185 of the Treaty and 186 of the EC Treaty (now Article 243 EC) and Article 4 of Decision 88/591/ECSC, EEC Euratom of 24 October 1998 establishing a Court of First Instance of the European Communities (OJ 1988 L 319, p.
12 Perustamissopimuksen 185 artiklan ja EY:n perustamissopimuksen 186 artiklan (josta on tullut EY 243 artikla) ja Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustamisesta 24 päivänä lokakuuta 1988 tehdyn neuvoston päätöksen 88/591/EHTY, ETY, Euratom (EYVL L 319, s.
1), as amended by Council Decision 93/350/Euratom, ECSC, EEC of 8 June 1993 (OJ 1993 L 144, p.
1), sellaisena kuin kyseinen päätös on muutettuna 8 päivänä kesäkuuta 1993 annetulla neuvoston päätöksellä 93/350/Euratom, EHTY, ETY (EYVL L 144, s.
21), the Court of First Instance may, if it considers that the circumstances so require, order suspension of the operation of the contested measure or prescribe other necessary interim measures.
21), 4 artiklan perusteella, kun kyseisiä määräyksiä luetaan yhdessä, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä kanteen kohteena olevan toimenpiteen täytäntöönpa­non lykättäväksi, jos se katsoo, että olosuhteet sitä edellyttävät, tai päättää tar­peellisista välitoimista.
Article 104(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance provides that applications relating to interim measures must state the circumstances giving rise to urgency and the pleas of fact and law establishing a prima facie case for the interim measures applied for.
13 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 104 artiklan 2 koh­dan mukaan välitoimihakemuksissa on ilmoitettava oikeudenkäynnin kohde ja seikat, joiden vuoksi asia on kiireellinen, sekä ne tosiseikat ja oikeudelliset perusteet, joiden vuoksi vaadittujen välitoimien myöntäminen on ilmeisesti perusteltua (fumus boni juris).
Those requirements are cumulative, so that an application for interim measures must be dismissed if one of them is absent (order of the President of the Court of First Instance of 15 July 1998 in Case T-73/98 R Frayon-Rnpel v Commission [1998] ECR II-2769, paragraph 25).
Nämä edellytykset ovat päällekkäisiä, joten väli­toimihakemus on hylättävä, jos jokin niistä ei täyty (asia T­73/98 R, Prayon­Rupel v. komissio, määräys 15.7.1998, Kok. 1998, s. II­2769, 25 kohta).
14 Before giving a decision on this application for interim measures, it is appropriate to define precisely the purpose of the procedure.
14 Ennen välitoimihakemuksen arvioimista on aiheellista määritellä huolellisesti oikeudenkäynnin kohde.
The applicants submit, in their application, first, that operation of Decision 1999/60 should be suspended, in so far as Article 3(d) thereof imposes on them a fine of which EUR 26 40 000
Kantajat vaativat hakemuksessaan ensinnäkin, että päätöksen 1999/60/EY täytäntöönpanoa lykätään siltä osin kuin päätöksen 3 artiklan d alakohdassa määrätään kantajille sakko, josta on maksamatta
ORDER OF 9. 7.
MÄÄRÄYS 9.7.1999 — ASIA T-9/99 R
15 It is common ground that, in its letter of 12 November 1998 notifying that decision, the Commission explained to the applicants that, if they brought proceedings before the Court of First Instance, no action would be taken to recover the fine whilst the proceedings were pending before that court, provided that the amount due would bear interest as from the end of the period within which the fine was required to be paid and that a bank guarantee acceptable to the Commission in respect of the amount of the principal debt and interest thereon and any amounts added to it was furnished by that date.
