natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Such rights should also be refined, supplemented and broadened through a process of dialogue at both European and Member State level, taking all the time needed, not only on the basis of proposals from specialists.
Näitä oikeuksia olisi lisäksi kehitettävä, täydennettävä ja laajennettava, ei pelkästään asiantuntijoiden ehdotuksilla vaan myös vuoropuhelumenettelyllä, joka toteutettaisiin riittävän pitkäaikaisena niin Euroopan unionin kuin jokaisen jäsenvaltion­kin tasolla.
There are even grounds for wondering whether we should not go further along that avenue and look at the very rationale underlying the European Union we are building today.
Voidaan jopa kysyä, pitäisikö mennä vielä pidemmälle tähän suuntaan ja tarkistaa koko se ajatus, jonka mukaan Euroopan unionia nykyään kehitetään.
In the 1950s, the common market in coal and steel was presented as an eco­nomic necessity, but also and above all as a means of moving towards reconciliation, peace and political union.
1950­luvulla hiilen ja teräksen yhteismarkkinat esitettiin taloudellisena välttämättömyytenä, mutta myös ja ennen kaikkea keinona edetä kohti sovintoa, rauhaa ja poliittista unionia.
But nowadays the means and ends have been reversed. Eco­nomic progress,1 which is really only a means to an end, has become an end in itself — at a time when it is harder-fought yet does not benefit one and all.
Nykyisin tar­koitus ja keinot ovat vaihtaneet paikkaa; taloudellisesta kehityksestä1, joka periaattees­sa on ainoastaan keino, on tullut ¡tse päämäärä samanaikaisesti, kun se vaikeutuu enti­sestään eikä hyödytä kaikkia.
The Committee thinks it useful to affirm that the object of the Union is to enable every citizen to realize his/her potential in conjunction with his/her fellows, bearing in mind the necessary sol­idarity with future generations, and that legal rights and economic and social progress must be subordinate to that aim.
Komitea katsoo, että on aiheellista ilmaista selvästi, että unionin päämäärä on antaa kaikille kansalaisille mahdollisuus toteuttaa omat kehitys­mahdollisuutensa yhteydessä kaltaisiinsa ottaen huomioon välttämättömän yhteisvastuullisuuden tulevia sukupolvia kohtaan.
Proclaiming at European level the primacy of soli­darity, which is essentially what democracy is all about, could give more substance and form to the European political scheme.
Sen ilmaiseminen selvästi Euroo­pan tasolla, että etusijan antaminen sille "yhteiselolle", joka on demokratian perus­tavoitteena, voisi antaa enemmän sisältöä ja muotoa Euroopan poliittiselle hankkeelle.
We will neuer meet the challenge of employment unless we radically alter our policies and our views on work and activity
Työllisyyden haasteeseen ei voi vastata ilman työtä ja toimintaa koskevan poli­tiikkamme ja käsitteidemme merkittävää uudistusta
With unemployment r sing, particularly long-term structural unemployment, postindustrial societies in general, and in Europe in particular, are faced with a formidable problem of social integration and justice.
Työttömyyden ja erityisesti rakenteellisen pitkäaikaistyöttömyyden kasvun myötä yli­päänsä jälkiteolliset yhteiskunnat ja erityisesti Euroopan jälkiteolliset yhteiskunnat ovat
Postindustrial societies are finding it extremely difficult to achieve a fair distribution of employment and income: in the United States, the sound performance in terms of jobs has been accompanied by widening pay and income differentials, declining minimum social standards and greater inequality. In most of the countries of Europe, neither poverty nor inequality
Maastrichtin sopimuksen Β artikla: "Unioni asettaa tavoitteekseen edistää tasapainoista ja kestävää taloudellista ja sosiaalisia edistystä."
has increased so rapidly, but unemployment has not fallen and is still too high.
suurten sosiaalisen yhdentymisen ongelmien ja oikeudellisten ongelmien edessä.
Technological change, the growing importance of the tertiary sector and changes in the nature of work would appear to be giving a structural edge to these problems.
