natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Economic problems, including rising unemployment developed at the same time as the established political parties ran into trouble.
Talousvaikeudet, joihin kuului paheneva työttömyys, kehittyivät samalla kun perinteiset poliittiset puolueet joutuivat vaikeuksiin.
New parties emerged, and it became even more difficult to create stable governments.
Syntyi uusia puolueita ja vakaiden hallitusten muodostaminen vaikeutui entisestään.
Denmark shares the main characteristics of the Nordic model of politics and society, but it is, at the same time, clearly its southernmost outpost.
Pohjoismainen poliittinen ja yhteiskunnallinen malli on pääpiirteissään Tanskallekin tyypillinen, mutta maa on kuitenkin samalla selvästi sen eteläisin etuvartio.
The size of the public sector, the extensive welfare commitments, the corporatist arrangements, and the relative social and ethnic homogeneity are features that Denmark has in common with Sweden, Norway, and Finland.
Yhteisiä piirteitä, joita Tanskalla on Ruotsin, Norjan ja Suomen kanssa, ovat julkisen sektorin koko, kattavat sosiaalipoliittiset velvoitteet, korporativistiset järjestelyt ja varsin laaja sosiaalinen ja etninen yhtenäisyys.
However, Danish society is also a
Tanskalainen yhteiskunta muodostaa kuitenkin myös poikkeuksen (Petterson 1994).
The transformation of the welfare system started early in Denmark, as it was hit by economic problems already in the early 1970s.
-42- maan jouduttua talousvaikeuksiin jo 1970-luvun alussa.
The Danish membership of the European Community since 1973 has further reoriented Denmark towards the continent.
Tanskan EY-jäsenyys on vuodesta 1973 ohjannut maata yhä selkeämmin mannereurooppalaiseen suuntaan.
The Danish system of democracy has certain specific hallmarks.
Tanskalaisella demokratialla on useita tyypillisiä erityispiirteitä.
Denmark has a distinct tradition of public involvement in political decisionmaking in at least two respects.
Kansalaisten perinteisessä osallistumisessa poliittiseen päätöksentekoon on Tanskalle tyypillistä ainakin kaksi seikkaa.
First, at national level, there has been a considerable use of public referendums.
Ensinnäkin valtiotasolla on varsin usein turvauduttu kansanäänestyksiin.
Since 1915, when the Danish constitution made provisions for this form of direct democracy, seventeen referendums have been held.
Tanskan perustuslaissa säädettiin tästä suoran demokratian muodosta vuonna 1915 ja sen jälkeen kansanäänestyksiä on pidetty kaikkiaan 17.
During recent years, the successive transfers of decisionmaking powers to the EU are subject to binding (as opposed to advisory) referendums.
Viime vuosina kaksi peräkkäistä päätösvallan siirtoa EUlle on alistettu (neuvoa-antavan sijasta) sitovaan kansanäänestykseen.
The Constitution requires such referendums also in other situations, for example to change the constitution or to alter the voting age.
Perustuslaki velvoittaa järjestämään kansanäänestyksen myös eräissä muissa tapauksissa, esim. perustuslain tai äänioikeusikärajan muutosten yhteydessä.
In addition, referendums may be called upon by a minority in parliament as a way of blocking bills outside the fields of finance, taxation, and international law.
Lisäksi kansankäräjien vähemmistö voi vaatia kansanäänestystä muiden kuin rahoitukseen, verotukseen ja kansainväliseen oikeuteen liittyvien lakiesitysten pysäyttämiseksi.
If 30 per cent of the electorate votes against the bill, it will not come into force.
Mikäli äänioikeutetuista 30 prosenttia vastustaa lakiesitystä, laki ei tule voimaan.
This was used in 1963 by the non-socialist opposition, which managed to stop new land-use laws.
Ei-sosialistinen oppositio turvautui tähän vuonna 1963 ja sen onnistui pysäyttää uudet maankäyttöä koskevat lait.
