natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There is a close association between lending growth and the magnitude of problem assets (')· Eliminating moral hazard from the savings bank behaviour would probably have changed the magnitude and nature of the Finnish banking crisis significantly (also the aggressive push of savings banks may have induced other banks to expand in response).
Luotonannon kasvun ja ongelmasaatavien määrän välillä on kiinteä yhteys (')· Moraalikadon poistaminen säästöpankkien toiminnasta olisi luultavasti muuttanut Suomen pankkikriisin laajuutta ja luonnetta huomatta vasti (säästöpankkien aggressiivinen toiminta on ehkä saanut muut pankit vastaamaan siihen laajentamalla omaa luotonantoaan).
Moral hazard rather than misunderstanding of credit risks or bad luck is suggested in Finland.
Suomen tapauksessa kyseessä lienee pikemminkin moraalikato kuin huonosti ymmärretyt luottoriskit tai huono onni.
But this is not particularly due to underpriced deposit insurance as in certain other studies (:), but more to the underpricing of nondeposit funding and perverse enforcement of capital regulations, or bank support policies that reward risk-taking.
Se ei kuitenkaan johtunut erityisesti alihinnoitellusta talletusvakuutuksesta kuten eräissä muissa tutkimuksissa on esitetty (2), vaan muu hun kuin talletuksiin perustuvan varainhankinnan ali hinnoittelusta ja vakavaraisuusvaatimusten nurinkurisesta soveltamisesta tai riskinottoa palkitsevasta pankkitukipolitiikasta.
Subsequently, the savings bank group was subject to the most stringent supervisory action applied to any of the banks — Skopbank was taken over by the Bank of Finland in 1991 and a major part of the individual savings banks ended up in government ownership in 1992.
Säästöpankkiryhmään kohdistettiin sittemmin ankarampi valvontaviranomaisten toimenpide kuin mihin kään muuhun pankkiin: Suomen Pankki otti Skopin haltuunsa vuonna 1991 ja suuri osa yksittäisistä säästöpankeista joutui valtion omistukseen vuonna 1992.
While there is some difference of emphasis in the literature on the role of the deposit guarantee scheme with Hein (5) suggesting that a major factor in the crisis was its underpricing, Vihriälä maintains that this was not solely the problem, but rather the anticipation of implicit creditor protection policies (6).
Alan tutkimuksissa talletusvakuusjärjestelmän roolia on painotettu hiukan eri tavoin: Hein (5) esittää, että sen alihinnoittelu oli kriisin tärkein syy, ja Vihriälä katsoo, että ongelmana oli pikemminkin siihen sisältyvä odotus velkojan suojelusta (6).
In response to the first concern, the Finnish deposit guarantee scheme was revised at the beginning of 1998 by an amendment and extension of the Act on Credit Institutions (1229/97).
Ensimmäisen epäkohdan korjaamiseksi Suomen talletusvakuusjärjestelmää muutet tiin vuoden 1998 alussa, kun järjestelmää koskevat muutokset ja lisäykset lakiin luottolaitostoiminnasta (1229/97) tulivat voimaan.
All deposit banks must now belong to a common deposit guarantee fund.
Kaikkien talletuspankkien on nyt kuuluttava yhteiseen talletussuojarahastoon.
Instead of the previous full coverage of deposits, the guarantee is now limited to a maximum of FIM 150 000 per depositor/bank (7)
Aiemman täyden talletussuojan sijasta talletussuoja on nyt rajoitettu korkeintaan 150 000 Suomen markkaan tallettajaa ja pankkia kohden (7)
(4) For full details, see Helakallio, E., 'Supervision of the financial markets', Bank of Finland Bulletin, Special issue, 1996, Financial markets in Finland.
(4) Yksityiskohtaisempi selvitys artikkelissa Helakallio, E., "Supervision of the financial markets", Bank of Finland Bulletin, Special Issue 1996, Financial
On the regulatory side, increasing attention was focused on the savings banks throughout 1991 and 1992.
Säästöpankkeihin kohdistettiin yhä tarkempaa valvontaa vuosina 1991 ja 1992.
The take-over of Skopbank in 1991 by the authorities made savings banks extremely conscious of supervision.
Skopin haltuunotto vuonna 1991 sai säästöpankit erittäin tietoisiksi valvonnasta.
