natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Macroeconomic policy in the 1990s government debt ratio will not turn into a new rise in the next cyclical downturn (')· the central government primary surplus equalled 1.3 % of GDP; as total output was estimated to be on its trend, the actual surplus equals the cyclically adjusted surplus.
Vuonna 1997 valtiontalouden perusjäämä oli 1,3 pro senttia suhteessa BKT:hen. Koska kokonaistuotannon arvioitiin olevan trenditasollaan, varsinainen ylijäämä vastaa suhdannekorjattua ylijäämää.
Hence, under the given assumptions on growth and other factors, a further structural strengthening of central government finances of at least some V2 % of GDP seems necessary in order to ensure that the central
Näin ollen ja ottaen huomioon kasvua ja muita tekijöitä koskevat ole tukset, näyttää siltä, että valtiontaloudessa tarvitaan vielä ainakin noin Vz prosentin rakenteellinen vahvistaminen suhteessa BKT:hen, jotta voidaan varmistaa, että
(') In 1997, nominal GDP grew by 8.4 %.
(') Vuonna 1997 bruttokansantuotteen nimelliskasvu oli 8,4 prosenttia.
Such a high growth rate should be seen in the context of a recovery from a deep recession, whereas, in the medium and longer term, average growth is likely to be clearly slower.
Näin suuri kasvu liittyy talouden elpymiseen syvästä lamasta, mutta keskipitkällä ja pidemmällä aikavälillä keskimääräinen kasvu on todennäköisesti huomattavasti hitaampaa.
The high growth contributed to the actual decline in the central government debt ratio in 1997; in the medium-term sustainability calculations, nominal GDP growth is expected to average 5 % per annum.
Suuri kasvu oli eräs tekijä, joka vaikutti valtion velkasuhteen varsinaiseen alenemiseen vuonna 1997; keskipitkän aikavälin kestävyyslaskelmissa bruttokansantuotteen nimelliskasvuksi arvioidaan keskimäärin 5 prosenttia vuodessa.
The highest absolute fall in employment took place in the services sector, but in relative terms the most dra­matic dip occurred in construction, which had been at the heart of the boom.
Absoluuttisesti mitattuna pudotus oli suurin palvelusektorilla, mutta suhteellisesti työttömyys iski pahimmin rakennustoimintaan, joka oli ollut nousukauden keskeinen toimiala.
Employment in construction fell by 42.5 % between 1989 and 1994, which was about twice as much as in the other sectors.
Rakennusalan työllisyys väheni 42,5 pro senttia vuosina 1989-94 eli noin kaksi kertaa niin paljon kuin muiden alojen työllisyys.
With the recession, the weight of the public sector rose in all its dimensions.
Taantuma korosti julkisen sektorin merkitystä kaikilla mittareilla mitaten.
In terms of employment, it went up to about one quarter of the total in 1994­96, more than 4 percentage points higher than in 1985­89 (see Table 3).
Sen osuus työllisyydestä nousi noin neljänneksen vuosina 1994—96, jolloin julkisen sektorin työpaikkojen määrä oli yli neljä prosenttiyksikköä korkeampi kuin vuosina 1985-89 (taulukko 3).
With the recovery, a major challenge for Finland has been to increase total employment, in a context of continued sharp labour shedding in agricul­ture, without relying on further increases in public employment, as it had occurred until the early 1990s.
Laman hellittäessä Suomen suurimpia haasteita on ollut maataloustyövoiman jatkuvasti jyrkästi vähetessä lisätä koko naistyöllisyyttä lisäämättä kuitenkaan samalla julkisen sektorin työpaikkoja, kuten oli tapahtunut 1990luvun alkuvuosiin saakka.
This has to take place in a context of globalisation and of continued labour shedding in the primary sector.
Tehtävää vaikeutti entisestään talouden globaalistuminen ja alkutuotannon työpaikkojen jatkuva väheneminen.
The developments in the Finnish labour market have mirrored the general economic developments described above.
Suomen työmarkkinoiden kehitys on edennyt tasatahtia edellä kuvatun talouden yleisen kehityksen kanssa.
Until the late 1980s, Finland recorded a lower unemployment rate and a clearly higher employment ratio than the average of the EU countries (see Annex 1, Graphs 13 and 16) (')■ However, in the late 1980s, a number of problems were looming behind those appar­ently very favourable developments.
