natgillin/translations-raw huggingface dataset:
^Ä membership of networks and institutions which are frequently associated with structures and schedules that effectively prevent women's participation.
^ft eivät hakeudu sellaisten verkostojen ja toi mielinten jäseniksi, jotka usein yhdistetään naisten osallistumista tehokkaasti estäviin rakenteisiin ja suunnitelmiin.
STRATEGIES FOR BRINGING MORE WOMEN INTO POLITICAL DECISION MAKING POSITIONS
STRATEGIOITA NAISTEN MÄÄRÄN LISÄÄMISEKSI POLIITTISESSA PÄÄTÖKSENTEOSSA
Monetary resources.
• Taloudelliset voimavatat.
Women's lack of monetary resources means that they do not have the financial resources to enter into political campaigns.
Naisten taloudellisten voimavarojen puute tatkoittaa, että heillä ei ole varaa poliittisiin kampanjoihin.
Conversely, women candidates do not attract the necessary outside funding and support as they are not taken seriously as potential political office bearers.
Toisaalta taas naisehdokkaat eivät houkuttele välttämätöntä ulkopuolista tahoitusta ja tukea juuri sen vuoksi, että heitä ei oteta vakavasti mahdollisina poliittisen viran haltijoina.
Some of the above barriers are well-known and are being addressed at Member State level.
Osa edellä mainituista esteistä on hyvin tiedossa ja niihin on jo alettu puuttua jäsenvaltiotasolla.
While the need for action has been recognised, debate continues over the most appropriate strategies.
Vaikka toimenpiteiden tarve onkin tunnustettu, keskustelua käydään edelleen sopivimmista strategioista.
Techniques of suppression, which express them selves in the suppression of information, making women invisible and inaudible in meetings, and/or the use of ridicule, should not be underesrimated in terms of disincentive.
• Tukahduttamistekniikoita, jotka ilmenevät tie donkulun vaikeuttamisena, naisten estämisenä näkymästä ja kuulumasta kokouksissa ja/tai tekemisenä naurunalaisiksi, ei pitäisi vähätellä niiden aloitteellisuutta karsivan vaikutuksen suhteen.
Political culture is another factor in women's lower participation.
• Poliittinen kulttuuri on myös yksi naisten alhaiseen osallistumiseen liittyvä tekijä.
This includes lack of supporr for women party-members, timing and places of political meetings as well as the language and ethos associated with political life.
Siihen kuuluu naispuolisille puolueen jäsenille tatjottavan tuen puute, poliittisten kokousten ajoitus ja paikan valinta sekä poliittiseen elämään liitetty kielenkäyttö ja henki.
While the reasons above are mainly psychological and situational, the type of political system also plays a major role in facilitating or prevent ing women's access to political decisionmaking positions.
Vaikka yllä mainitut syyt ovatkin lähinnä psykologisia ja tilannesidonnaisia, poliittisella järjestelmällä on myös tärkeä osa naisten poliittisiin päätöksentekotehtäviin pääsyn helpottamisessa tai estämisessä.
The type of electoral system has been identified by some researchers as the single most important variable in explaining the wide variations of women's participation in political decision-making positions.
Jotkut tutkijat pitävät vaalijärjestelmää tärkeimpänä yksittäisenä muuttujana, jonka avulla voidaan selittää suuri vaihtelu nais ten osallistumisessa päätöksentekoon.
The relatively higher par ticipation of women in politics in the Netherlands, Sweden and Finland as compared to the other Member States of the European Union is often explained by reference to their systems of proportional representation.
Naisten suhteellisesti aktiivisempi osallistuminen politiikkaan Alankomaissa, Ruotsissa ja Suomessa verrattuna muihin Euroopan unionin jäsenvaltioihin on usein selitetty viittaamalla niissä käytettäviin suhteelliseen edustukseen petustuviin järjestelmiin. miin.
It should be stressed that the low status of women is mirrored in the number of women in political decisionmaking positions.
On syytä korostaa, että naisten heikko asema heijastuu poliittisissa päätöksentekotehtävissä olevien naisten lukumäärään.
There tends to be direct correlation between women's overall socio-economic position in a given Member State of the European Union and their level of political participation.