Teknologinen muutos, talouden palvelusektorin kasvu ja työn luonteen kehittyminen näyttävät antavan ongelmille rakenteellisen luonteen.
To take an example from the service sector, we are currently witnessing two quite different developments from the point of view of employment: increased income is creating a market for new services, but at the same time the slowing pace of productivity in an increasingly tertiary economy is making it more difficult to boost income, which may in turn have a negative effect on the demand for services.
Palvelusektorilla on näin ollen nähtävissä työllisyyden kannalta katsottuna kaksi päinvastaista kehityssuuntaa: tulojen kasvu saa aikaan markkinoita uusille palveluille; kuitenkin tuottavuuden hitaampi kasvu palvelusektorin hallitsemassa taloudessa vaikeuttaa tulojen kasvua, mikä voi haitata palvelujen kysynnän kehitystä.
If the latter phenomenon proves stronger than the former, it will be difficult to increase the number of hours worked, and this will mean we shall have to find a different way of distributing time spent on remunerated work.
Jos jälkimmäinen ilmiö osoittautuu ensimmäistä tärkeämmäksi, työtuntien lisääminen vaikeutuu, mikä taas herättää kysymyksen työajan toisenlaisesta jakamisesta.
At the same time, the very nature of work has changed radically.
Itse työn luonne on samaan aikaan perusteellisesti muuttunut: siitä on tullut ihmissuhde- ja henkilökeskeisempää ja se vaatii jatkuvaa osallistumis-, aloite- ja so peutumiskykyä.
Relationships play a greater role, as does the individual, while involvement, initiative and adaptability are constant and essential inputs.
Tästä syystä työnsaannista on tullut vaikeampaa, sillä ammattipätevyysvaatimukset ja sosiaaliset vaatimukset ovat kasvaneet.
That is why access to employment has become more difficult, for greater demands are made in terms of vocational and social skills.
Niin sanotun tietoyhteiskunnan kehittyminen lisäksi kiihdyttää tätä kehitystä.
The development of what is commonly called the information society can only accelerate those tendencies.
Lyhyesti sanottuna palkkatyö, joka ennen oli portti yhteiskuntaan, on muuttunut valikoivammaksi.
So paid employment, which used to be a factor for integration, has become more selective, and society no longer automatically finds a place for everyone in economic and social life.
Yhteiskunnalla ei enää ole luonnostaan tarjolla kaikille paikkaa taloudellisessa ja yhteiskunnallisessa elämässä.
Individualistic tendencies are reinforcing these phenomena, yet now more than ever there is a need for dedication and concern for the community.
Yksilökeskeiset suuntaukset vahvistavat näitä ilmiöitä juuri silloin, kun vapaaehtoiset ponnistelut toisten huomioon ottamiseksi olisivat entistä tarpeellisempia.
This situation puts Europe and the societies which make it up at considerable risk.
Tämän tilanteen sisältämät uhkatekijät ovat varteenotettavia Euroopalle ja Euroopan muodostaville yhteiskunnille.
Unemployment threatens the welfare state itself, both by imposing a greater burden of public expenditure and by reducing the potential tax base from which resources can be redistributed.
Toisaalta se uhkaa itse hyvinvointivaltiota yhtäältä kuormittamalla sitä uusilla kuluilla ja toisaalta vähentämällä sen jaettavissa olevia tuloja.
A high level of employment providing for full utilization of the available capacity is therefore indispensable if we are-to apply effective social policies and enable everyone to benefit from the growing collective wealth.
Käytettävissä olevien kykyjen täyden käytön mahdollistava korkea työllisyys on näin ollen välttämätön edellytys sellaisen tehokkaan sosiaalipolitiikan toteuttamiselle, jonka avulla kaikki voisivat nauttia yhteisestä vaurastumisesta.
In more general terms, unemployment is just as much an economic problem as a social problem, for it exacerbates public spending deficits and prevents us from using existing resources to the full.
Yleisesti ottaen työttömyys on yhtä lailla taloudellinen kuin sosiaalinenkin ongelma siinä mielessä, että se pahentaa julkistalouden vajetta eikä anna mahdollisuutta käyttää täysipainotteisesti olemassa olevia voimavaroja.