1980luvun loppuun asti Suomessa oli vähemmän työt tömyyttä ja korkeampi työllisyysaste kuin nykyisissä EU-maissa keskimäärin (ks. kuviot 13 ja 16 työmarkkinoita käsittelevässä liitteessä 1) (')· Näennäisesti suotuisa kehitys kätki kuitenkin vuosikymmenen loppuvuosina taakseen kasvavia ongelmia.
First, although econ­omic activity was tilted towards the more labour­inten­sive non­tradable sector, the strong economic growth in the late 1980s was based much more on productivity gains than on job creation, which never exceeded 2 % per annum since 1980 (see Annex 1, Graph 23).
Ensinnäkin vaikka talouden toiminta painottui työvoimavaltaiselle suljetulle sektorille, 1980luvun lopun vahva talouskasvu perustui huomattavasti enemmän tuottavuuden lisäykseen kuin uusien työpaikkojen syntymiseen. Vuoden 1980 jälkeen työpaikkojen määrän vuosikasvu ei kertaa kaan ylittänyt kahta prosenttia (liite 1, kuvio 23).
Second, the growth in employment was based on an increasing number of jobs in the public sector, whereas private sec­ tor employment was shrinking (2).
Toiseksi työllisyyden kasvu perustui työpaikkojen mää rän kasvulle julkisella sektorilla, kun sen sijaan yksityisen sektorin työllisyys supistui (2).
Third, partly due to the real exchange rate appreciation (3), private sector
Kolmanneksi yksityisen sektorin työllisyys nousi, kun suljettu sektori (rakennustoiminta ja markkinapalvelut) ylikuumeni, mikä johtui osaksi markan kurssin reaalisesta vahvistumisesta (3).
So far, the results since the recovery depict a mixed view.
Laskukauden päättymisen jälkeiset tulokset ovat toistaiseksi ristiriitaiset.
In the three years 1995­97, GDP rose at an aver­age rate of 4.9 % per year, whereas the number of jobs increased by a more modest 1.8 % per year.
Vuosina 1995-97 BKT kasvoi keskimäärin 4,9 prosenttia vuodessa, mutta työpaikkojen määrä kasvoi vain 1,8 prosentin vuosivauhtia.
order of importance (4), whereas employment in agricul­ture has continued to fall (5).
Taantuman myötä tilanne muuttui ratkaisevasti.
However, in all the job­cre­ ating sectors, the number of new jobs is still much lower than that lost until 1994, so that productivity has risen.
Työllisyys laski viitenä vuotena peräkkäin ajanjaksolla 1989-94.
With the recession, the situation changed dramatically.
Työpaikkojen määrä väheni tänä aikana yhteensä 18,1 prosenttia ja työttömyysaste nousi dessa ja rakennusalalla (4).
Employment fell for five years in a row between 1989 and 1994 — by a cumulated 18.1 % — and the unemployment rate soared from 3.1 to 16.6 % in the same period, despite a significant fall in the labour force participation rate.
Sen sijaan maataloustyöpaikkojen määrä on jatkuvasti vähentynyt (5). Kaikilla näillä aloilla uusien työpaikkojen määrä on silti edelleen paljon pienempi kuin taantuman aikana ennen vuotta 1994
In terms of growth rates, construction comes first (cumulated 18.7 % growth from 1994­97), followed by manufacturing
Nopeinta kasvu on ollut rakennusalalla (18,7 %:n kasvu vuosina 1994-97) ja seuraavaksi
(7.9 9c) and services (6.7 9c).
tehdasteollisuudessa (7,9 %) ja palvelualoilla (6,7 %).
However, the growth rate of private services is higher (9.7r/ < ) than that of total services and of manufacturing. (5) Farm employment fell by 16.2 9c between 1994 and 1997, which amounts to 1.4 % of 1994 total employment.
Yksityisien palvelujen alalla kasvu (9,7 %) on kuitenkin ollut nopeampaa kuin tehdasteollisuudessa tai kaikissa palveluissa yhteensä. (') Maataloustyöpaikat vähenivät 16,2 prosenttia vuosina 1994-97. mikä merkitsi 1,4 prosenttia vuoden 1994 kokonaistyöllisyydestä.