Banks which were not so weak as to be constrained by regulators or creditors, but could not take pending losses without violating capital adequacy, played for time by financing customers.
Pankit, jotka eivät olleet niin heikkoja, että sääntelyviranomaiset tai velkojat olisivat rajoittaneet niiden toi mintaa, mutta jotka eivät voineet kestää tulevia tap
Bank of Finland Studies E:6, 1996, suggests that in the early 1990s Finnish deposit insurance may have been subsidised, so encouraging excessive risk-taking.
Tutkimuksessa todetaan, että 1990luvun alussa Suomen talletusvakuusjärjestelmää on ehkä tuettu, mikä on kannustanut liialliseen riskinottoon.
V., op. cit., cites the resolution passed by parliament in February 1993. by which the government guaranteed that Finnish banks would meet
H. ja Vihriälä, V., op. cit.
Box 15: Reorganisation of supervision
Kehikko 15: Valvonnan uudelleenjärjestely
The Bank Inspectorate under the Finance Ministry (later renamed the Banking Supervision Office) was established in 1922.
Valtiovarainministeriön alainen pankkitarkastusvirasto perustettiin vuonna 1922.
It initially only supervised banks but supervision was extended to mortgage societies and foreign representative offices (1979), management companies (1987), Postipankki Ltd and the derivatives market (1988), the securities' market (1989), and finance companies and certain credit card companies (1992).
Aluksi se valvoi ainoastaan pankkeja, mutta myöhemmin valvonta ulotettiin kiinnelainayhtiöihin ja ulkomaisten pankkien edustustoihin, rahastoyhtiöihin (1987), Postipankkiin ja johdannaismarkkinoille (1988), arvopaperimarkkinoille (1989), rahoitusyhtiöihin ja tiettyihin luottokorttiyrityksiin (1992).
ket supervision was reorganised and linked with the Bank of Finland.
Kun Rahoitustarkastus perustettiin, rahoitusmarkkinoiden valvonta järjestettiin uudelleen ja liitettiin Suomen Pankin yhteyteen.
Resources were also transferred from the central bank to upgrade its economic monotoring work.
Keskuspankista siirrettiin myös resursseja Rahoitustarkastukseen, jotta se voisi tehokkaammin seurata taloutta.
The FSA forms a part of the Bank of Finland, but in its supervisory work it acts as an independent administrative unit exercising public authority.
Rahoitustarkastus on osa Suomen Pankkia, mutta valvontaviranomaisena se toimii riippumattomana julkishallinnon viranomaisena.
This independence is under lined by its having its own administrative structure.
Tätä riippumattomuutta korostaa sen oma hallintorakenne.
The primary duty of the FSA is to supervise credit institutions and others operating in the financial markets.
Rahoitustarkastuksen päätehtävä on valvoa luottolaitoksia ja muita rahoitus markkinoiden toimijoita.
It has extensive rights to inspect, issue regulations (based on specific provisions of law) and guidelines (not legally but de facto binding), amend or withdraw authorisations.
Sillä on laajat oikeudet tutkia, antaa (tiettyyn säädökseen perustuvia) määräyksiä ja (ei juridisesti, mutta defacto sitovia) ohjeita sekä muuttaa tai peruuttaa toimilupia.
Graph 61: Bank employees
Kuvio 61: Pankkien henkilöstömäärä
Commercial
Osuuspankit
Graph 62: Bank branches
Kuvio 62: Pankkikonttorit
The 1995 results included a large loss early in the year by KOP prior to its merger with Unitas to form Merita Bank in spring 1995.
Vuoden 1995 tulokseen sisältyi suuri tap­pio, jonka KOP kirjasi vuoden alussa ennen kuin se fuusioitui Unitakseen. Tästä sulautumasta syntyi Merita Pankki keväällä 1995.
Combined operating profits in the banking sector have been positive since mid-1995.
Pankkisektorin yhteenlaskettu toiminnallinen tulos on ollut voitollinen vuoden 1995 puolivälistä lähtien.
To a large extent, this improve ment in results has been due to a decrease in credit losses (in 1996 these amounted to FIM 3.7 billion as against FIM 6.5 billion in 1995).
Tämä tuloksen paraneminen johtuu suurelta osin luottotappioiden vähenemisestä (vuonna 1996 luottotappiot olivat 3,7 miljardia markkaa, kun ne vielä vuonna 1995 olivat 6,5 miljardia markkaa).