In all these contexts, therefore, unemployment amounts to a collective failure which necessarily has a negative effect on the buiding of Europe.
Kaikilta näiltä kannoilta katsoen työttömyys on siis kaikkien tappio, jolla voi olla ainoastaan kielteisiä vaikutuksia Euroopan rakentamiselle.
But this situation is not preordained.
Tilanteeseen ei kuitenkaan pidä alistua.
role to play. But that presumes that they must be far more proactive than at present and never lose sight of the goal of high employment.
Ensinnäkin aiheellisilla talous­ ja sosiaalipolitiikoilla, joita suositeltiin erityisesti valkoi­sessa kirjassa kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä, on merkittävä ja ratkaiseva rooli; se tosin edellyttää, että ne ovat huomattavasti aktiivisempia kuin nykyään ja että niissä ei unohdeta hetkeksikään työllisyyden tavoitetta.
In particular, price and currency stability are necessary objectives, as laid down in Article 105 of the Maastricht Treaty.1 Although employment is surely the overriding aim in
Erityisesti hintatason ja valuutan vakaus ovat tarpeellisia mutta eivät riittäviä tavoit­teita, mikä tunnustetaankin Maastrichtin sopimuksen 105 artiklassa1.
Europe today, we need to return to growth, by boosting investment and trade.
Vaikka työllisyys onkin nykyisellään ensisijainen tavoite Euroopassa, investointien ja kaupan vilkastumi­sen avulla tapahtuva kasvun elpyminen on välttämättömyys.
To that end, budgetary, fiscal and monetary policies must ensure that interest rates remain low enough so that the productive forces can be exploited to the full.
Tässä tarkoituksessa kor­kokanto on pidettävä talousarvio­, vero­ ja rahapolitiikoilla riittävän alhaisena, jotta ole­massa olevia tuotantovoimia voitaisiin täysin hyödyntää.
That, indeed, should be the outcome of monetary union.
Tähän tulokseen onkin määrä päästä rahaliiton toteuttamisella.
At the same time, proactive labour and employment policies should ensure that job vacancies are filled, that workers' skills are constantly improved and that the structural rigidities in the European labour market, which are not an essential component of our social model, are eliminated.
Aktiivisilla työ­ ja työllisyyspolitiikoilla on samalla varmistettava, että vapaat työpaikat täytetään, että työvoiman pätevyyttä kehitetään jatkuvasti ja että poistetaan Euroopan työmarkkinoiden rakenteellinen jäykkyys, joka ei kuulu olennaisesti sosiaaliseen malliim­me.
Similarly, control of public expenditure and deficit consolidation must be accompanied by changes in statutory charges, in particu¡ar, charges on labour, so as to promote employment, particularly employment of the less skilled.
Näillä toimilla edistettäisiin työllisyyttä ja erityisesti vähiten kou­lutettujen työntekijöiden työllisyyttä. Tämä taas edellyttää, että yhteiskunta hyväksyy suuria tulonjaon uudistusponnistuksia.
However desirable it may be to have better economic and social policies to help boost growth and increase its employment content, it is hardly likely that we will return to the full employment of the 1960s.
Vaikka ihanteellisemmat talous­ ja sosiaalipolitiikat mahdollistaisivat kerralla kasvun tason nostamisen ja näin työllisyyden lisäämisen, kuten toivottavaa onkin, ei ole kuiten­kaan todennäköistä, että päästäisiin 1960­luvun täystyöllisyyteen.
People entering the labour market with no experience (particularly young people), and those with little or no education and training will still run a great risk of social exclusion, as will those without the necessary interpersonal skills, the disabled and older people.
Syrjäytymisen vaara olisi yhä suuri niille, jotka saapuvat työmarkkinoille ilman kokemusta (etenkin nuorille), jotka ovat vähän tai huonosti koulutettuja tai joilla ei ole vaadittuja suhdetaito­ja, sekä vammaisille ja vanhuksille.
We must not forget that social ties have slackened, both among families and in the neighbourhood; the natural social shock absorbers no longer play the part they did in the past.
