natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Countries have had differing success in translating economic growth into more jobs, though generally the ones which have experienced the largest increase in employment per unit of output have also experienced the highest rates of net job creation.
Toisaalta Portugalissa, joka oli ainoa toinen maa, jossa työllisten määrä lisääntyi keskiarvoa enemmän, henkilöä kohti laskettu tuo tanto nousi enemmän kuin missään muualla unionissa.
In the subsequent four years, 1990 to 1994, the two Member States where employment rose by most — Luxembourg and the Netherlands — were also the only two where GDP per person employed failed to increase at all over this period (Graph 25).
ta politiikasta, korkean työllisyyden tason ylläpitämiselle on an nettu suhteellisen tärkeä asema näissä maissa ja (kuten osassa II on mainittu) useita tähän liittyviä toimia on toteutettu viime vuosi na.
In the other two Member States experiencing a rise in employment, however — Germany and Austria — GDP per person increased by more than average. On the other hand, in all five countries where the numbers employed fell by most during these years — Finland, Sweden, Italy, the UK and Spain — productivity increased by more than average
Se, että Suomessa ja Ruotsissa työllisyys on laskenut vuoden 1990 jälkeen enemmän kuin missään muualla unionissa tästä politiikasta huolimatta, on asia, jota on tarkasteltava näitä maita kohdanneen syvän taantuman va lossa.
(by around 272% a year).
Työajan muutokset
In the US, as noted above, employmentintensive growth has been concentrated in nonmanufacturing sectors where a high proportion of output is nontraded and where, therefore, achieving high productivity growth is less of a priority and potentially less damaging to output growth.
Asteikon toisessa päässä on kolme niistä neljästä jäsenmaasta, joissa tuottavuus kasvoi keski määräistä enemmän tänä ajan jaksona, eli Suomi, Italia ja Ranska.
Much the same seems to be true of all three new Member States, where the growth of productivity in manufacturing was substantially in excess ofthat in nonmanufacturing in the period both before and after
Vaikka näissä maissa henkilöä kohti laskettu BKT nousi yli kaksi prosenttia vuodessa, ne olivat niiden neljän maan jou kossa, joissa työllisyys nousi vähemmän kuin yhden prosentin vuodessa.
2 percentage points a year between 1990 and 1994).
On kuitenkin korostettava, että on tärkeää olla varovainen, kun vedetään poliittisia johtopäätöksiä tästä havainnosta.
This was also true of Luxembourg and the Netherlands where productivity growth in manufacturing of 2% a year since 1990 has been combined with a reduction of productivity in non-manufacturing.
Erityisesti ei ole mahdollista tehdä sellaista johtopäätöstä, että maat, joissa työn tuottavuuden kasvu oli suhteellisen voimakasta ennen vuotta 1990 ja sen jälkeen, olisivat onnistuneet paremmin, jos ne olisivat pysty neet hidastamaan tätä kasvua.
From this it would appear that those Member States in which aggregate labour productivity has grown relatively slowly have done better in terms of increasing or maintaining levels of employment than those where productivity has risen relatively rapidly.
Jos tuotannon kasvu on alhaista joko tuottavuuden alhaisen tason tai työllisyyden parantamistoimien vuoksi, tämän vaikutus työpaikkojen syntymiseen voi kumota kyseisten toimien myönteiset vaikutukset.
This is also generally true of manufacturing and nonmanufacturing sectors considered separately (see Graphs 26 to 29).
Onkin elintärkeää, että mailla on erittäin tuottavia ja kilpailukykyisiä sek toreita, jotka tukevat työllisyyden kasvua.
Between 1985 and 1990, the three Member States achieving the lar gest gains in employment — the Netherlands, Luxembourg and Spain — were also the three experiencing the smallest rises in output per person employed — ie the most employmentintensive growth (Graph 24).
Seuranneina neljänä vuotena, 1990-1994, ne kaksi jäsenmaata, joissa työllisyys nousi eniten — Luxemburg ja Alankomaat — olivat myös ne kaksi maata, joissa työllistä kohti laskettu BKT ei noussut lainkaan tänä aikana (kaavio 25).
Two other countries where productivity growth was below the Union average — the UK — or marginally above — Germany — also experienced above average growth in employment.