15 Komissio on kuitenkin 12.11.1998 päivätyssä kirjeessään, jolla se antoi kantajille tiedoksi kyseisen päätöksen, selvästikin täsmentänyt, että jos kantajat nostaisivat asiasta kanteen yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, komissio ei ryhtyisi perintätoimiin niin kauan kuin asia olisi vireillä kyseisessä tuomioistuimessa, mutta velasta juoksisivat korot sakon maksamiselle asetetun määräajan päättymisestä alkaen, ja että sellainen pankkitakaus, jonka komissio hyväksyisi ja joka kattaisi päävelan korkoineen ja muine kuluineen, olisi otettava viimeistään kyseisenä ajankohtana.
In those circumstances, the applicants' application for suspension of operation can have no other useful purpose than seeking a release from the obligation to provide a bank guarantee as a condition for recovery of the outstanding amount of the debt imposed by Decision 1999/60 not being immediately pursued.
16 Kantajien hakemuksella täytäntöönpanon lykkäämiseksi ei siten voi olla muuta olennaista merkitystä kuin se, että kantajat vapautettaisiin velvollisuudesta hankkia pankkitakaus siinä tapauksessa, että ne eivät välittömästi suorita päätöksessä 1999/60/EY niille määrätyn sakon jäännöserää.
It should also be pointed out that the application for suspension of the enforcement of Decision 1999/60 has become devoid of purpose.
18 On lisäksi huomattava, että päätöksen 1999/60/EY pakkotäytäntöönpanon lyk­käämistä koskeva hakemus on menettänyt merkityksensä.
As the Commission indicated in its observations, without being contradicted on that point by the applicants, it has not taken any measure in this case on the basis on Article 192 of the Treaty.
Kuten komissio on todennut huomautuksissaan ja mitä kantajatkaan eivät ole kiistäneet, komissio ei ole toteuttanut mitään toimenpiteitä perustamissopimuksen 192 artiklan nojalla.
Furthermore, as is apparent from the caselaw, it is reasonable in circumstances such as those of this case to consider that an application seeking to prevent enforcement of a decision also implies suspension of the operation of that decision which, if granted, would prevent enforcement, as a precautionary measure (order in AEG v Commission cited above, paragraph 1).
Kuten vakiintuneesta oikeuskäytännöstäkin käy ilmi, on kohtuullista olettaa, että nyt tarkasteltavan kaltaisissa olosuhteissa hakemus päätöksen pakkotäytän­töönpanon estämiseksi sisältää implisiittisesti myös päätöksen täytäntöönpanon lykkäämisen, koska lykkäämisen mahdollinen myöntäminen estää samalla väli­aikaisesti kyseisen pakkotäytäntöönpanon (em. määräys asiassa AEG v. komissio, 1 kohta).
Arguments of the partia
Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
The applicants contend that their application for annulment in the main proceedings is neither inadmissible nor unfounded.
19 Kantajat arvioivat, että niiden pääasiassa esittämä kumoamiskanne täyttää tut­kittavaksi ottamisen edellytykset ja että kanne ei ole perusteeton.
They put forward, referring essentially to the pleas and arguments relied on in the main proceedings, six main arguments.
Ne esittävät tässä yhteydessä lähinnä kuusi väitettä ja viittaavat etenkin kanneperusteisiin, jotka ne ovat esittäneet pääasiassa.
First, HFB KG and HFB Holding were not heard during the administrative procedure and did not have the statement of objections notified to them, which infringes their rights of defence.
Ne väittävät ensinnäkin, ettei HFB KG:tä ja HFB Holdingia ollut kuultu hallinnollisen menettelyn aikana ja ettei niille ollut osoitettu väitetiedoksiantoa, mikä loukkasi niiden puolustautumisoikeuksia.
Second, the same applicants were not legally constituted until 1997 and are not successors of the undertakings which committed the infringements penalised by Decision 1999/60, so that they cannot have infringed the competition rules.
Toiseksi kantajat väittävät, että kyseiset kaksi yritystä perustettiin vasta vuonna 1997 eivätkä ne olleet tulleet päätöksessä 1999/60/EY tarkoitettuihin rikkomisiin syyllistyneiden yritysten sijaan, mistä syystä ne eivät olleet rikkoneet kilpailu­sääntöjä.