On lisäksi otettava huomioon, että sosiaaliset per­heiden tai naapurusten väliset yhteydet ovat löystyneet ja että luontaisilla sosiaalisilla suojaverkoilla ei ole enää samaa asemaa kuin ennen.
The same is true of other traditional benchmarks.
Samoin on yhteisten arvojen laita.
As a result, social exclusion may hit harder than in the past, despite the fact that society is richer.
Näin ollen syrjäytyminen on kenties vaikeampi kokemus kuin ennen, vaikka yhteiskunta onkin rikkaampi.
In other words, the dividends from growth are spread less widely than before, with the result that many people are not only seeing no improvement in their living conditions, but are in fact having to cope with falling standards.
Lyhyesti sanottuna kasvusta saatu hyöty ei jakaannu yhtä laajalle kujn aiemmin, joten monet kansalaiset eivät näe elinolojensa paranevan ja joissakin tapauk­sissa jopa toteavat niiden huonontuneen.
All of which calls for fresh approaches. If Europe, is to refuse to countenance any exacerbation of inequalities and social marginalization and the continuation and extension of passive assistance for 'excluded' individuals, it will have to make a considerable effort to innovate, organize and mobilize in order to build a form of development which embraces everyone.
Kaikki edellä mainittu antaa vahvoja perusteita uusille lähestymistavoille: jos Eurooppa vastustaa sekä eriarvoisuuden ja sosiaalisen syrjäytymisen pahenemista että syrjäy­tyneille suunnattujen passiivisen avun politiikkojen yleistymistä, sen on tehtävä huo­mattavia ponnistuksia innovaation, organisoinnin ja liikkeelle saamisen alalla sellasen kehityssuunnan aikaansaamiseksi, jossa jokaisella on oma paikkansa.
'Without préjudice to the objective of price stability, the ESCB shall support the-general economic policies in the Community with a view to contributing to the achievement of the objective of the Community as laid down in Article 2.' The objectives set out in Article 2 include 'a high level of employment and of social pro:ection'.
"EKJP tukee yleistä talouspolitiikkaa yhteisössä osallistuakseen 2 artiklassa määriteltyjen yhteisön tavoitteiden saavuttamiseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hintatason vakauden tavoitetta." 2 artiklan tavoitteiden joukossa on "työllisyyden ja sosiaalisen suojelun korkea taso"
That effort could take the following forms:
Nämä ponnistelut voivat saada seuraavanlaisia muotoja :
■ in terms of values: promote and develop a pro­active, participative approach to citizenship, where every individual accepts that he/she has obligations towards others and also feels a personal duty to take the initiative. Deliberations on social rights may be useful in this connection (see below, Part III 3 B);
Arvojen osalta voidaan edistää ja kehittää aktiivista ja osallistuvaa kansalaisuuden käsitettä, jossa jokainen hyväksyy omaavansa velvollisuuksia muita kohtaan ja tun­tee aloitevelvollisuutta heitä kohtaan; tämän asian tarpeellisuuden tiedostaminen on vielä heikkoa ja sitä pitää vahvistaa; oikeuksien pohdinta voi auttaa asiaa (ver­taa jäljempänä, III osa, 3 B).
■ recast our public policies to a substantial degree: they must prevent rather than remedy, stimulate rather than assist.
Julkisia politiikkojamme on uudistettava perusteellisesti; niiden tehtävä on ehkäis­tä ennalta siinä missä parantaa haavoja ja kannustaa ponnistelemaan mieluum­min kuin avustaa.
That is particularly true of training, for its impact on employment and exclusion will become stronger than ever, but also of assistance for employment and the unemployed; such assistance must be as pro­active as possible;
Tämä pitää palkkansa nimenomaan koulutuksen alalla, jonka vaikutus työllisyyteen ja syrjäytymiseen on tulevaisuudessa suurempi kuin kos­kaan, mutta myös työllisyys­ ja työttömyystukien alalla.
■ introduce and strengthen systems which, in return for the necessary adjust­ments expected of those in paid employment or those seeking a job, provide a measure of economic certainty in regard to employment, work and income.