Kahdessa muussa jä senmaassa, jossa työllisyys kasvoi, eli Saksassa ja Itävallassa, henkilöä kohti laskettu BKT kasvoi kuitenkin keskiarvoa enemmän.
On the other hand, in Portugal, the only other country where the numbers in work also expanded by more than average, output per person rose by more than anywhere else in the Union.
Toisaalta kaikissa viidessä maassa, joissa työllisten määrä laski eniten näinä vuosina, eli Suomessa, Ruotsissa, Italiassa, Isossa-Britanniassa ja Espanjassa, tuottavuus nousi keskimääräistä enemmän (noin 2,5 prosenttia vuodessa).
Although it is difficult to judge how far this has been a deliberate result of policy, maintaining a high level of employment seems to have been accorded relatively high priority in these countries and (as noted in Part II), a number of measures have been implemented in recent years in pursuit of this.
Paljolti sama tilanne tuntuu vallitsevan kaikissa kolmessa uudessa jäsenmaassa, joissa teollisuuden tuottavuuden kasvu oli merkittävästi suurempi kuin muilla sektoreilla sekä vuotta 1990 edeltävänä että sen jälkeisenä ajanjaksona (yli 3,5 prosenttiyksikköä vuodessa 1990-1994).
The fact that in Finland and Sweden, employment has fallen since 1990 by more than anywhere else in the Union despite this policy aim needs to be considered in the light of the deep recession which has hit them over this period.
Tämä pätee myös Luxemburgiin ja Alankomaihin, joissa vuodesta 1990 lähtien teollisuudessa vallinneeseen tuottavuuden kahden prosentin vuosikasvuun on yhdistynyt tuottavuuden lasku muilla sektoreilla.
It should be emphasised, however, that it is important to be wary in drawing policy conclusions from this observation.
Edellä määritellyt työvoiman tuottavuuden muutokset peittävät useimmissa maissa alleen keskimääräisen työajan lyhentymisen.
In particular, it is not possible to conclude that those countries which experienced relatively high rates of labour productivity growth before and after 1990 would have done better if they had succeeded in reducing this.
Tämä on auttanut pitämään suurempia henkilömääriä töissä, ja samalla työtuntia kohti laskettu tuotavuuden kasvu (työn tuottavuuden todellinen mittari) on eriytynyt henkilöä kohti lasketusta tuottavuuden kasvusta.
Much depends on the methods of achieving this and, in particular, the implications for output growth.
Eri tyisesti Alankomaissa (joskin tilasto-ongelmat liioittelevat tapahtunutta vähennystä) keski määräisen työajan lyhennys myötävaikutti merkittävästi työllisten määrän kasvuun kan santaloudessa vuosina 19851990 (kaavio 30).
If the growth of output is depressed either by the lower level of productivity itself or by the measures taken to raise employment, then the effect of this on job creation could offset any beneficial effects of the measures themselves. Thus it
Kaikissa näissä tapauksissa keskimääräisen työ viikon lyheneminen on auttanut lisäämään työllisyyden kasvua merkittävästi samoin kuin Itävallassa ja Portugalissakin.
At the other end of the scale, three of the four Member States experiencing significantly higher than average productivity growth over this period — Finland, Italy and France, where GDP per person em ployed rose by over 2% a year — were among three of the four countries where employment rose by less than 1% a year.
Tämä tuntuu viittaavan siihen, että jäsenmaat, joissa kokonaistuottavuus on kasvanut suhteellisen vähän, ovat menestyneet paremmin työllisyyden tason nostamisessa tai ylläpitämisessä kuin maat, joissa tuottavuus on noussut suhteellisen nopeasti. Tämä johtopäätös pätee yleisellä tasolla myös teollisuussektoriin ja muihin sek
The changes in labour productivity as defined above conceal, in most countries, reductions in average
Vaikka on vaikeaa arvioida, missä määrin tämä on johtunut tietoises
Changes in labour productivity and employment in Member States, 1985­90 and 1990­94
Muutokset työn tuottavuudessa ja työllisyydessä jäsenvaltioissa, 1985­90 ja 1990­94
24 Total economy, 1985-90
24 Kokonaistalous, 1985 ­ 90
25 Total economy, 199094
25 Kokonaistalous, 1990 ­ 94
Annual change (%)
Vuosittainen muutos (%)
D excludes new Länder
0 ei sisällä uusia itäisiä
D excludes new Lander
D ei sisällä uusia itäisiä
26 Manufacturing, 1985-90
26 Teollisuus, 1985 ­ 90
27 Manufacturing, 199094
27 Teollisuus, 1990 ­ 94
Annual change (%) a
Vuosittainen muutos (%)
Annual change (%)
Vuosittainen muutos (%
E13 excludes GR, IRL; D excludes new Under
IRL; D ei sisällä uusia itäisiä osavaltioita
E13 excludes OR.