Credit losses caused by the corporate sector have decreased substantially.
Yrityssektorin luottotappiot ovat vähentyneet huomatta­vasti.
Nonperforming claims, the majority of which are in the corporate sector, in particular in construction, trade and restaurant operations, continued their downward course to just under FIM 10 billion in 1996 as against FIM 55 billion in 1992 with the rate of return on equity in the sector recovering to 11.8 % in 1996 (and to 17.7 % in 1997) (3).
Järjestämättömät saamiset, joista suurin osa on yrityssektorilla ja erityisesti rakennus­ ja kaupan alalla ja ravitsemustoiminnassa, supistuivat edelleen vajaa­seen 10 miljardiin markkaan vuonna 1996, kun ne vielä vuonna 1992 olivat 55 miljardia markkaa. Samalla oman pääoman tuottoaste nousi pankkisektorilla 11,8 prosenttiin vuonna 1996 (ja 17,7 prosenttiin vuonna 1997) (3).
Further consolidation in the banking sector continued more recently.
Pankkisektorin vahvistuminen edelleen on jatkunut viime aikoina.
A merger took place between Merita and Nordbanken (Sweden) in late 1997 to form the MeritaNordbanken Group while Postipankki joined with Finnish Export Credit Ltd.
Merita ja ruotsalainen Nordbanken sulautuivat vuoden 1997 lopulla MeritaNordbanken­konserniksi, ja Postipankki ja Suomen Vientiluotto yhdistyivät.
In addition, the financial system experienced some decentralisation with the splitting-up of the cooperative banks into two separate groups.
Lisäksi rahoitusjärjes­telmässä tapahtui hajautumista, kun osuuspankit jaettiin kahteen eri ryhmittymään.
The savings banks went through a radical restructuring in the period 1990-92.
Säästöpankit kokivat perusteellisen rakennemuutoksen vuosina 1990­1992.
Mergers reduced the numbers of savings banks from 150 at the end of 1990 to 86 at the end of 1991.
Sulautumien vuoksi säästöpank­kien lukumäärä väheni vuoden 1990 150:stä 86:een vuoden 1991 lopussa.
The larger savings banks merged to form the Savings Bank of Finland in autumn 1992, reducing the number of independent bank units to 41 at the end of that year.
Suurimmat säästöpankit sulautui­vat ja muodostivat Suomen Säästöpankin (SSP) syk­syllä 1992, mikä vähensi itsenäisten pankkiyksiköiden määrän 41:een sen vuoden lopussa.
In autumn 1993, SBF was effectively dismantled through a sale of loans and transfer of deposits to the four competing bank groups.
Syksyllä 1993 SSP pilkottiin myymällä sen luotot ja siirtämällä talletukset neljälle kilpailijapankille.
The steps taken to cut operating expenses in the banking system as a whole are vividly illustrated in Graphs 61 and 62.
Pankkijärjestelmän toiminta­kulujen leikkaaminen näkyy selvästi pankkien henkilös­tömäärää ja konttorien lukumäärää kuvaavissa kuvioissa.
Economic recovery since 1994 has only partly trans lated into increased corporate and consumer confidence to engage in borrowing operations — much new corporate financing comes from internally generated funds in those firms where performance has recovered sufficiently while many consumers appear to be saving or paying off debts.
Vuonna 1994 alkanut talouden elpyminen on ainoastaan osittain siirtynyt yritysten ja kuluttajien luot­tamukseen ja lisännyt niiden luotonottoa: yritykset näyttävät rahoittavan toimintansa enimmäkseen tulora­hoituksella yrityksissä, joiden tulos on parantunut riittä­västi, ja kuluttajat taas näyttävät säästävän tai maksavan pois lainojaan.
The challenges faced by banks include boosting profitability (the recent improvement is due more to reduced provisioning than stronger earnings generation — interest rate margins narrowed to just over 4 % in 1997), ensuring a satisfactory level of loan demand and asset quality, as well as continuing consolidation as a result of intense competition leading to branch closures.
Pankkien haasteena on kannattavuuden kohentaminen (viimeaikainen paraneminen johtuu pikemminkin varausten pienenemisestä kuin parem­masta tuotosta, sillä korkomarginaali kaventui runsaa­seen 4 prosenttiin vuonna 1997), tyydyttävän luotonky­synnän tason ja vakuuksien laadun varmistaminen sekä jatkuva keskittyminen kireän kilpailun vuoksi, joka pakottaa konttoreiden sulkemiseen.