Third, all the applicants criticise the Commission for addressing that decision to the Henss/Isoplus group, even though the latter cannot be a party to the administrative procedure or the judicial proceedings.
Kolmanneksi kaikki kantajat arvostelevat komissiota siitä, että se osoitti kyseisen päätöksen Henss/Isoplus­konsernille, vaikka tämä ei voi olla asian­osaisena hallinnollisessa menettelyssä tai oikeudenkäynnissä.
Fourth, they contend that the companies which the Commission groups together under the name 'Henss/Isoplus' do not constitute a de facto group.
Neljänneksi ne väittävät, että komission Henss/Isoplus­konserniin kuuluviksi luokittelemat yri­tykset eivät itse asiassa muodosta todellista konsernia.
Fifth, the applicants deny any participation in the infringements committed before October 1994 and allegedly proved by the Commission.
Viidenneksi kantajat kieltävät osallistuneensa ennen lokakuuta 1994 tapahtuneisiin rikkomisiin, jotka komissio väittää näyttäneensä toteen.
The applicants also submit that the interim measures applied for are necessary to ensure that they do not suffer serious and irreparable harm deriving from their obligation to pay, on the prescribed date, the sum of EUR 26 40 000, excluding interest, the balance of the total fine which remains outstanding.
20 Kantajat väittävät myös, että pyydetyt välitoimet ovat tarpeen, jotta kantajat välttyvät vakavalta ja korjaamattomissa olevalta vahingolta, joka aiheutuisi velvollisuudesta suorittaa eräpäivänä sakon jäännöserä eli 2 640 000 euroa korkoineen.
If those interim measures were not granted, their very existence would be threatened, since, without liquid funds, they would be obliged to apply to the competent national courts for insolvency proceedings to be commenced, which might result in the undertakings being closed and wound up.
Kantajat väittävät, että välitoimien hyväksymättä jättäminen vaarantaisi jopa kantajien koko olemassaolon, koska varojen puutteessa niiden olisi aloitettava konkurssimenettelyt toimivaltaisissa kansallisissa tuomioistuimissa, mikä saattaisi johtaa yritysten sulkemiseen ja selvitystilaan asettamiseen.
The applicants state that the payment of EUR 2310 000 made by them on account of the fine exhausted their liquid funds.
21 Kantajat korostavat käyttäneensä kaikki varansa 2 310 000 euron suuruisen sakon osamaksun suorittamiseen.
Moreover, because of their poor financial situation, they are not in a position to provide the Commission with a bank guarantee for the amount outstanding.
Ne eivät huonon taloudellisen tilanteensa vuoksi myöskään kykene toimittamaan komissiolle pankkitakausta jäännöserästä.
They can neither provide the banks with the security required to obtain a guarantee covering the outstanding amount nor pay the attendant costs.
Ne eivät nimittäin voi toimittaa rahoituslaitoksille vakuuksia, joita jäännöserän kattava pankkitakaus edellyttäisi, eivätkä ne kykene suoriutumaan kuluista, joita järjestelystä aiheutuisi.
The Commission contends that none of the six arguments put forward by the applicants is well founded.
22 Komission mukaan kaikki kuusi kantajien esittämää väitettä ovat perusteettomia.
It adds that they cannot claim that special circumstances in this case exist such as to justify suspension of the obligation to provide a bank guarantee.
Se jatkaa, etteivät kantajat voi vedota siihen, että nyt tarkasteltavassa tapauksessa olisi kyse erityisolosuhteista, jotka oikeuttaisivat pankkitakauksen toimittamista koskevan velvollisuuden lykkäämisen.
That applies, in particular, to the possibility of providing such security as the banks might require.
Tämä pätee muun muassa mahdollisuuteen toimittaa vakuudet, joita pankit saattavat vaatia.
In that connection, the applicants have produced no specific information or, a fortiori, adduced evidence.
Kantajat eivät ole komission mukaan esittäneet tietoja eivätkä etenkään todisteita asiaan liittyen.