Naisten yleinen sosio-ekonominen asema kussakin Euroopan unionin jäsenvaltiossa näyttää korreloivan suoraan naisten poliittisen osallistumisen kanssa.
Women's under-representation in decision making positions marks a serious democratic deficit.
Naisten aliedustus päätöksentekotehtävissä ilmentää vakavaa demokratiavajetta.
As women comprise 51 per cent of the population of 370 million in Europe, their con spicuous under-representation in positions of power is also evidenced by lack of reflection of their specific concerns on the political agendas.
Koska naiset muodostavat 51 prosenttia Euroopan 370 miljoonaisesta väestöstä, heidän silmäänpistävä aliedustuksensa valta-asemissa näkyy myös heidän erityisten huolenaiheidensa puuttumisessa poliittisista toimintaohjelmista.
This has led women's organisations to call for parity democracy, or the mandatory composition of all decisionmaking bodies with 50 per cent women and 50 per cent men.
Tämä on johtanut siihen, että naisjärjestöt ovat alkaneet vaatia patiteettidemokratiaa tai kaikkien päätöksentekoelinten pakollista kokoonpanoa siten, että 50 prosenttia niiden jäsenistä on naisia ja 50 prosenttia miehiä.
The concept of parity democracy, developed by the Council of Europe, promotes the idea that society is equally composed of women and men and that their full enjoyment of citizenship is contingent upon their equal representation in political decisionmaking positions.
Euroopan neuvoston kehittelemä pariteettidemokratian käsite tukee ajatusta, jonka mukaan yhteiskunta on koostunut tasapuolisesti naisista ja miehistä, ja heidän mahdollisuutensa nauttia täysiä kansalaisoikeuksia on riippuvainen heidän yhtäläisestä edustuksestaan poliittisessa päätöksenteossa.
It recognises the fact that humanity is composed of women and men with equal dignity and value.
Se tunnustaa sen seikan, että ihmiskunta koostuu naisista ja miehistä, jotka ovat kaikki saman arvoisia.
It implies that democracy can only be genuine when it embraces human beings as they really are, namely, women and men, and it recognises that both women and men have something to offer to society.
Se pitää sisällään sen tosiasian, että demokratia voi olla todellista ainoastaan silloin, kun se käsittää ihmiset sellaisina kuin he todellisuudessa ovat; nimittäin naisina ja miehinä, sekä tunnustaa, että sekä naisilla että miehillä on jotakin annettavaa yhteiskunnalle.
This concept can be under stood as the full participation of women on an equal footing with men at all levels and in all aspects of the running of a democratic society.
Tämä käsite voidaan ymmärtää naisten täysipainoiseksi osallistumiseksi miesten kanssa samoista lähtökohdista kaikilla tasoilla ja kaikilla demokraattisen yhteiskunnan toiminnan osa-alueilla.
It implies that the participation of each sex in decision-making bodies should be on a parity basis, aiming at 50 per cent.
Se edellyttää, että kummankin sukupuolen osallistu misen päätöksentekoelinten toimintaan tulisi perustua tasa-arvoon, tavoitteena kummankin sukupuolen 50-prosenttinen osuus.
In order to achieve parity democracy at political and public level, it might be necessary to pursue certain strategies, such as parity thresholds, target figures, and positive action measures. Thus, it was proposed to intro-
Jotta pariteettidemokratia voitaisiin saavuttaa poliittisella ja julkisella tasolla, saattaa olla tarpeen noudattaa joitakin tiettyjä strategioita, kuten pariteettiin perustuvat kattorajat, tavoiteluvut ja myönteiset
PROMOTING A GENDER BALANCE IN DECISION-MAKING
SUKUPUOLTEN VÄLISEN TASAPUOLISUUDEN EDISTÄMINEN PÄÄTÖKSENTEOSSA toimet.
GENDER BALANCE IMPROVES IN FINLAND duce constitutional amendments which would make it mandatory that all political decision making bodies should have a membership of 50 per cent women and 50 per cent men.
Siksi esitettiinkin perustuslain muuttamista siten, että se olisi edellyttänyt kaikkien poliittisten päätöksentekoelinten jäsenistä 50 prosenttia olevan naisia ja 50 prosenttia miehiä.
As elsewhere, Government Ministers in Finland have usually been men.