(') The high participation ratio is partly explained by the traditional generous earnings­related benefits for those who participate in the labour force. (:) Employment in the private sector fell by a 0.4 % yearly average between 1980 and 1989 and by 0.2 % between 1985 and 1989, whereas employment in the general government sector rose by 2.7 % and 2.4 9c per year in the same periods. (') Other reasons for the underpcrforming job creation in the tradable sector were industrial restructuring, the steady long­term trend of labour shedding from lhe agricultural sector and falling trade with the former Soviet Union.
(') Muut syyt uusien työpaikkojen vähyydelle avoimella sektorilla olivat teollisuuden rakenneuudistukset, maataloustyövoiman pitkään jatkunut väheneminen sekä idänkaupan supistuminen.
Labour market developments
Työmarkkinoiden kehitys menetettyjen työpaikkojen määrä eli tuottavuus on lisääntynyt.
Moreover, 'wide unemployment' (including unemployment pensioners (') and those enrolled in active labour market programmes) is clearly higher than the narrow (headline) definition (2).
Julkisen sektorin osuus kokonaistyöllisyydestä kasvoi nopeasti sen toimiessa puskurina yksityisen sektorin ankarille lomautustoimille.
The employment ratio (which over greatly limits the capacity of the public sector to continue to be a major source of job creation, as it had been until the recession.
Tässä tilanteessa, jota budjettikurin tarve vielä pahensi, julkinen sektori ei enää pystynyt luomaan suuria määriä uusia työpaikkoja kuten ennen taantumaa.
Between 1994 and 1997, public employment rose only marginally above the rate of job creation of the whole economy (1.8 and 1.7 % per year, respectively).
Vuosina 1994-97 julkisen sek torin työllisyys lisääntyi vain hiukan nopeammin (1,8 % vuodessa) kuin koko kansantalouden uudet työpaikat (1,7 % vuodessa).
comes these shortcomings) has risen since 1994 but still remains much lower than before the recession (3).
Työvoimaosuus (edellisten määritelmien puutteet välttävä käsite) on noussut vuo desta 1994, mutta on edelleen huomattavasti pienempi kuin ennen taantumaa (3).
As to the structure of unemployment, longterm unemployment remains high (35.9 % of total unemployment in 1996 according to OECD estimates), and is higher among men (40.5 % of jobless males) who were hit more by the impact of the recession, particularly in construction.
Työttömyyden rakenne on sellainen, että pitkäaikaistyöttömyys on edelleen yleistä (OECD:n arvioiden mukaan 35,9 % kokonaistyöttömyydestä vuonna 1996) erityisesti miehillä (40,5 %), koska taantuma iski pahimmin miesvaltaisiin aloihin, erityisesti rakennustoimintaan.
Albeit high, these figures understate the real problem of longterm unemployment, because the active labour market programmes (ALMPs) wipe out from the statistics many of those unemployed: by offer ing them a training opportunity, the programmes split the unemployment duration into shorter spells (see Annex 1 for more details).
Vaikka luvut ovat korkeita, nekään eivät osoita pitkäaikaistyöttömyyden koko laajuutta, sillä aktiivisilla työvoimapoliittisilla toimenpiteillä tilastoista saadaan poistetuiksi monia pitkäaikaistyöttömiä tarjoamalla heille koulutusta ja jakamalla työttömyyden kesto lyhyempiin jaksoihin (kysymystä käsitellään yksityiskohtaisemmin liitteessä 1).
The two aspects mentioned above shift the focus of job creation towards the services sector.
Näistä syistä päävastuu uusien työpaikkojen luomisesta on palvelusektorilla.
As detailed in Annex 1, Finland has typically had an underdeveloped services sector, particularly in the segment of personal services (reflection of the 'do-it-yourself' society).
Kuten liitteessä 1 todetaan, Suomelle on ollut tyypillistä palvelusektorin ja erityisesti henkilökohtaisten palvelujen kehittymättömyys ("oma apu" on kunniassa).
Whereas this may be due to the geographical dispersion of population and longstanding traditions, social practice is also mainly explained by cost considerations and regulations.
Osasyynä voi olla harva asutus ja pitkät perinteet, mutta myös hinta- ja sääntelynäkökohdilla on oma vaikutuksensa.