El3:een ei kuulu GR.
IRL; D excludes new Under
IRL; D ei sisällä uusia Itäisiä osavaltioita
28 Non-manufacturing, 1985-90
28 Muut kuin teollisuussektori, 1985 ­ 90
29 Non-manufacturing, 199094
29 Muut kuin teollisuussektori, 1990 ­ 94
Β Labour productivity I Employment
O Työn tuottavuus
E13 excludes GR.
E13:een ei kuulu GR.
IRL; D exdudes new Under
IRL; D ei sisällä uusia itäisiä osavaltioita
IRL: O excludes new Under
IRL; D ei sisällä uusia itäisiä osavaltioita
Section 2 Member State performance in creating jobs average hours worked in nonmanufacturing sectors contributed to maintaining the numbers in em ployment, especially in Ireland and Portugal, where they declined by almost 1% a year, and Sweden, where they fell by over 1% a year, a two countries where this was not the case were Denmark and Greece, in the former employment falling by more than total hours worked and in the latter rising by less (Graph 31).
Jakso 2 Jäsenmaiden saavutukset työpaikkojen luonnissa tien kokonaismäärä, kun taas Tanskassa ja Alankomaissa työllisten määrä laski enemmän kuin kokonaistyöpanos, mikä viittaa siihen, että keskimääräinen työaika piteni (kaavio 33).
The contribution to job preservation of reductions in work ing time — amounting to a fall in reduction of around 1V2hours a week (Graph 35).
Muissa maissa nämä kaksi muuttuivat suurin piirtein samassa tahdissa.
2 was particularly significant in Belgium, Germany, Portugal, Ire land and Sweden.
Toisaalta Irlannissa, Ruotsissa, Italiassa, Luxemburgissa ja Isossa-Britanniassa keskimääräisen työajan lyhentymisellä ei ole näyttänyt olevan suurtakaan tai ei minkäänlaista työpaikkojen lisäysvaikutusta kansantaloudessa.
The reduction in average working time in most parts of the Union is linked to the growth of parttime working, which is examined below (Section 3), as is the change in the pattern of working time (Section 5).
Itse asiassa Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa — ainoissa jäsen maissa, joissa näin tapahtui — keskimääräinen työaika piteni tänä ajanjaksona ja työllisten määrä kasvoi vähemmän kuin tehtyjen työtuntien kokonaismäärä. määrä.
hours worked by those in employ ment. These have contributed to maintaining larger numbers in work, while at the same time causing the growth of output per hour worked (the true measure of labour productivity) to diverge from that of output per person.
Muilla kuin teollisuussektorilla kaikissa maissa Ruotsia ja Isoa-Britanniaa lukuun ottamatta keskimääräinen työaika lyheni vuosina 19851990, jolloin työllisten määrä kasvoi enemmän kuin tehtyjen työtuntien kokonaismäärä (kaavio 34).
In the Netherlands, in particular (though data problems exaggerate the re duction which occurred), a fall in average working time contributed significantly to the growth in the number employed in the economy between 1985 and 1990 (Graph 30).
Seuranneina neljänä taantumavuotena muiden kuin teollisuussektorin keski määräinen työaika lyheni kaikissa jäsenmaissa Tanskaa lukuun ottamatta, mikä auttoi ylläpitämään työllisyyden tasoa.
In Belgium, Germany, Greece and France, moreover, the numbers in employment increased by twice the rise in total hours worked (ie total labour input) over this period (though in Greece, this seems to have had much to do with the decline of employment in agriculture where average hours worked per week were markedly higher than in industry or services), while in Denmark and Finland, the numbers in work rose at the same time as total hours worked declined.
