natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This is consistent with the abovementioned moderate wage increases in the two latest general wage agreements, the most recent of which lasts until the end of 1999.
Tämä sopii yhteen edellä mainittujen maltillisten palkankorotusten kanssa kahdella edellisellä tupokierroksella, joista jälkimmäinen on voimassa vuoden 1999 loppuun saakka.
Should this stance of wage moderation change in the next wage round, a more active anti-inflationary role would then be required from other policies, beginning with fiscal policy.
Jos maltillinen palkkalinja muuttuu seuraavalla kierroksella, muilta politiikan osa-alueilta - finanssipolitiikalta etunenässä - edellytetään aktiivisempaa otetta inflaationtorjunnassa.
Introduction: High levels of expenditure and taxation
Johdanto: suuret julkiset menot ja ankara verotus
All that said, the risk always exists of a potential out­break of inflationary pressures even before the next wage round.
Kaikesta edellä olevasta huolimatta on aina olemassa vaara, että inflaatiopaineita syntyy jo ennen seuraavaa työehtosopimuskierrosta.
This would be the case particularly if pri­vate consumption were to grow stronger and (in a more medium-term perspective) if investment did not follow.
Näin on erityisesti, jos yksityinen kulutus vahvistuu eikä (keskipitkällä aikavälillä) investointitoiminta seuraa perässä.
Excess demand could also arise in some particular sec­tors.
Joillakin aloilla voi myös syntyä liikakysyntää.
In such an event, first best measures should be addressed to tackle possible market distortions in the concerned sectors.
Jos näin kävisi, olisi ensimmäiseksi pyrittävä poistamaan mahdolliset markkinavää-
Since the mid-1970s, Finland has had a higher govern­ment revenues/GDP ratio than EU-15.
Suomen julkisten menojen suhde BKT:hen on 1970luvun lopulta ollut korkeampi kuin koko EU:ssa keskimäärin.
The tax ratio in Finland is also higher: in 1997, taxes and social security contributions equalled 47 % of GDP in Finland, against an EU average of 43 %.
Myös Suomen verokanta on korkeampi: vuonna 1997 verot ja sosiaaliturvamaksut olivat 47 prosenttia suhteessa BKT:hen, kun EU:n keskiarvo oh 43 prosenttia.
The largest differences are in
Kuvio 10: Julkiset tulot ja menot
Source: National accounts (July 1998).
Lähde: Kansantalouden tilinpito Qieinäkuu 1998).
Macroeconomic policy in the 1990s the field of personal income taxation, where the Finnish tax burden is significantly above the Union average (for more details on public finances, see Annex 2).
Suurimmat erot ovat ansiotuloverotuksessa, jossa Suomen verorasitus on huomattavasti EU:n keskiarvoa korkeampi (julkista taloutta käsitellään tarkemmin liitteessä 2).
8 % of GDP. Between 1990 and 1993, the ratio of government balance to GDP deteriorated by 13 percentage points — from a surplus of 5 % of GDP to a deficit of 8 %.
Vuosina 1990-1993 julkisen talouden rahoitusaseman suhde BKT:hen heikkeni 13 prosenttiyksikköä eli 5 pro senttia ylijäämäisestä 8 prosenttia alijäämäiseksi.
In the same three-year period, the ratio of government gross debt to GDP rose by 44 percentage points to 58 % (see Table 5).
Saman kolmen vuoden ajanjakson aikana julkisen talouden bruttovelkasuhde nousi 44 prosenttiyksikköä 58 prosenttiin (taulukko 5).
However, when measured by the expenditure side, and unlike its Nordic neighbours, Finland used to have a relatively small government sector in relation to GDP.
Jos tilannetta taas tarkastellaan julkisten menojen kan nalta, huomataan, että Suomella - päinvastoin kuin sen pohjoismaisilla naapureilla - oh aikaisemmin suhteellisen pieni julkinen talous suhteessa BKT:hen.
Indeed, government expenditure in Finland remained clearly below the average of EU-15 until 1991, when the rising expenditure on social benefits and interest costs, together with a declining GDP, raised the expen-diture-to-GDP ratio.
Suomen julkiset menot pysyivätkin selvästi koko EU:n keskiarvon alapuolella vuoteen 1991 saakka, jolloin kasvavat sosiaalimenot ja korkokustannukset yhdessä BKT:n supistumisen kanssa nostivat menojen suhdetta BKT:hen.