The liberalisation measures of the last few years will contribute to promoting services activity, yet some regulations still persist which hinder a fuller development of services activity (see Annex 1, Section 3.4, for more details).
Viime vuosina tapahtunut talouden vapautuminen vireyttää palvelualoja jon kin verran, mutta siitä huolimatta jotkin säännökset vai keuttavat vieläkin palvelutoiminnan kehitystä (asiaa käsitellään yksityiskohtaisemmin liitteen 1 luvussa 3.4).
More importantly, the taxation and social security system puts a floor on wage claims and could crowd out many potential activities (see Annex 1).
Vielä ongelmallisempaa on se, että minimipalkkavaatimukset ovat verotuksen ja sosiaaliturvajärjestelmän vuoksi niin korkeat, että monien kyseeseen tulevien palvelutoimintojen tarjoaminen ei kannata (ks. liite 1).
The same applies to the (subsidised) provision of many services by the public authorities.
Sama koskee monissa tapauksissa myös viranomaisten tarjoamia (tuettuja) palveluja.
Whereas the direct impact of the subsidisation of these activities on employment is likely to be positive, its total impact is less clear, as it may prevent the development of such activities by the private sector and the subsidies have to be financed through taxes.
Vaikka palvelujen tukemisen suora työllisyysvaikutus on todennäköisesti myönteinen, kokonaisvaikutuksista ei ole varmuutta, koska se voi ehkäistä vastaavien toimintojen kehittämistä yksityisellä sektorilla, ja toisaalta tuki on rahoitettava verovaroista.
A costbenefit analysis of such activities is therefore much called for.
Näistä palveluista olisi tehtävä kiireimmiten kustannushyötyanalyysi.
With the recession of the early 1990s, the structure of the economy changed in many respects, particularly as regards its incidence on labour issues.
Kansantalouden rakenne muuttui monella tapaa 1990luvun alun taantuman vaikutuksesta. Erityisesti sen vai kutus työvoimakysymyksiin muuttui.
In order to improve the functioning of the labour market and to reduce unemployment, a number of structural factors could be taken into consideration.
Joitakin rakenteellisia tekijöitä on syytä pohtia, kun pyritään tehosta maan työmarkkinoiden toimintaa ja vähentämään työt tömyyttä.
In the 1990s, the structure of production has shifted greatly towards the tradable sector.
Tuotantorakenteen painopiste on siirtynyt 1990luvulla voimakkaasti avoimelle sektorille.
Export industries have expanded very rapidly as a response to the real exchange rate depreciation.
Vientiteollisuus laajeni erittäin nopeasti reaalisen valuuttakurssin laskiessa.
This has increased the over all capital intensity in production, and partly explains the low employment content of economic growth in recent years.
Tämä lisäsi tuotannon pääomavaltaisuutta, mikä selittää osaksi viime vuosien talouskasvun vähäisen vaikutuksen työllisyyteen.
The share of the general government in total employ ment rose sharply due to the cushioning effect of the public sector during the recession compared with the sharp shake-out of labour in the private sector.
(') Vanhenevat työttömät, jotka luopuvat työelämästä ja siirtyvät varhaiseläkkeelle. (:) Vuonna 1996 näiden kahden lyöttömyysmääritelmän ero oli yli 6 prosenttia työvoimasta.
(') Discouraged older unemployed who take up early retirement. (:) In 1996 the difference between the two unemployment concepts exceeded
(3) Työllisten osuus 15-64-vuotiaiden määrästä oli 66,7 prosenttia vuonna 1997 (huomattavasti alle OECD:n keskiarvon, joka on 75,8 %), kun se oli 60,1
A much debated feature of the Finnish labour market is the highly centralised wage bargaining system.
Suomen työmarkkinoiden kiistanalaisimpiin käytäntöihin kuuluvat keskitetyt tulopoliittiset neuvottelut.
The incomes policy agreement for the period 1 January 1998 to 15 January 2000, which is the most comprehensive ever in Finland, covers over 98 % of wage earners.
Nykyinen 1.1.1998-15.1.2000 voimassa oleva tulopoliittinen kokonaisratkaisu kattaa yli 98 prosenttia kaikista palkansaajista ja on siten Suomen kaikkien aikojen kattavin tulosopimus.