Näin oli erityi sesti Irlannissa ja Portugalissa, joissa keskimääräinen työaika näillä sektoreilla laski melkein yhden prosentin vuodessa, ja Ruotsissa, missä se laski yli prosentin vuodessa, eli noin 1,5 tuntia viikossa (kaavio 35).
In the growth period 1985 to 1990, the numbers employed in manufacturing in the Union as a whole went up by only marginally more than total hours worked, implying little fall in average working time.
Seuranneina neljänä vuotena, 1990-1994, työajan lyhennys auttoi myös käytännöllisesti katsoen kaikissa jäsenmaissa ylläpitämään työllisyyttä.
This experience was repeated in most Member States, only Denmark, Germany, the Netherlands and Austria show ing any significant reduction in the hours worked per person (Graph 32).
Ainoat maat, joissa näin ei käynyt, olivat Tanska ja Kreikka; edellisessä työllisyys laski enemmän kuin tehtyjen työtuntien yhteismäärä ja jälkimmäisessä työllisyys nousi vähemmän kuin tehtyjen työtun tien yhteismäärä (kaavio 31).
In the subsequent four years, much the same was true, only Portugal, the UK and, most especially, Sweden, showing a perceptibly smaller fall in the numbers employed in manufacturing than in total hours worked, while in Denmark and the Netherlands, the numbers in employment declined by more than total labour input, indicating a rise in average hours worked (Graph 33). In the other countries, the two changed more or less at the same rate.
Työajan lyhennyksen vaikutus työpaikkojen säilymiseen oli eri tyisen merkittävää Belgiassa, Saksassa, Portugalissa, Irlannissa ja Ruotsissa, joissa tehtyjen työ tuntien määrä laski keskimäärin puoli prosenttia vuodessa.
Indeed, in Sweden and the UK, average hours worked rose over this period — the only two Member States where this was the case — and the numbers in employment went up by less than total hours worked.
Keskimääräisen työajan lyheneminen useimmissa unionin osissa liittyy osaaikaisten työsuhteiden lisääntymiseen, jota tarkastellaan jäljempänä (jakso 3) kuten myöskin työajan muutoksia (jakso 5).
In the subsequent four years, 1990 to 1994, reductions in working time also contributed in virtually all Member States to maintaining the numbers in employment. The only
Teollisuuden ja muiden kansantalouden osien välillä on kuitenkin selvä ero.
In non-manufacturing, all countries except Sweden and the UK experienced a reduction in average working time between 1985 and 1990, so that the number of people employed rose by more than total hours worked (Graph 34).
Kasvuvuosina 19851990 teollisuudessa työskentelevien määrä koko unionissa nousi vain hieman enemmän kuin tehty jen työtuntien kokonaismäärä, mikä viittaa siihen, että keski määräinen työaika ei laskenut paljon.
In the subsequent four years of re cession, in all Member States, except Denmark, reductions in
Tämä toistui useimmissa jäsenmaissa, vain Tanskassa, Saksassa, Alankomaissa ja Itävallassa työntekijää kohti laskettu tehtyjen työtuntien määrä väheni merkittävästi (kaavio 32).
Changes in numbers employed and total hours worked in Member States, 1985­90 and 1990­94
Muutokset työllisten määrässä ja työtuntien kokonaismäärässä jäsenvaltioissa, 1985­90 ja 1990­94
30 Total economy, 1985-90
30 Kokonaistalous, 1985 ­ 90
31 Total economy, 199094
31 Kokonaistalous, 1990 ­ 94
Annual change (%) g
Vuosittainen muutos (%) ι 6
I Numbers employed I Total hours worked
OTyöllisten määrä ■ Työtuntien kokonaismäärä
Manufacturing, 1985-90
Teollisuus, 1985 ­ 90
Manufacturing, 199094
Teollisuus, 1990 ­ 94
Numbers employed
D Työllisten määrä fk ■ Työtuntien kokonaismäärä
■ Numbers employed ■ Total hours worked
D Työllisten määrä ■ Työtuntien kokonaismäärä
No separate ligures lor employment In manufacturing and non­manufacturing for GR
DK D E F IRL I L NL A Ρ SF S UK E14 GR; el erillisiä lukuja lyòlllsyydello teollisuudessa ja muilla sektoreilla
No separate figures for employment In manufacturing and non­manufacturing for GR
GR; el erillisiä lukuja työllisyydelle teollisuudessa ja muilla sektoreilla
34 Non-manufacturing, 1985-90
34 Muut kuin teollisuussektori, 1985 ­ 90
35 Non-manufacturing, 199094
35 Muut kuin teollisuussektori, 1990 ­ 94
Annual change (%)
Vuosittainen muutos (%) ι ε
Numbers employed Total hours worked
D Työllisten määrä ■ Työtuntien kokonaismäärä
No separate figures for employment In manufacturing and non­manufacturing for GR
Β DK D E F IRL I L NL A Ρ SF S UK EK GR: ei ertitela lukuja tyoHisyydefte t ooft soude sta μ muitta sektoreila
No separate figures tor employment In manufacturing and non­manufacturing for GR
GR: ei erillisiä lukuja työllisyydelle teollisuudessa ja muilla sektoreita
Section 3 The changing pattern of employment
Jakso 3 Työllisyyden muutokset
The changing pattern of employment declined by 7 million, 1V
Työllisyyden muutokset
More jobs for women less for men average.