The high level of competitive pressure is accentuated by the low level of loan demand engendered by the banking crisis and has been fuelled by the entry of foreign banks, notably major Swedish (in 1995 Svenska Handelsbanken acquired the majority of Skopbank credits) and Danish banks.
Kovaa kilpailupai­netta lisää pankkikriisin aiheuttama alhainen luotonky­syntä, ja sitä on lisännyt ulkomaisten pankkien, erityi­sesti suurten ruotsalaisten ja tanskalaisten pankkien tulo Suomen markkinoille (vuonna 1995 Svenska Handelsbanken hankki suurimman osan Skopin luo­toista).
The intense competition together with low profitability and moderate asset quality also make internal capital generation difficult.
Sisäisen tulon tuottaminen on myös vaikeaa tiu­kan kilpailun, alhaisen kannattavuuden ja omaisuuserien vaatimattoman laadun vuoksi.
In addition, liquidity may remain a challenge as more savings disintermediation can be expected in a low interest rate environment (').
Lisäksi voi syntyä likviditeettiongelmia, koska säästöjen välit­täminen voi siirtyä pois pankeista alhaisen korkotason vuoksi (').
No Member State is immune to the potentially damaging effects of financial sector difficulties.
Mikään jäsenvaltio ei ole immuuni rahoitussektorin vai­keuksien mahdollisille haittavaikutuksille.
Relatively sound basic fundamentals in periods of comfortable growth can turn around quite rapidly.
Suhteellisen vahvatkin talouden perustekijät tasaisen kasvun aikoina voivat muuttua melko nopeasti.
Asset price bubbles are a particular cause for concern for regulators, since if they unwind rapidly they can create untold damage to the financial sector.
Sääntelyviranomaisten kannalta varallisuushintakuplat ovat erityisen ongelmal­lisia, koska nopeasti puhjetessaan ne voivat aiheuttaa suunnatonta vahinkoa rahoitussektorille.
Such developments are not restricted to countries in a rapid phase of develop ment but can easily occur in more mature economies, as has been demonstrated in this annex.
Tämä kehitys ei koske ainoastaan nopeasti kehittyviä maita, vaan se voi toteutua helposti kypsemmissäkin talouksissa kuten tässä liitteessä on osoitettu.
Neither will countries in a permanently fixed exchange rate system always be spared (e.g. the case of the state of Texas can be cited).
Edes maat, joiden valuutta­kurssi on pysyvästi kiinnitetty, eivät aina voi säästyä tällaiselta kehitykseltä (esimerkkinä voidaan mainita Texasin osavaltio).
Action has been taken on costs and rationalisation has taken place through mergers.
Pankkien kustannuksia on karsittu, ja pankkien toimin­taa on rationalisoitu sulautumien avulla.
The number of bank employees declined by over a third from the peak in 1989 to the end of 1995 (with the numbers being down to one half in 1998).
Pankkien hen­kilöstömäärä supistui vuoden 1989 huippuluvusta yli kolmanneksen vuoteen 1995 mennessä (ja puolet vuo­teen 1998 mennessä).
Banks finally returned to profitability in 1996 with operating profits nearly FIM 5 billion higher than in 1995 and the profits of all large
Pankkien kannattavuus palautui lopulta vuonna 1996, jolloin niiden toiminnallinen
As also demonstrated by the case of Finland, foreign exchange and financial market liberalisation can act as a backdrop to the development of unsustainable trends in the domestic economy moving from a system of credit rationing to pure market allocation.
Kuten myös Suomen tapaus osoittaa, valuutta­ ja rahoi­tusmarkkinoiden vapauttaminen voi toimia kestämättö­män kotimaisen talouskehityksen taustatekijänä siirryt­
Forsund and Bukh on efficiency found that the largest Danish and Swedish banks were among the most efficient units in their pooled sample (Efficiency in European hanking. 1995).
Forsundin ja Bukhin (1995) tehokkuustutkimuksessa todettiin suurimpien tanskalaisten ja ruotsalaisten pankkien olevan tutkimusotoksen tehokkaimpia yksiköitä ­ Efficiency in European Banking.
The economic and financial situation in Finland pened.