Kuten muuallakin, hallituksen ministerit ovat Suomessa tavallisesti olleet miehiä.
Admittedly the first woman Minister was appointed in 1926, but the next came only after the Second World War.
Ensimmäinen naisministeri tosin nimitettiin vuonna 1926, mutta seuraava tulikin sitten vasta toisen maailmansodan jälkeen.
The government contained a total of three women Ministers for the first time in the early 1970s and four after the elections of 1987.
Hallituksessa oli kaikkiaan kolme naisministeriä ensimmäistä kertaa, 1970-luvun alussa ja neljä vuoden 1987 vaalien jälkeen.
Women have mainly been in charge of the Ministry of Health and Social Welfare and the Ministry of Education.
Naiset ovat pääasiassa olleet sosiaali- ja terveysministeriön ja opetusministeriön johdossa.
The Finnish Prime Ministets have always been men, as had all Foreign Ministers until 1995.
Suomen pääministerit ovat aina olleet miehiä, samoin kuin ulkoministeritkin vuoteen 1995 asti.
The highest permanent officials in the state administration have traditionally all been men, until the appointment in 1995 of a woman as permanent secretary at the Ministry of Justice.
Valtionhallinnon ylimmät vakituiset virkamiehet ovat perinteisesti olleet kaikki miehiä, kunnes vuonna 1995 nainen nimitettiin oikeusministeriön kansliapäälliköksi.
However, the concept of parity democracy is very much disputed as others argue that such legislation would be discriminatory against other groups in society.
Pariteettidemokratian käsite on kuitenkin herättänyt paljon kiistaa toisten väittäessä, että siihen perustuva lainsäädäntö syrjisi yhteiskunnan muita ryhmiä.
Moreover, opponents argue that such a rigid quota based on sex would devalue women's contribution to society.
Lisäksi vastustajat ovat sitä mieltä, että tällainen tiukka sukupuoleen perustuva kiintiö vähentäisi naisten yhteiskunnallisen panoksen arvoa.
Furthermore, a constitutional amendment requiring 50-50 representation of women and men would be permanent.
Sitäpaitsi perustuslain muutos, joka edellyttäisi naisten ja miesten 50-50 -prosenttista edustusta, olisi pysyvä.
Yet, many women's organisations, especially in the south of Europe, frustrated by the slow progress in raising the number of women in politics, continue to pressure for such a constitutional amendment.
Kuitenkin monet naisjärjestöt etenkin Etelä-Euroopassa, turhautuneina hitaaseen edistykseen politiikkaan osallistu vien naisten määrän lisäämisessä, jatkavat painostusta tällaisen perustuslakimuutoksen puolesta.
They argue that society is almost equally composed of the two sexes and that parity democracy will ensure that the inter ests and needs of both sexes are fully reflected in policy-making.
Heidän perusteenaan on, että yhteiskunta koostuu tasapuolisesti molemmista sukupuolista ja että pariteettidemokratia auttaisi varmistamaan, että kummankin sukupuolen intressit ja tarpeet otetaan täyspainoisesti huomioon päätöksenteossa.
Furthermore, it is argued rhat women cannot simply be considered as just another interest group in society; women also comprise all the various interest groups such as the young, old, poor and disabled, among others.
Sen lisäksi väitetään myös, että naisia ei voida pitää ainoastaan yhtenä yhteiskunnallisista eturyhmistä; myös naiset muodostavat kaikkia erilaisia eturyhmiä, kuten esimerkiksi nuoret, vanhat, köyhät ja vammaiset.
The parliamentary committees and working groups have also been dominated so far by men, so that out of a total of some 1,300 members of the 136 committees established in 1990, one fifth were women.
Parlamentin valiokunnat ja työryhmät ovat myös toistaiseksi olleet miesenemmistöisiä, siten että vuonna 1990 perustettujen 136 valiokunnan yhteensä noin 1 300 jäse nestä yksi viidennes oli naisia.
Most of the women were members of committees subordinate to the Ministry of Foreign Affairs, the Ministry of Education and the Ministry of Health and Social Welfare, in which every third member is a woman.