Moreover, the Commission states that the applicants have failed to provide the information and evidence necessary for proper evaluation of their chances of survival and of the impact which the new loans might have on their present indebtedness.
24 Komissio toteaa lisäksi, että kantajat ovat laiminlyöneet sellaisten tietojen ja todisteiden toimittamisen, jotka olisivat olleet tarpeen, jotta olisi ollut mahdol­lista arvioida vakavasti kantajien elinkelpoisuutta sekä lisävelanoton vaikutuksia niiden velkatilanteeseen.
Findings of the judge hearing the application for interim measures
Välitoimista päättävän tuomioistuimen arviointi asiasta
A detailed factual and legal consideration of that kind goes beyond the scope of the present proceedings, for interim relief.
Tällainen sekä tosiseikkoihin että oikeudellisiin kysymyksiin kohdistuva tarkastelu ei kuitenkaan kuulu tämän välitoimimenettelyn piiriin.
As regards the condition relating to urgency, it must be pointed out that, according to settled caselaw, an application for suspension of the operation of a decision, to the extent to which it imposes a fine, can be upheld only if there are exceptional circumstances.
Asian kiireellisyyttä koskevan edellytyksen osalta on aiheellista korostaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan hakemus päätöksen täytäntöönpanon lykkäämiseksi sakon osalta voidaan hyväksyä vain erityisolosuhteissa.
It is consequently necessary to appraise the urgency of the interim measures applied for by examining whether the enforcement of the contested measure prior to any decision on the substance would be liable to cause the parties seeking those measures serious and irreversible damage which could not be made good even if the contested decision were ultimately annulled by the Court.
Välitoimien kiireellisyyttä on arvioitava sillä perusteella, saattaako riidanalaisen toimenpiteen täytäntöönpano ennen pääasian ratkaisemista aiheuttaa välitoimia hakevalle asianosaiselle vakavaa ja korjaamattomissa olevaa vahinkoa, jota ei voida poistaa, vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin myöhemmin kumoaisi riidanalaisen päätöksen.
In any event, it is for the applicant to prove that it cannot await the outcome of the main proceedings without suffering such damage.
Kantajan on kuitenkin näytettävä toteen, ettei se kykene odottamaan pääasian ratkaisemista ilman, että sille aiheutuisi tällaista vahinkoa.
It is also clear from the caselaw that it is not necessary for it to be established with absolute certainty that the harm is imminent.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vahingon välittömyyttä ei sitä paitsi tarvitse todeta ehdottomalla varmuudella.
It is sufficient that the harm in question, particularly when it depends on the occurrence of a number of factors, should be foreseeable with a sufficient degree of probability (order of the
Erityisesti silloin, kun vahingon toteutuminen riippuu yllättäen tapahtuvien tekijöiden kokonaisuudesta, riittää, että vahinko on riittävällä todennäköisyydellä ennalta arvattavissa (asia
President of the Court of Justice in Case C-149/95 P(R) Commission v Atlantic Container Line and Others [1995] ECR I-2195, paragraph 38).
C­149/95 P(R), komissio v. Atlantic Container Line ym., määräys 19.7.1995, Kok. 1995, s. I­2165, 38 kohta).
In those circumstances, it must be pointed out that, to prove that serious and irreversible harm is imminent, the applicants have produced balance sheets, a summary auditor's report on their cash-flow and other information from banking establishments.
30 On korostettava, että kantajat ovat pyrkineet osoittamaan vakavan ja korjaa­mattomissa olevan vahingon välittömyyden esittämällä taseita, yhteenvedon­omaisen asiantuntijalausunnon varallisuustilanteesta sekä rahoituslaitoksista peräisin olevia muita tietoja.
However, Doctor Reimnitz, the auditor who wrote the report, stated at the hearing that he had not examined the 1998 accounts.
Yritystarkastaja ja asiantuntijalausunnon laatija, tohtori Reimnitz on kuitenkin istunnossa täsmentänyt, ettei hän ollut tarkastanut vuoden 1998 tilejä.