Enemmän työpaikkoja naisille, vähemmän miehille
Since this is the same figure as their share of employ ment, men's and women's jobs declined proportionately. Between 1987 and 1990, the number in industry and services which occurred, the increase in the employment of men was lower than would have been expected on past trends.
Johtopäätös onkin, että teollisuudessa ja palveluissa tapahtuneen kasvuasteen valossa miesten työllisyyden kasvu oli alhaisempi kuin mitä olisi voinut odottaa aiemman kehityksen perusteella.
Women, in other words, continued to expand their importance in the Union work force over this period.
Toisin sa noen naisten merkitys unionin työ voimassa kasvoi edelleen tänä ajanjaksona.
In the years of recession after 1990, the employment of men resumed its longterm downward trend, declining by over 4V million
Vuoden 1990 jälkeisinä taantumavuosina miesten työllisyys jatkoi pitkän aikavälin laskusuuntausta pienentyen yli 4,5 miljoonaa vuosi na 1990-1994, mikä enemmän kuin kumosi edeltävien kolmen vuoden saavutukset.
2 between 1990 and 1994, more than cancelling out the gains made in the preceding three years.
neljännestä niistä, jotka menetti vät työpaikkansa tänä aikana, oli miehiä.
At the same time, the employment of women fell only very slightly.
Koska osuus on sama kuin miesten osuus työpaikoista, miesten ja naisten työpaikat vähenivät suhteellisesti saman verran.
by almost 6% overall or 2% a year.
Vuosina 19871990 määrä lisääntyi 2,5 miljoonalla unionissa, mikä on lähes kuusi prosenttia yhteensä tai kaksi prosenttia vuodessa.
Of these, just under two-thirds went to men, less than their share of the industrial work force.
Näistä hieman alle kaksi kolmannesta meni miehille, mikä on vähemmän kuin heidän osuutensa teollisuuden työvoimasta.
Indeed, the rate of growth of men's employ ment in industry over this period was only half that of women.
Itse asiassa miesten työllisyyden kasvu teollisuudessa tänä aikana oli vain puolet naisten vastaavasta kasvusta.
Never theless, this growth was in stark contrast to the losses suffered in the years before.
Kasvu oli kuitenkin selvä vastakohta edellisinä vuosi na menetetyille työpaikoille.
The period of job growth between 1987 and 1990 saw the employment of men in the European Union in crease, whereas over the 20 years before it had fallen.
Työpaikkojen määrän kasvuvuosina 19871990 miesten työllisyys Euroopan unionissa lisääntyi, kun se edeltävinä 20 vuotena oli laskenut.
In the 10 years 1975 to 1985, the number of men employed had declined by around 3 million, or 4%, and in the decade preceding that by around 1 million.
Vuosina 1975-1985 työssä käy vien miesten määrä oli laskenut noin kolme miljoonaa eli neljä prosenttia ja edeltävinä kymmenenä vuotena noin miljoonan.
In contrast, the employment of women had shown an even more pronounced longterm growth, increasing by 3 million, or by 7%, between 1965 and 1975 and by a further 10% over the next 10 years.