Useimmat naiset olivat jäseninä ulkoministeriön, opetusministeriön ja sosiaalija terveysministeriön alaisissa valiokunnissa, joissa joka kolmas jäsen oli nainen.
The committees work ing under the Ministry of Trade and Industry and lhe Ministry of Transport were highly male-dominated in 1990.
Kauppa- ja teollisuusministeriön ja liikenneministeriön alaiset valiokunnat olivat vahvasti miesvaltaisia vuonna 1990.
Almost 90 per cent of the chairpersons of the committees were men, but more than one secretary in three was a woman.
Lähes 90 prosenttia valiokuntien puheenjohtajista oli miehiä, mutta useampi kuin joka kolmas sihteeri oli nainen.
Most of the chairpersons, members and secretaries of the working groups set up by the government are usually men and consequently only about one quarter of the membets of the 334 working groups established in 1990 were women, 13 per cent of the chairpersons and 42 per cent of the secretaries.
Useimpien hallituksen asettamien työryhmien puheenjohtajat, jäsenet ja sihteerit ovat tavallisesti mie hiä, ja vuonna 1990 perustettujen 334 työryhmän jäse nistä noin neljännes oli naisia, puheenjohtajista 13 prosenttia ja sihteereistä 42 prosenttia.
The revision of the Equality Act between women and men which came into force in March 1995 established quotas for women in ad hoc public committees, for example, in order to ensure relatively equal representation in public bodies: 40 per cent - 60 per cent of either sex.
Maaliskuussa 1995 voimaan tulleessa naisten ja miesten välistä tasa-arvoa koskevassa laissa asetettiin kiintiöt naisille esimerkiksi julkisissa ad hoc -komiteoissa, jotta voitaisiin varmistaa suhteellisen tasapuolinen edustus julkisissa elimissä: 40 prosenttia toista ja 60 prosenttia toista sukupuolta.
Source: Extract from Women and Men in Finland, Statistics Finland, 1995.
Lähde: Ote julkaisusta Naiset ja miehet Suomessa, Suomen tilastokeskus, 1995.
Quotas, on the other hand, have been used selectively in some Member States.
Kiintiöitä taas toisaalta on käytetty valikoivasti joissakin jäsenvaltioissa.
They are regarded as temporary measures designed to balance women's representation in political bodies.
Niitä pidetään väliaikaisina toimenpiteinä, jotka on suunniteltu tasa painottamaan naisten edustusta poliittisissa eli missä.
However, quotas remain controversial as opponents argue that they are discriminatory and interventionist.
Kiintiöt ovat kuitenkin edelleen kiistan kohteena, sillä niiden vastustajat väittävät, että ne aiheuttavat syrjintää ja turhaa väliintuloa.
Quotas have been used more or less exrensively in Belgium, Denmark, Finland, France, Germany, Italy and the Netherlands.
Kiintiöitä on käytetty enemmän tai vähemmän laajasti Belgiassa, Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Saksassa, Italiassa ja Alankomaissa.
One of the most prominent examples of a quota system is found in Belgium.
Yksi tunnetuimmista esimerkeistä on Belgiassa käytössä oleva kiintiöjärjestelmä.
The Belgian law of 1994 requires a minimum percentage of candidates of the same sex.
Belgian vuodelta 1994 peräisin oleva laki määrää tietyn vähimmäisprosenttiosuuden samaa sukupuolta oleville ehdokkaille.
Party lists must have at least 25 per cent women candidates.
Puolueen listalla on oltava vähintään 25 prosenttia naisehdokkaita.
This figure is to increase to 33 per cent from 1999 onwards.
Tätä lukua on määrä nostaa 33 prosenttiin vuodesta 1999 eteenpäin.
Although the quota system does not foresee sanctions if a list does not contain the required number of female candidates, it stipulates that the slots which are legally reserved for women and are not filled with women candidates, will remain
Vaikka kiintiöjärjestelmä ei sisällä sanktioita, se määrää, että mikäli listalla ei ole vaadittua määrää naispuolisia ehdokkaita, naisille lain mukaan vatatut paikat, joita kuitenkaan ei ole täytetty naisehdokkailla, jätetään tyhjiksi.
Quota systems have now become quite common in political parties across Europe, not least because female membership in political par ties, already low, has decreased considerably since 1985.