Since the recession, the government balance has improved (see Graph 11).
Taantuman jälkeen julkisen talouden rahoitusasema on parantunut (kuvio 11).
The improvement has been remarkably strong in terms of the cyclically adjusted primary balance, which in 1998 recorded a higher surplus than during the boom years of the late 1980s.
Erityisen voimakkaasti on parantunut suhdannekorjattu perusjäämä, jonka ylijäämä oli vuonna 1998 suurempi kuin 1980luvun lopun vahvan suhdannekehityksen vuosina.
By 1997, the actual government deficit had declined to 1.1 % of GDP, and, in 1998, the government accounts were in surplus for the first time since the recession.
Vuoteen 1997 mennessä julkisen talouden varsinainen alijäämä laski 1,1 prosenttiin suhteessa BKT:hen ja vuonna 1998 julkinen talous oli ylijäämäinen ensimmäisen kerran taantuman jälkeen.
Table 6 looks at the evolution of the fiscal policy stance as measured by the change in the cyclically adjusted primary balance (calculated by the Commission services) over the last full business cycle in 1986-98 (')· Changes in revenues, and interest and noninterest expenditure are also shown in the table.
Taulukossa 6 tarkastellaan finanssipolitiikan virityksen kehitystä suhdannekorjatun perusjäämän (komission laskemien) muutosten valossa viimeisen kokonaisen suhdannekierron aikana vuosina 1986-1997 (')· Taulukossa näkyvät myös tulojen, korkomenojen ja muiden kuin korkomenojen muutokset.
Government expenditures rose rapidly during the recession of the early 1990s (see Graph 10).
Julkiset menot nousivat nopeasti 1990luvun alun taan tuman aikana (kuvio 10).
Between 1990 and 1997, government interest payments increased four fold: from IV2 to 6 % of GDP.
Vuosina 1990-1997 julkiset korkomenot kasvoivat nelinkertaisiksi: IV2 prosentista 6 prosenttiin suhteessa BKT:hen.
In absolute terms, income transfers grew by even more and became the most important item in government spending.
Absoluuttiset tulonsiirrot kasvoivat vielä enemmän ja niistä tuli julkisten menojen merkittävin erä.
The recession raised the volume of government transfers to households by 10 percentage points to 27 % of GDP between 1990 and 1993.
Taantuma kasvatti kotitalouksille suunnattujen tulonsiirtojen määrää 10 prosenttiyksikköä 27 prosenttiin suhteessa BKT:hen vuosina 1990-1993.
Simultaneously, the share of income transfers in households' gross income rose from one fifth to one third.
Samaan aikaan tulonsiirtojen osuus kotitalouksien bruttotuloista nousi yhdestä viidenneksestä kolmannekseen.
Fiscal policy in the past decade
Finanssipolitiikka viime vuosikymmenen aikana
During the years of strong economic growth (1986-89), the most striking feature of fiscal policy was its procyclical stance in 1987 (2).
Vuosina 1986-1989, jolloin talouskasvu oli voi makasta, finanssipolitiikan huomiota herättävin piirre oli sen myötäsyklinen viritys vuonna 1987 (2).
Government expenditure (adjusted for the effects of the cycle) was increased significantly.
Julkisia menoja (suhdannekorjatut) lisättiin huomattavasti.
Revenue increases offset only a part of the higher expendi-
Menojen kasvua ei katettu kuin osin tulojen lisäyksillä, ja suhdannekorjattu julki-
Until the recession of 1990-93, the Finnish government accounts posted surpluses uninterruptedly.
Ennen vuosien 1990-1993 taantumaa Suomen julkinen talous oli jatkuvasti ylijäämäinen.
The surpluses were mainly generated in the social security sec tor, while the financial position of central and local governments fluctuated around balance.
Ylijäämät kertyivät pääasiassa sosiaaliturvasektorilla, kun taas valtion ja kuntien rahoitusasema oli suunnilleen tasapainossa.
The government debt ratio remained low: at the start of the recession in 1990, government debt equalled 14 % of GDP.
Julkisyhteisöjen velkaantuneisuus pysyi alhaisena: taan tuman alkaessa vuonna 1990 julkinen velka oli 14 pro senttia suhteessa BKT:hen.