Taloudellinen tilanne ja rahoitusmarkkinat
In buoyant macroeconomic conditions, supervi­sors should therefore be particularly attentive to main­taining strict regulatory policies on risky lending with a view to maintaining longterm stability even in worstcase scenarios.
Vahvan talouskasvun oloissa rahoitusmarkkinoita val­vovien viranomaisten pitäisikin erityisesti huolehtia siitä, että riskialtista luotonantoa säännöstellään tiukasti ja täten säilytetään pitkäaikainen vakaus jopa kaikkein huonoimpien skenaarioiden toteutumisen varalta.
Care is also required in setting the level of deposit guarantee schemes and the realistic funding of such guarantees, as well as on commonly held per­ceptions that individual financial institutions will never be allowed to fail.
Talletusvakuusjärjestelmän tason määritteleminen ja sen realistinen rahoittaminen vaativat myös varovai­suutta, samoin kuin sen yleisen käsityksen ylläpitämi­nen, että yksittäisen rahoituslaitoksen ei koskaan anneta mennä konkurssiin.
ments for allocative efficiency are compelling), but this allocation should take place in the context of a fully risk-based pricing system and supervisors should be fully alert to moral hazard possibilities.
Allokoinnin pitäisi kuitenkin tapahtua täysin riskeihin perustuvan hinnoittelujärjestelmän pohjalta, ja valvontaviranomais­ten pitäisi olla täysin tietoisia moraalikadon ongelmasta.
While one could, perhaps, posit that the combination of circum­stances which existed in the Finnish economy in the late 1980s (rapid liberalisation of financial markets, a peg with some credibility, strong growth of credit to the domestic economy, negative tax-corrected real interest rates, relatively loose supervision, comprehensive deposit guarantee schemes, and subsequent strong con­traction of major markets) may never again exist for any country in this combination, it is suggested that even some of these factors could lead to asset distress and problems in the financial system.
Vaikka voidaankin ehkä olettaa, ettei Suomessa 1980­luvun lopulla vallinnut tilanne (jossa yhdistyivät rahoi­tusmarkkinoiden nopea vapauttaminen, melko uskot­tava valuuttakurssikiinnitys, vahva luotonannon kasvu kotimaassa, negatiiviset verotuksella korjatut reaaliko­rot, suhteellisen kevyt valvonta, täyden suojan antava talletusvakuusjärjestelmä ja tärkeimpien vientimarkki­noiden supistuminen) toistu sellaisenaan enää milloin­kaan missään maassa, on esitetty, että varallisuushinta­ja rahoitusjärjestelmäongelmia voi syntyä jo joidenkin näiden yhdistelmästä.
The lessons of this episode are especially important for countries man­aging the process of transition.
Tämän ajanjakson opetukset ovat erityisen tärkeitä siirtymätalouksien maille.
The liberalisation of financial markets in the 1980s is one of the key factors (') explaining the difference in the experiences of the 1970s and 1980s in Finland.
Rahoitusmarkkinoiden vapauttaminen 1980­luvulla on eräs keskeinen tekijä ('), jolla selitetään 1970­ ja 1980­Iukujen erilaisuutta Suomessa.
In the 1970s, the rise in asset prices was affected by the low, and sometimes negative, real interest rate.
Alhainen, joskus jopa negatiivinen, reaalikorko vaikutti varallisuushintojen nousuun 1970­luvulla.
The greater availability of credit in connection with liberal­isation led to a strong increase in credit in the 1980s and consequently in asset prices, without this being reflected in the usual indicators of inflation.
Luoton saatavuuden paranemi­nen rahoitusmarkkinoiden vapauttamisen yhteydessä kasvatti luotonantoa ja nosti siten varallisuushintoja voimakkaasti 1980­luvulla eikä tämä näkynyt tavan­omaisissa inflaatioindikaattoreissa.
Foreign currency denominated debt was also a significant factor behind the financing of the asset price boom as was the influx of shortterm capital.
Valuuttalainat olivat myös tärkeä varallisuushintojen nousuun vaikuttava tekijä samoin kuin maahan virrannut lyhytaikainen pää­oma.
The ability of monetary policy in the region to control bank credit expansion was weakened as a result of deregulation, particularly in so far as monetary policy was primarily geared to the maintenance of the fixed exchange rate regime.