SUKUPUOLTEN VÄLISEN TASAPUOLISUUDEN EDISTÄMINEN PÄÄTÖKSENTEOSSA nyys poliittisissa puolueissa - joka oli jo ennestäänkin alhainen - on laskenut huomattavasti vuodesta 1985.
Targets and timetables blank.
Tavoitteet ja aikataulut ti.
In other words, if not enough women are put on the list, the number of candidates on that list will be reduced accordingly.
Belgia on toinen kahdesta Euroopan unionin valtiosta, joka on ottanut käyttöön suorat kiintiöt vaaleilla valittavaan virkaan.
Belgium is one of the two countries in the European Union that imposed a direct quota for electoral office. The other country is Italy which implemented two electoral laws in 1993, which stated respectively, that on lists of candidates neither of the two sexes may be represented by more than 75 per cent, and that male and female candidates will appear alternately on lists.
Toinen on Italia, joka pani vuonna 1993 täytäntöön kaksi vaalilakia, joissa määrättiin vastaavasti, että ehdokaslistoilla kummankaan sukupuolen edustus ei saa olla suurempi kuin 75 prosenttia ja että mies- ja naisehdokkaita tulee sijoittaa listoille vuorotellen.
The laws, however, were declared unconstitutional in 1995 on the ground that they violate equal treatment legislation.
Nämä lait julistettiin kuitenkin vuonna 1995 perustuslain vastaisiksi sillä perusteella, että ne ovat tasa-arvolainsäädännön vastaisia.
In January 1994, the European Parliament approved a report on Women in Decision-making Positions by the Committee on Women's Rights.
Tammikuussa 1994 Euroopan parlamentti hyväksyi naisten oikeuksien valiokunnan antaman kertomuksen naisista päätöksenteossa.
Amongst other things, the report called for target figures to be set for the number of women 'to be appointed by a given deadline to decisionmaking positions whose incumbents are appointed by a government body, such as the office of mayor, Supreme Court, and so on and, if these target figures are not met by the year 2000, for a quota system to be introduced.'
Kertomuksessa vaadittiin muun muassa tavoite lukujen asettamista niiden naisten lukumäärälle, jotka valitaan annettuun määräaikaan mennessä päätöksentekotehtäviin, joiden haltijat nimittää hallintoelin, esimerkiksi pormestarin toimisto, korkein oikeus ja niin edelleen, ja mikäli näitä tavoitelukuja ei saavuteta vuoteen 2000 mennessä, käyttöön on otettava kiintiöjärjestelmä.
Apart from Belgium and Italy, all othet quota systems tefet to committees or advisory bodies where members are usually appointed.
Belgiaa ja Italiaa lukuun ottamatta kaikki kiintiöjärjestelmät liittyvät komiteoihin tai neuvoaantaviin elimiin, joiden jäsenet yleensä nimitetään tehtäväänsä.
One such example is Finland which passed a law in 1987 stipulating that women and men must sit on committees, consultative councils and other bodies in as equal a way as possible.
Yksi tällainen esimerkki on Suomi, jossa vuonna 1987 hyväksyttiin laki, joka määrää, että komiteoissa, neuvoa-antavissa neuvostoissa ja muissa elimissä on oltava naisia ja miehiä mahdollisimman tasapuolisesti.
In 1995, an amendment was added, which specified that at least 40 per cent of one or the other sex must sit on these committees and consultative bodies.
Vuonna 1995 tehtiin lisäys, jossa tarkennettiin, että näissä komiteoissa tai neuvoa-antavissa elimissä kummankin sukupuolen edustajia on oltava vähintään 40 prosenttia.
The result of this quota was that the number of women on these decisionmaking bodies increased from 25 per cent in 1980 to 48 per cent in 1996.
Tämän kiintiön seurausta oli, että naisten määrä kyseisissä päätöksentekoelimissä nousi vuoden 1980 25 prosentista 48 prosenttiin vuonna 1996.
While the Finnish example seems to give a clear indication of the potential effects of a quota, the results in the other countries in the European Union cannot be so easily and directly ascerrained.
Siinä missä Suomen esimerkki näyttää antavan selvän osoituksen vaikutuksista, joita kiintiöillä on mahdollista aikaansaada, muissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa saadut tulokset eivät ole yhtä helposti ja suoraan todettavissa.