Voidaan luoda tai vahvistaa järjestelmiä, jotka sen vastapainoksi, että palkkatyötä tekeviltä tai sitä hakevilta pyydetään sopeutumisponnisteluja, antavat heille talou­dellisen vähimmäisturvan työllisyyden, toiminnan tai tulojen osalta.
Above all, paid employment will no longer be the overriding, legitimate social activity; other forms of activity, more often than not unpaid, will take on growing social importance. The community at large will come to recognize their social role and support their development.
Jaksojen välinen jatkuvuus on varmistettava niin, että ajallisia katkoksia on mahdollisimman vähän; palkallinen työ ei enää ole ainoa hyväksytty työmuoto; erilaisten muiden ja yleensä korvauksettomien toimintamuotojen sosiaalinen merkitys kasvaa, niiden sosiaalinen asema tunnustetaan ja yhteisö tukee niiden kehittämistä.
Links and ties will develop between all these forms of activity and work; they could represent a marked advance­ment for the good of the community if there are proper back­up policies and if they do not entail economic insecurity for the persons concerned.
Kaikkien näiden toiminta­ ja työmuotojen välille syntyy suhteita ja yhdistelmiä, jotka voi­vat rikastuttaa suuresti koko yhteisöä, jos niitä hallitaan aiheellisella tukipolitiikalla ja jos ne eivät aiheuta epävarmuutta ihmisten elämäntilanteeseen.
In the same way that social protection has developed hand in hand with industrialization and the rise of the con­sumer society, we still need to devise a scheme for economic security and individual management of personal development, with the social flexibility benefiting the individ­ual offsetting the economic flexibility now needed to help the productive system operate properly.
Samoin kuin sosiaali­sen suojelun kehittäminen liittyi teollistumiseen ja kulutusyhteiskunnan nopeaan kehit­tymiseen, nyt on rakennettava järjestelmä, joka tarjoaisi jokaiselle taloudellisen turvan ja mahdollisuuden hallita henkilökohtaista kehitystään; sosiaalisella joustolla henkilöi­den hyväksi olisi tässä tasapainottava tehtävä taloudelliseen joustoon nähden, joka on nykyään tarpeen tuotantojärjestelmän toiminnalle.
The social protection and employment regulatory systems will have to cope with such patterns of activity, but they are not at present in a position to do so.
Sosiaalisen suojelujärjestelmän ja työnsääntelyjärjestelmän olisi mahdollistettava tällainen kehitys, johon ne ovat huonos­ti valmistautuneet.
Population trends will follow in the same direction and could be turned to good account.
Väestönkehitys noudattaa samoja kehityssuuntia, joita voi käyttää myös hyödyksi.
Increased life expectancy offers the opportunity of using the potential of retired people for voluntary activities for the collective good.
Elin­iän pidentyminen antaa yhteisölle mahdollisuuden hyödyntää eläkeläisten vapaaehtois­
responsibilities, giving more scope for child-rearing and boosting the birthrate, as has happened in the Nordic countries.
Näin suotaisiin lisämahdollisuuksia lasten koulutukselle ja edistettäisiin tarvittavaa syntyvyyden elpymistä, kuten Pohjoismaissa voidaan todeta.
All in all, we will surely have to gradually revise our overall approach to work and employment.
Kaiken kaikkiaan koko käsitystämme työstä, toiminnasta ja työllisyydestä on vaiheittain tarkistettava.
This will of course happen empirically in each individual Member State, on the basis of national traditions and cultures.
Se tapahtuu tietenkin jokaisen maan omien kokemuksien pohjalta ja ottaen kansalliset perinteet ja kulttuurit huomioon.
But the European Union cannot remain aloof to this endeavour: the methods and results concern it directly.
Euroopan unioni ei kuitenkaan voi jäädä tämän ratkaisun etsimisen ulkopuolelle; sen menettelytavat ja tulokset koskevat suoranaisesti Euroopan unionia.
It will have to facilitate exchanges of experiences, encourage innovation, coordinate motives, draw lessons for itself.