(') Total output was estimated to be on its trend in 1986; after a pick-up and the subsequent recession, total output returned to its trend in 1997, (:) The assessment on the stance of fiscal policy may differ according to the cyclical adjustment method used.
(') Kokonaistuotannon arvioitiin olevan trcndinmukaista vuonna 1986. Kasvun ja sitä seuranneen taantuman jälkeen kokonaistuotanto palasi trenditasolleen vuonna 1997. (;) Finanssipolitiikan virityksen arviointi voi riippua siitä, mitä suhdannekorjausmcnctelmää käytetään.
The strong procyclical fiscal policy adopted in 1987 seems, however, uncontrovcrsial.
Näyttää kuitenkin kiistattomalta. että vuonna 1987 harjoitettiin vahvasti myötäsyklistä finanssipolitiikkaa.
Fiscal policy was then restrictive in 1988, but not enough to offset the expansive budgetary stance of 1987 and, lo a lesser extent, of 1989.
Vuonna 1988 finanssipolitiikka oli kiristävää, mutta ei tarpeeksi kiristävää, jotta siliä olisi voitu korjata edellisen vuoden keveys.
The financial position of general government turned into a deficit in 1991, and the deficit peaked in 1993 at
Julkisen talouden rahoitusasema kääntyi alijäämäiseksi vuonna 1991, ja alijäämä oli suurimmillaan vuonna 1993, jolloin se oli 8 prosenttia suhteessa BKT:hen.
General government balance and debt, 1985-98
Julkisyhteisöjen rahoitusasema ja velka vuosina 1985-1998
Source: Commission services.
Lähde: komissio.
Graph 11: Actual and cyclically adjusted government balance and primary balance, 1986-98
Kuvio 11: Varsinainen ja suhdannekorjattu julkisen talouden tasapainoja perusjäämä
Cyclically adjusted net lending
— Suhdannekorjattu nettolainananto
Cyclically adjusted net lending excluding interest payments
— Suhdannekorjattu nettolainananto ja korkomenot
Source: Commission services, autumn 1998 economic forecasts.
Lähde: komissio (syksyn 1998 talousennusteet).
ture, and the cyclically adjusted government balance deteriorated significantly.
sen talouden tasapaino heikkeni merkittävästi.
The latter years of the period witnessed some fiscal tightening.
Ajanjakson viimeisinä vuosina finanssipolitiikkaa kiristettiin jonkin verran.
One third of the expenditure increase was due to higher interest costs, while the remaining two thirds represented noninterest spending.
Yksi kolmasosa kulujen noususta joh­tui korkeammista korkokustannuksista, kun taas jäljelle jääneet kaksi kolmasosaa edustivat muita kuin korkokuluja.
Also, government revenues were raised; the revenue increase was high enough to offset the rise in noninterest spending.
Myös valtion tulot kasvoivat; tulojen kasvu oli tarpeeksi suuri kattamaan mui­den kuin korkomenojen nousun.
Hence, in terms of changes in
Näin ollen perus­
Contribution of revenues and expenditure to the change in the cyclically adjusted government balance, 1986-98
Tulojen ja menojen osuus suhdannekor,jatun julkisen talouden tasapainon muutoksessa vuosina 1986­1998
(level or change in % of trend GDP)
(taso tai %-muutos suhteessa BKT:hen)
Start 1986 (level'/.of trend GDP)
Lähtökohta 1986 (taso S trendinmukai­sesta BKTrstä)
Boom 1987-89 (1989 compared with 1986, pp)
Noususuhdanne 1987­89 (v. 1989 verrattuna vuoteen 1986, %­yksikköa)
Recession 199093 (1993 compared with 1989, pp)
Taantuma 1990­93 (v. 1993 verrattuna vuoteen 1989, •/•­yksikköä)
Recovery 1994-98 (1998 compared with 1993, pp)
Elpyminen 1994­98 (v. 1998 verrattuna vuoteen 1993, ••­yksikköä)
Cycle 1986-98 (1998 compared with 1986, pp)
Suhdannekierto 1986­98 (v. 1998 verrattuna vuoteen 1986, ■•­yksikköä)
Cyclically adjusted revenues Cyclically adjusted expenditure:
Suhdannekorjatut tulot Suhdannekorjatut menot: korkomenot
Macroeconomic policy in the 1990s the primary balance, discretionary fiscal policy remained broadly neutral (expansionary in 199092, restrictive in 1993, see Graph 11).