Similar wage increases throughout the whole economy cannot cope well with the need for flexible arrangements in response to different sectoral or firm-specific needs or productivity developments.
Jos kaikilla toimialoilla tehdään samansuuruiset palkankorotukset, on vaikeaa toteuttaa joustavia järjestelyjä, joita tarvitaan yksittäisten alojen ja yritysten tarpeiden täyttämiseksi ja tuottavuuden kehittämiseksi.
However, the centralised bargaining system has delivered wage moderation, par ticularly in the last few years.
Keskitetty neuvottelujärjestelmä on kui tenkin ainakin viime aikoina johtanut maltilliseen palkkakehitykseen.
The risk may arise that in the year 2000 too high wage increases may emerge again, which could put Finnish competitiveness and many jobs at risk, in a context of higher price transparency and when the exchange rate instrument no longer exists.
Vaikka nykytilanne ei ole ihanteellinen, hajautetumpaan järjestelmään siirryttäessä olisi varmistettava, että palkankorotusten yhteydessä otetaan huo mioon sekä paikallinen kilpailutilanne että koko maan työmarkkinat.
6 9c of the labour force. (') Employment as a percentage of the population between 15 and 64 years was at 66.7 9c in 1997 (significantly lower than the 75.8 % OECD average) compared with 60.1 9f in 1994 and 74.2 9c in 1990 (then a much higher value than the OECD average) (OECD, 1998).
Palkankorotukset saattaisivat jälleen nousta liian korkeiksi vuonna 2000, mikä vaarantaisi prosenttia vuonna 1994 ja 74,2 prosenttia vuonna 1990 (huomattavasti yli OECD:n silloisen keskiarvon) (OECD 1998).
The economic and financial situation in Finland tandem, which would lessen the budgetary impact of such a move.
Taloudellinen tilanne ja rahoitusmarkkinat
Moreover, the unemployed could be made liable to social security contributions, as the current exemption raises their replacement ratio.
Lisäksi työttömiltä voitaisiin periä sosiaaliturvamaksuja, sillä heidän nykyisin saamansa vapautus maksuista nostaa korvausastetta.
Hence, it is of utmost importance that in setting wage increases, account must always be taken of the develop ments in labour productivity, the wage developments in the other EMU countries and the state of the labour mar ket (preferably of each of its segments).
Siksi on äärimmäisen tärkeää, että palkankorotuksista sovittaessa otetaan aina huomioon työn tuottavuuden kehitys, muiden EMU-maiden palkkakehitys sekä työmarkkinoiden (ja mieluiten niiden jokaisen lohkon) tila.
Parttime work is strikingly low in Finland by international standards, particularly among women.
Osa-aikatyö on kansainvälisen mittapuun mukaan poikkeuksellisen vähäistä Suomessa ja erityisesti suomalaisnaisten keskuudessa.
In 1997, parttime employment accounted for 7.5 % of total employment and 10.2 % among women.
Vuonna 1997 osa-aikatyön osuus oli 7,5 prosenttia koko työllisyydestä ja 10,2 prosenttia naisten työllisyydestä.
Moreover, these percentages have been mainly stable since the 1980s, whereas in most other countries parttime employment has been on the rise.
Nämä osuudet ovat pysyneet jokseenkin muuttumattomina 1980-luvulta saakka, kun samaan aikaan muissa maissa osa-aikatyön osuus on kasvanut.
Each employee earn ing enough income for their own independence seems to be a longstanding tradition in Finland, and is associated with full-time jobs.
Suomessa on pitkään ollut tapana, että jokainen palkansaaja ansaitsee tarpeeksi taatakseen oman riippumattomuutensa, mikä merkitsee kokopäivätyön tekemistä.
Another explanation could be related to old-age pension schemes, which discourage older people from taking up parttime jobs.
Toinen mahdollinen selitys liittyy eläkejärjestelmään, joka ei suosi vanhenevien työntekijöiden osa-aikatyötä.
However, the key explanation appears to be related to the low development of services activities, particularly in small businesses, and of personal services.
Tärkein syy lienee kuitenkin erityisesti pienyritysten tarjoamien ja henkilökohtaisten palvelujen kehittymättömyys.
Whereas the structure of incentives of the Finnish tax and welfare state was not really put into question before the recession, it has become a major issue since then.