Yet, it seems that quotas are one of the most powerful means to ensure a better representation, provided, however, that they are accompanied by other measures such as awareness raising, better education or the provision of childcare.
Kuitenkin näyttää siltä, että kiintiöt ovat yksi tehokkaimmista keinoista varmistaa parempi edustus, sillä edellytyksellä kuitenkin, että niitä tuetaan muilla toimenpiteillä kuten valistus, parempi koulutus tai lastenhoidon järjestäminen.
Similarly, the Beijing Platform for Action (§190) calls on governments to 'commit them selves to establishing the goal of gender balance in governmental bodies and committees as well as in public administrative entities, and in the judiciary, including setting specific targets and implementing measures to substantially increase the number of women in all governmental and public administration positions.'
Samoin Beijingin toimintaohjelmassa (§190) vaaditaan hallituksia sitoutumaan asettamaan tavoitteekseen sukupuolten välinen tasapaino hallituksen valiokunnissa ja komiteoissa sekä julkishallinnon yksiköissä ja tuomioistuimissa, sisältäen yksityiskohtaisten tavoitteiden ja toteutusmenetelmien määrittelemisen naisten määtän lisäämiseksi huomattavasti kaikissa hallituksen ja julkishallinnon tehtävissä.
Some Member States have set targets and timetables while shying away from a specific quota system.
Osa jäsenvaltioista on asettanut tavoitelukuja ja aikatauluja, välttäen kuitenkin varsinaisia kiintiöjärjestelmiä.
Most notably, Sweden adopted a programme in 1987 called 'The Sharing of Power, Influence and Responsibilities between Women and Men in all Spheres of Society'.
Erityisesti on syytä tuoda esille Ruotsi, joka hyväksyi vuonna 1987 ohjelman "Vallan, vaikuttamisen ja vastuun jakaminen naisten ja miesten kesken kaikilla yhteiskunnan osa-alueilla".
This programme proposed that the goal for representation of women in public councils should be set at 30 per cent in 1992, 40 per cent in 1995, whilst aiming at an ultimate 50-50 representation.
Tässä ohjelmassa esitettiin, että naisten edustukselle kaikissa julkisissa neuvostoissa tulisi asettaa tavoitteeksi 30 prosenttia vuoteen 1992 mennessä ja 40 prosenttia vuoteen 1995 mennessä, lopullisen tavoitteen ollessa 50-50 -edustus.
While targets and timetables are not mandatory in nature, they serve, however, to raise aware ness about the under-representation of women.
Vaikka tavoitteet ja aikataulut eivät ole luonteeltaan pakollisia, ne auttavat kuitenkin lisää mään tietoisuutta naisten aliedustuksesta.
As such, they may help change attitudes and increase willingness to consider a woman instead of a man for a given position.
Siten ne voivat auttaa muuttamaan asenteita ja lisää mään halukkuutta harkita naista miehen sijaan johonkin tiettyyn virkaan.
Quotas have been used in particular by political parties.
Kiintiöitä on käytetty erityisesti poliittisissa puolueissa.
Their success is evidenced in particular in the Nordic countries where women have already gained a substantial number of seats or positions in the parliaments and governments.
Niiden menestyksekkyys on tullut esille erityisesti Pohjoismaissa, joissa naiset ovat jo saavuttaneet huomattavan määrän parlamenttija hallituspaikkoja.
The Danish People's Socialist Party already intro duced quotas in the eatly seventies stipulating that each sex had to be represented with at least 40 per cent.
Tanskan sosialistinen kansanpuolue otti jo 70-luvun alussa käyttöön kiintiöt, joiden mukaan kummankin sukupuolen oli oltava edustettuna vähintään 40 prosentilla.
Similarly, the German Social Democratic Party introduced the quota system
Nykyään kiintiöjärjestelmät ovat melko yleisiä poliittisissa puolueissa ympäri Eurooppaa, eikä vähiten siksi, että naisten jäse
PROMOTING A GENDER BALANCE IN DECISION­MAKING
SUKUPUOLTEN VÄLISEN TASAPUOLISUUDEN EDISTÄMINEN PÄÄTÖKSENTEOSSA