Talouspolitiikka 1990luvulla jäämän muutosten osalta harkinnanvarainen finanssipolitiikka säilyi yleisesti ottaen neutraalina (se oli keveää vuosina 1990-92 ja kireää vuonna 1993, ks. kuvio 11).
The overall cyclically adjusted government balance instead continued to deteriorate significantly because of the higher interest expenditures.
Sen sijaan suhdanne korjattu julkisen talouden alijäämä kokonaisuudessaan heikkeni huomattavasti suurempien korkomenojen vuoksi.
a part of the effects of the income tax cuts on public finances, the tax rate on corporate and capital income was raised and some environmental and energy taxes were increased.
samoin kuin eräitä ympäristö- ja energiaveroja on nostettu.
The easing of labour taxation has simultaneously contributed to improving the employ ment situation, and to achieving wage moderation in the incomes policy negotiations.
Työn verottamisen keventäminen on osaltaan edistänyt työllisyyttä ja maltillista palkkakehitystä tulo poliittisissa neuvotteluissa.
A favourable evolution of corporate tax revenue contributed to maintaining the overall tax ratio fairly stable in relation to GDP after the recession.
Suotuisa yritysverotulojen kehitys on osaltaan auttanut säilyttämään kokonaisveroasteen suhteellisen vakaana suhteessa BKT:hen taantuman jälkeen.
In 1997, taxes and social security contributions accounted for 47 % of GDP.
Vuonna 1997 verot ja sosiaaliturvamaksut olivat 47 prosenttia suhteessa BKT:hen.
During the recovery since 1994, the stance of fiscal policy turned countercyclical.
Vuonna 1994 alkaneen elpymisen aikana finanssipolitiikka on muuttunut suhdannetta hillitseväksi.
The tightening took place almost entirely on the expenditure side, where the continued rise in interest payments was more than offset by reductions in noninterest spending.
Finanssipolitiikka on kiristetty lähes yksinomaan menopuolella, jossa muita kuin korkomenoja vähennettiin enemmän kuin korkomenot nousivat.
Both the primary balance and the over all balance (adjusted for the effects of the cycle) improved — the former by more than the latter.
Sekä perusjäämä että rahoitusasema (suhdannekorjattuna) paranivat, edellinen enemmän kuin jälkimmäinen.
The recession years led to the end of a long era, in which taxes were continuously raised in order to finance improvements in the public welfare services or to raise the level of social benefits.
Menoleikkauksiin perustuva julkisen talouden vakauttamisohjelma
The fiscal consolidation programme of the present government was announced in the government's programme in April 1995 and in the convergence programme which was adopted in September of the same year.
Nykyisen hallituksen julkisen talouden vakauttamisohjelma julkistettiin hallitusohjelmassa huhtikuussa 1995 ja saman vuoden syyskuussa hyväksytyssä lähentymisohjelmassa.
In the initial convergence programme, the aim was to turn the then 5 % of GDP government deficit into a small surplus in 1997.
Ensimmäisessä lähentymisohjelmassa asetettiin tavoitteeksi julkisen talouden rahoitusaseman kääntäminen 5 prosenttia alijäämäisestä hieman ylijäämäiseksi vuonna 1997.
The 'growth pause' between late 1995 and early 1996 led to a revision of the targets in the first update of the convergence programme in September 1996: all the medium-term targets for government net lending were revised down wards by some 2 percentage points relative to GDP.
Vuoden 1995 lopun ja vuoden 1996 alun kasvun hetkellisen pysähtymisen vuoksi tavoitteita tarkistettiin, kun lähentymisohjelma päivitettiin ensimmäisen kerran syyskuussa 1996: kaikkia julki sen talouden nettoluotonannon keskipitkän aikavälin tavoitteita tarkistettiin noin 2 prosenttiyksikköä alaspäin suhteessa BKT:hen.
The second update of the convergence programme in September 1997 introduced only minor changes to the first update.
Lähentymisohjelman toisessa päivityksessä syyskuussa 1997 oli vain vähäisiä muutoksia ensimmäiseen päivitettyyn versioon verrattuna.
The stability programme of September 1998 incorporates the unexpectedly strong GDP growth of the past year, and the public finances forecast is consequently more optimistic than the convergence programme update: the government balance is expected to move from a deficit into a surplus of 1.1 % of GDP in 1998 and improve further in 1999.