Rahapolitiikan mahdollisuudet hallita pankkiluot­tojen kasvua olivat heikentyneet säännöstelyn purkami­sen myötä, erityisesti siksi, että rahapolitiikan tavoit­teena oli ensisijaisesti kiinteän valuuttakurssin säilyttä­minen.
In Finland, financial liberalisation very likely increased bank lending quite directly through its impact on the availability and cost of banks' financing, both in the domestic money market and foreign capital market.
Suomessa rahoitusmarkkinoiden vapauttaminen kasvatti pankkien luotonantoa hyvin todennäköisesti aivan suo­raan sen vaikutuksen vuoksi, joka sillä oli pankkien varainhankinnan saatavuuteen ja kustannuksiin koti­maan rahamarkkinoilla ja valuuttamarkkinoilla.
It can be concluded that financial liberalisation undoubt­edly created a positive shock to the supply of bank credit.
Voidaan todeta, että rahoitusmarkkinoiden vapauttami­nen aiheutti epäilemättä häiriön, joka lisäsi pankkiluot­tojen tarjontaa.
There is some solid evidence of underpricing of banks' nondeposit liabilities.
On vankkoja todisteita siitä, että pank­kien vastattavat (muut kuin talletukset) olivat alihinnoi­teltuja.
It is estimated that credit expansion would have been one third smaller than the actual growth rate in 1986-90 in the absence of moral hazard, with consequent effects on the scale of nonperforming loans later.
Arvioiden mukaan luotonkasvu olisi ollut kol­manneksen pienempää kuin se oli vuosina 1986­1990 ellei moraalikatoa olisi ollut, mikä olisi vaikuttanut vas­taavasti järjestämättömien luottojen määrään.
Α., 'Asset prices and monetary policy'.
A. ja Suvanto.
Bunk of Finland Bulletin, May 1998.
Α., "Asset prices and Monetary Policy", Bank of Finland Bulletin, toukokuu 1998, jossa asiaa käsitellään tarkemmin.
Compilation of Community legislation
Kokoelma yhteisön lainsäädäntöä
I Extracts from the Treaty establishing the European Community, annexed protocols and declarations
I Otteita Euroopan yhteisön perustamissopimuksesta ja siihen liitetyistä pöytäkirjoista ja julistuksista
I The scenario for the changeover to the single currency
I Päätökset euron käyttöönottavista jäsenvaltioista
Decisions on Member States adopting the euro
Kokoelma on myös välttämätön oikeudellinen tuki talous- ja rahaliiton vaikutusalueen rajaamisessa.
Legal framework for the euro
I Euroa koskevat oikeudelliset puitteet
Ρ he euro has been with us since 1 January 1999.
E uroaika alkoi tammikuun 1999 alussa, kun euro otettiin käyttöön tilivaluuttana.
That marked the start of a long transition period that will end in January 2002 when euro notes and coins finally appear.
Silloin alkoi pitkä siirtymäkausi, joka huipentuu tammikuussa 2002 euroseteleiden ja -kolikoiden käyttöönottoon.
But what is the legal framework for the euro?
Mikä on euron oikeudellinen tausta?
What are the rules governing its introduction?
Millaisiin säädöksiin euron käyttöönotto perustuu?
It is a compilation of all the Community legislation relating to economic and monetary union (EMU) and the introduction of the euro.
I Vakaus-ja kasvusopimus, kasvuja työllisyys
Stability and Growth Pact, growth and employment ί Exchange rate mechanism in Stage III of economic and monetary union
Kokoelmassa on yli viisikymmentä tekstiä: edellä mainitut sopimukset, johdettua oikeutta ja muita asiakirjoja (päätöslauselmia, lausuntoja ja suosituksia).
I Texts on the European Central Bank
I Euroopan keskuspankista annetut säädökset
The introduction of the euro is governed by regulations and specific provisions which were set out in the Maastricht Treaty.
Euron käyttöönotosta säädetään Maastrichtin sopimuksessa määrätyillä asetuksilla ja erityismääräyksillä.
The rules were then updated by the Treaty of Amsterdam.
Näitä tekstejä on päivitetty Amsterdamin sopimuksella.
This has prompted the European Commission to pubish a euro compendium.
Euroopan komissio julkaisee ne kokoelmana.
I Technical aspects of the introduction of the euro t Other legislation
I Muu lainsäädäntö