Suomen verotuksen ja sosiaaliturvan kannustinrakenne, jota ei juurikaan kyseenalaistettu ennen taantumaa, on nykyään paljon esillä.
This is due to budgetary and international competition considerations, the need to promote economic growth and to reduce unemployment and poverty traps.
Tämä johtuu budjettinäkökohdista ja kansainvälisestä kilpailusta sekä pyrkimyksistä edistää talouskasvua ja poistaa työttömyys- ja köyhyysloukku.
In this regard, as is shown in Annex 1, the replacement ratios for lowincome families with children are too high in Finland.
Kuten liitteessä 1 osoitetaan, tältä kannalta pienituloisten lapsiperheiden työttömyysturvan korvausaste on liian korkea ja sitä voisi olla syytä tarkistaa.
This might call for a revision of these benefits, which are very generous, particularly the earningsrelated unemployment allowance and the basic unemployment allowance, and last too long (actually labour market support is for an indefinite period).
Heidän saamansa etuudet ovat sekä liian suuria (erityisesti ansio- ja peruspäiväraha) että liian pitkäkestoisia (työmarkkinatuen kestoa ei ole mitenkään rajoitettu).
The design of active labour market policies, notwithstanding its role in attenuating hardship and in boosting employability, calls for closer scrutiny as well.
Vaikka aktiiviset työvoimapoliittiset toimenpiteet lievittävät kärsimyksiä ja parantavat niihin osallistuvien työllistettävyyttä, niidenkin rakennetta on tarkasteltava lähemmin.
Three problems deserve special attention.
Erityistä huomiota on kiinnitettävä kolmeen ongelmaan.
The first relates to the coordination between different programmes, namely the fact that an unemployed person who participates in active labour market programmes so renews his or her previous entitlement to the more generous earningsrelated unemployment allowance.
Ensimmäinen koskee eri järjestelmien koordinointia. Nykyisin työtön voi uudistaa oikeutensa ansiosidonnaiseen työttömyyspäivärahaan osallistumalla aktiiviseen työvoimapoliittiseen toimenpiteeseen.
This raises the replacement ratios and hence contributes to a bad incentive structure.
Tämä nostaa korvausastetta ja heikentää siten työnteon kan nustimia.
The renewal of that entitlement could hence be discontinued.
Ansiopäivärahaoikeuden uudistamismahdollisuus olisi siis poistettava.
A second problem concerns the fact that the earningsrelated unemployment allowance is based upon a reference wage which is the wage of the previous job.
Toinen ongelma liittyy siihen, että ansiopäivärahan viiteansioina käytetään edellisestä työpaikasta saatua palkkaa.
In certain cases, this previous wage is higher than that which the unemployed person is able to earn in a new job and hence the corresponding unemployment allowance may catch the unemployed person in a jobless trap.
Joissakin tapauksissa tämä palkka on korkeampi kuin mitä työtön pystyisi ansaitsemaan uudessa työpaikassa, ja siksi sen perusteella laskettu ansiopäiväraha virittää työttömyysloukun.
A possible solution is that the refer ence wage could be a percentage (less than 100 %) of the previous wage or decrease over time.
Ongelma voitaisiin ratkaista asettamalla viitepalkaksi tietty prosenttiosuus (alle 100 %) aiemmasta palkasta tai vähentämällä viitepalkkaa ajan mittaan.
A third problem relates to the impact of active labour market policies on regional mobility.
Kolmas ongelma on aktiivisten työvoimapoliittisten toimenpiteiden vaikutus alueelliseen liikkuvuuteen.
The most efficient training is that associated with real work, particularly in the private sector.
Työharjoittelu on tehokkain tapa kouluttaa työntekijöitä varsinkin yksi tyisellä sektorilla.
Such training brings valid job-seekers into contact with those who potentially can offer them a job at any stage.
Sen avulla pätevät työnhakijat saavat yhteyden yrityksiin, jotka saattavat myöhemmin tarjota heille työpaikkaa.
However, actual training offers depend more on the number of unemployed in the region than on the availability of potential jobs.
Annettu koulutus perustuu kuitenkin enemmänkin tietyllä alueella olevien työttömien luku määrään kuin työpaikkapotentiaaliin.