Syyskuun 1998 vakausohjelmaan sisältyy edellisen vuoden odottamattoman vahva BKT:n kasvu, ja julkista taloutta koskeva ennuste on siten optimistisempi kuin edellinen lähentymisohjelma: julkisen talouden rahoitusaseman odotetaan kääntyvän alijäämäisestä 1,1 pro senttia ylijäämäiseksi suhteessa BKT:hen vuonna 1998 ja paranevan edelleen vuonna 1999.
Evolution and sustainability of government debt
Julkisen velan kehitys ja kestävyys
In central government finances, one half of the consolidation measures were targeted on various social trans fers to households — national pensions, unemployment benefits, child allowances, study grants and others (see also Annex 2).
Valtiontaloudessa puolet vahvistamistoimista kohdistettiin kotitalouksien erilaisiin tulonsiirtoihin - kansan eläkkeisiin, työttömyysavustuksiin, lapsilisiin, opintotukeen ja muihin (ks. myös julkista taloutta koskevaa osuutta).
One quarter were achieved through cuts in transfers from the central government to local governments, while the remaining measures were focused, inter alia, on subsidies to industry and agriculture as well as on administration costs.
Neljännes toimista toteutettiin leikkaamalla valtion apua kunnille, ja loput leikkaukset kohdistettiin teollisuus- ja maataloustukiin sekä hallinnollisiin kus tannuksiin.
The reduced transfer payments to local governments forced them to cut their expenditure and hence improved the general government balance indirectly.
Leikkaukset kuntien valtiontuissa pakottivat kunnat karsimaan menojaan, mikä on välillisesti parantanut julkisen talouden rahoitustasapainoa.
Despite the rapid increase in government debt during the recession of the early 1990s, Finland's general government gross debt ratio has never exceeded the 60 % of GDP threshold.
Huolimatta siitä, että julkinen velka kasvoi nopeasti taantuman aikana 1990luvun alussa, Suomen julkisen talouden bruttovelkasuhde ei milloinkaan ole ylittänyt kynnysarvoa 60 prosenttia suhteessa BKT:hen.
By far the largest part of government debt is held by the central government (see Graph 12 below).
Valtaosa julkisesta velasta on valtionvelkaa (kuvio 12).
In just three recession years, 1992-94, the annual central government deficits totalled some 30 % of GDP.
Kolmen taantumavuoden 1992-1994 aikana valtiontalouden vuosittaiset alijäämät olivat yhteensä noin 30 prosenttia suhteessa BKT:hen.
Nevertheless, because of the capital support paid to the ailing banking system, the ratio of central government debt to GDP rose by even more than this — 44 percentage points in these three years.
Valtionvelan suhde BKT:hen nousi kuitenkin vielä enemmän, 44 prosenttia, näiden kolmen vuoden aikana vaikeuksissa oleville pankeille maksetun pääomatuen vuoksi.
Bank support totalled 10 % of GDP, nearly half of which was paid in 1992 (see also Annex 2, Table 25).
Pankkituki oli yhteensä 10 prosenttia suhteessa BKT:hen, ja lähes puolet siitä maksettiin vuonna 1992 (ks. taulukko 25 liitteessä 2).
The programme of the government which took office in 1995 stated that the situation of public finances would not permit a reduction in the overall tax ratio.
Vuonna 1995 virkaansa astuneen hallituksen ohjelmassa todettiin, että julkisen talouden tilanne ei mahdollista kokonaisveroasteen keventämistä.
Nevertheless, some easing in the taxation of earned income has taken place in the past few years.
Ansiotulojen verotusta on kuitenkin kevennetty jonkin verran viime vuosina.
Part of the new central government debt was financed by the surpluses of the public sector pension funds, which at present accumulate assets in order to anticipate the retirement of the 'baby-boom generation'.
Suomessa: Suomen haasteet EMU-ympäristössä eläkemaksuista.
Their participation in the financing curbed the growth of the general government debt ratio by 2 to 4 percentage points annually in 1993-96.
Niiden osallistuminen rahoitukseen hillitsi julkisen talouden velkasuhteen kasvua 24 prosenttiyksiköllä vuodessa vuosina 1993-1996.
At present, the pension funds' holdings of central government bonds amount to 18% of GDP.