Toisaalta naisten työllisyys oli kasvanut vie läkin enemmän pitkällä aikavälillä; työssä käyvien naisten määrä kasvoi kolmella miljoonalla eli seitsemällä prosentilla vuosina 19651975 ja 10 prosenttia lisää seuraavina kymmenenä vuotena.
Women, therefore, gained proportionately more than men from the expansion of employment in industry over this period, taking over a third of the net additional jobs and increasing their share of the work force.
Naiset hyötyivätkin suhteellisesti enemmän kuin miehet työllisyyden kasvusta teollisuudessa tänä ajanjaksona, sillä heidän osalleen tuli yli kolmannes lisätyöpaikkojen nettomäärästä, jolloin heidän kokonaisosuutensa työvoimasta kasvoi.
They also, however, gained disproportionately from the expansion of services, taking 75% of the net additional jobs created over this period, much more than their share of employment (under half in 1987), though this was broadly in line with the trend increase in their share in previous years.
He hyötyivät myös suhteellisesti enemmän palvelusektorin laajentumisesta, sillä heidän osalleen tuli 75 prosenttia tänä ajanjaksona syntyneistä lisätyöpaikoista, mikä on paljon enemmän kuin heidän osuutensa työllisyydestä (alle puolet vuonna 1987), vaikka tämä oli laajasti ottaen yhdenmukainen heidän osuudessaan edellisinä vuosina vallinneen kasvusuuntauksen kanssa.
This was predominantly the consequence of growth of jobs in industry, which like the employment of men had shown a marked downward trend over the preceding years.
Tämä oli ennen kaikkea seurausta teollisuuden työpaikkojen määrän kasvusta, joka miesten työllisyyden tavoin oli laskenut edeltävinä vuosina.
Just as men seem to have lost out more than women from the reduction in industrial employment which had gone before, simply because they accounted for the preponderance of the work force — over 75% in the Union as a whole — so too they gained from the renewed expansion of employment in industry during the growth years.
Miehet näyttävät aiempina vuosina teollisuuden työllisyyden laskiessa menettäneen enemmän työpaikkoja kuin naiset yksinkertaisesti siksi, että heidän osuutensa koko työvoimasta oli suurempi — yli 75 prosenttia koko unionissa.
In agriculture, which continued to shed jobs between 1987 and 1990 despite the overall expansion of em ployment, both men and women experienced much the same rate of employment loss (around 10%).
Toisaalta miehet myös saivat enemmän työpaikkoja teollisuuden työllisyyden parantuessa kasvuvuosina.
Underlying this difference in experience, as in earlier years, was a sharp decline in employment in industry.
Tähän kehitykseen liittyi, kuten aiempinakin vuosina, teollisuuden työllisyyden jyrkkä lasku.
Between 1990 and 1994, the number of industrial jobs fell by almost 12%, almost as much as over the entire 10 years 1975 to 1985 and considerably more than the increase experienced in the latter part of the 1980s.
Vuosina 1990-1994 teollisuustyöpaikkojen määrä väheni lähes 12 prosenttia, mikä on lähes yhtä paljon kuin koko kymmenvuotiskautena 1975-1985 ja huomattavasti enemmän kuin 1980luvun jälkipuoliskolla koettu kasvu.
Unlike in earlier years, job losses hit women proportionately more than men (employment of women falling by over 15%, of men by under 11%).
Toisin kuin aiempina vuosina työpaikkojen menetykset kohdistuivat suhteessa enemmän naisiin kuin miehiin (naisten työllisyys laski yli 15 prosenttia, miesten alle 11 prosenttia).
For women, how ever, unlike men, the continuing expansion of jobs in services compensated for this decline and an accelerating loss of jobs in agriculture (which shed over 2 million jobs over this period, a decline of 20%, though again divided evenly be tween men and women).
Miehistä poiketen naisten kohdalla kuitenkin työpaikkojen jatkuva kasvu palvelusektorilla kumosi tämän vähennyksen sekä maatalouden kiihtyvän työpaikkakadon (maataloudesta katosi yli 2 miljoonaa työ paikkaa tänä ajanjaksona eli 20 prosenttia; vähennys jakaantui tasaisesti miesten ja naisten kesken).
For men, given the importance of industrial employment, it fell a long way short.
Miesten kohdalla palvelusektorin kasvava työllisyys ei lä heskään riittänyt korvaamaan menetettyjä työpaikkoja johtuen