Unionin on helpotettava kokemusten vaihtoa, rohkaistava innovaatioita, yhteensovitettava lähtökohtia ja otettava itsekin opiksi asiasta.
In more general terms, what is at stake here is the creation of an original social model combining competitiveness and social cohesion. Some further explanation is required.
Laajemmin ottaen kyse on omaleimaisen sosiaalisen mallin rakentamisesta, jossa yhdistyy kilpailukyky ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja jota on syytä lyhyesti tarkastella.
The issue of work and employment is naturally closely bound up with that of competitiveness.
Työ- ja työllisyyskysymys on tietysti kiinteästi yhteydessä kysymykseen kilpailukyvystä.
In the global economy to which we belong, competitiveness is a fixed imperative.
On selvää, että nykyisessä maailmanlaajuistuneessa taloudessa kilpailukyky on aivan väistämätön vaatimus.
But competitiveness can be achieved in different ways and, according to circumstances, is connected in different ways with social rights and social protection systems.
On kuitenkin useita tapoja taata kilpailukyky, ja niillä on erilaisia yhteyksiä sosiaalisten oikeuksien ja sosiaalisen suojelun järjestelmien kanssa.
The European social model, a key component of the European identity, ran into trouble in the 1970s.
Euroopan sosiaalinen malli, joka on eurooppalaisen identiteetin avaintekijä, joutui kriisiin 1970-luvulla.
Europe is no longer what it was for a century, a pioneer in the field of social policy.
Eurooppa ei enää ole sellainen sosiaalipolitiikan alan pioneeri kuin se oli vuosisadan ajan.
With rising unemployment and the slowdown in growth resulting from the two oil shocks of 1973 and 1979, the national budgets have seen their tax revenue decline while demand for social benefits has increased.
Työttömyyden kasvun ja vuosien 1973 ja 1979 öljykriisien aiheuttaman talouskasvun hidastumisen myötä kansalliset talousarviot kärsivät verotulojen pienenemisestä ja sosiaalitukihakemusten lisääntymisestä.
Funding the welfare state has become a problem, if only on account of the numbers of jobless in Europe, twice or three times more than in the early 1970s.
Sosiaalivaltion rahoitus vaikeutui jo pelkästään Euroopan työttömyyden takia, joka oli 2—3 kertaa suurempi kuin 1970-luvun alussa.
There are also worrying signs that Europe could be losing its competitive edge, notably in the field of high technologies, as pointed out in the Ciampi report, 'Enhancing European competitiveness'.
Näkyvissä on myös huolestuttavia merkkejä siitä, että Eurooppa olisi menettämässä kilpailukykyään erityisesti korkean teknologian alalla, kuten Ciampin kertomuksesta ("Euroopan kilpailukyvyn vahvistaminen") ilmenee.
Productivity in Europe has grown more slowly than in the United States and Japan, not to mention the newly industrializing Asian countries.
Tuottavuus on Euroopassa kehittynyt hitaammin kuin Yhdysvalloissa tai Japanissa, puhumattakaan Aasian uusista teolli-
ties; as a result, many people are living off unemployment benefit when they would prefer to work.
Se myös johtaa siihen, että lukuisat ihmiset elävät työttömyysavustuksilla, vaikka he haluaisivat tehdä työtä.
In addition, regular waves of cost-cutting job-shedding inevitably fuel the unemployment figures.
Lisäksi toistuvat irtisanomiset, joihin yritykset turvautuvat kustannusten vähentämiseksi, lisäävät säännöllisesti työttömien määrää.
The Committee does not believe that Europe can improve its competitiveness by dismantling the welfare state or by reducing minimum social standards.
Komitea ei usko, että sosiaalivaltion purkaminen tai sosiaaliturvan vähimmäistason pienentäminen olisi oikea keino taata Euroopan kilpailukyky.
High quality education and training are absolutely indispensable in a modern, technologically advanced economy.
Ensinnäkin hyvätasoinen koulutus ja ammatti < oulutus ovat nykyaikaisen ja teknologisesti edistyneen talouden olennaisia valttikortteja.