Tällä hetkellä eläkerahastojen hallussa olevien valtion obligaatioiden määrä on 18 prosenttia suhteessa BKT:hen.
This result would mean that only a further minor improvement would be needed in the government balance in the coming years in order to ensure that the government debt ratio will not increase.
den tasapainossa tarvittaisiin ainoastaan vähäinen parannus lähivuosina, jotta julkisen talouden velka suhde ei enää kasvaisi.
However, these estimates are surrounded by some uncertainty.
Arvioihin liittyy kuitenkin jon kin verran epävarmuutta.
Moreover, the risk of a reorganisation of the pension fund portfolios, which might lead to smaller holdings of central government bonds, as well as other factors which are developed in Section 5.2 point to the need of a greater tightening of fiscal policy.
Lisäksi vaara, että eläkerahastot järjestävät sijoitussalkkunsa uudelleen, mikä saattaisi johtaa valtion obligaatioiden osuuden pienenemiseen niiden sijoitussalkuissa, sekä muut tekijät, joita käsitellään tarkemmin luvussa 5.2, viittaavat siihen, että finanssipolitiikkaa olisi kiristettävä enemmän.
The pick-up in the economy and the consolidation measures on the expenditure side have contributed to the decline in the general government gross debt ratio since 1995.
Talouden elpyminen ja menopuolen vahvistamistoimet ovat osaltaan pienentäneet julkisen talouden bruttovelkasuhdetta vuodesta 1995.
At its highest, the debt rado amounted to 59.6 % of GDP in 1994; at the end of 1997, the debt ratio was 55.1 %.
Korkeimmillaan velkasuhde oli 59,6 prosenttia suhteessa BKT:hen vuonna 1994; vuoden 1997 lopussa velkasuhde oli 55,1 prosenttia.
The main fiscal policy target in the government's 1995 programme was to turn into decline the ratio of central government debt to GDP.
Finanssipolitiikan tärkein tavoite vuoden 1995 hallitus ohjelmassa oli kääntää valtionvelka suhteessa BKT:hen laskuun.
Both fiscal consolidation measures and strong GDP growth contributed to slow ing down the growth of central government debt, and, in 1997, the debt ratio actually turned into decline, allowing the government target to be met.
Valtionvelan kasvua hidastivat sekä julkisen talouden vahvistamistoimet että vahva kokonaistuotannon kasvu, ja vuonna 1997 velkasuhde kääntyikin laskuun ja hallitus saavutti tavoitteensa.
However, sustainability calculations similar to those presented above with regard to general government debt suggest that the central government primary surplus should be kept at the level of 1.8 % of GDP in order to stabilise the ratio of central government debt to GDP. In 1997,
Edellä esitettyjen julkisen talouden velkaa koskevien laskelmien kaltaisilla kestävyyslaskelmilla saadut tulokset viittaavat kui tenkin siihen, että valtiontalouden perusjäämä olisi pidettävä 1,8 prosentin tasolla suhteessa BKT:hen, jotta valtionvelan suhde BKT:hen saataisiin vakaalle tasolle.
(') The calculations are based on an assumed annual nominal GDP growth of 5 %, an unchanged interest burden after 1997, and a net acquisition of financial assets equal to 2 % of GDP each year (full details of the calculations are presented in Annex 2).
(') Laskelmat perustuvat oletukseen, että bruttokansantuotteen nimelliskasvu on 5 prosenttia vuodessa, korkorasitus pysyy muuttumattomana vuoden 1997 jälkeen ja rahoitusomaisuuden nettohankinnat ovat 2 prosenttia suhteessa BKT:hen kunakin vuonna (yksityiskohtaiset laskelmat esitetään liitteessä 2).
Graph 12: Consolidated general government (EMU) debt, central government debt, and foreign currency denominated debt, 1989-97
Kuvio 12: Suomen julkisyhteisöjen sulautettu (EMU-) velka, valtionvelka ja valuuttamääräinen velka
— General government gross debt (EMU)
— Julkisyhteisöjen bruttovelka
— Central government total debt
— Valtionvelka yhteensä
— Central government foreign currency denominated debt
— Valtion valuuttamääräinen velka
Sources: Statistics Finland, Statistical yearbook', Finnish Ministry of Finance.
Lähde: Tilastokeskus, tilastollinen vuosikirja ja valtiovarainministeriö.