Advisory public referendums may be held in any matter.
Neuvoa-antava kansanäänestys voidaan järjestää mistä tahansa aiheesta.
Generally, direct-democracy methods are only regarded as legitimate in certain areas, such as the relationship with the EU, whereas representative democratic forms are favoured in overarching national decisions (Madsen, Nielsen, and Sjöblom 1995). The second form of public involvement is through the extensive practice of user influence.
EU-suhteiden alalla, kun taas edustukselliseen demokratiaan perustuvia muotoja pidetään parempina kansallisten päätösten kohdalla (Madsen, Nielsen & Sjöblom 1995). Toinen kansalaisten osallistumismuoto on hyödyntää käyttäjille annettuja vaikutusmahdollisuuksia laajasti.
This is particularly developed and actually compulsory in relation to schools and day nurseries.
Erityisen kehittynyttä ja itse asiassa pakollista tämä on koulujen ja päiväkotien kohdalla.
Each institution is run by a board, through which parents, who represent the users, have influence on the decisionmaking process.
Jokaisen laitoksen johdossa on neuvosto, jonka kautta vanhemmat käyttäjien edustajina voivat vaikuttaa päätöksentekoprosessiin.
The present system was introduced in 1990, but is based on a long tradition of parental involvement in the Danish school system (Lindbom 1995).
Nykyinen järjestelmä otettiin käyttöön 1990, mutta se perustuu Tanskan koulujärjestelmälle tyypilliseen vanhempien osallistumiseen, jolla on pitkät perinteet (Lindbom 1995).
At the moment there are 1,700 boards in primary schools arid 4,300 in day nurseries and the model of user influence is also being developed in old people's homes.
Nykyään ala-asteen kouluissa toimii 1700 neuvostoa ja päiväkodeissa 4 300.
The development has been gradual, but it can now be regarded as a comprehensive reform movement (Floris and Bidsted 1996).
Lisäksi tätä vaikuttamismallia kehitellään myös vanhainkoteja varten.
1.2 Democracy at Regional and Local Levels
Alue- ja paikallisdemokratia
The Danish system of local and regional government has its roots in the Middle Ages, but a feudal system and the period of royal autocracy put effective limits on local self-government in both towns and countryside until the early nineteeth century.
Tanskan paikallis- ja aluehallinnon juuret ulottuvat keskiajalle. Feodaalijärjestelmän ja kuninkaallisen autokratian kaudella sekä kaupunkien että maaseudun itsehallintoa rajoitettiin tehokkaasti aina 1800luvun alkupuolelle.
However, at that time a process started that gradually increased local autonomy, created new tasks for local institutions, and reduced state control over local matters.
Tuolloin kuitenkin alkoi kehitys, joka vähitellen lisäsi paikallista itsehallintoa, antoi paikallisille hallintoelimille uusia tehtäviä ja vähensi valtiovallan harjoittamaa valvontaa paikallisasioissa.
After the constitutional reform of 1849, voting rights were also extended at the local level, even if the wealthiest citizens still had more influence over local decisionmaking.
Vuoden 1849 perustuslakiuudistuksen jälkeen äänioikeus laajennettiin myös paikallistasolle, vaikka varakkaimmilla kansalaisilla olikin edelleen muita enemmän vaikutusvaltaa paikallisessa päätöksenteossa.
In 1908 all citizens over 25 were given the right to vote (Bogason 1991).
Vuonna 1908 äänioikeuden saivat kaikki yli 25-vuotiaat kansalaiset (Bogason 1991).
To what extent is democracy understood differently at central level than at local or regional level in Denmark?
Missä määrin valtiollinen demokratiakäsitys poikkeaa Tanskassa paikallis- ja aluetasolla vallitsevasta käsityksestä?
Generally, it seems that the major features of Danish democracy also permeate the local level.
Yleisesti tarkasteltuna vaikuttaa siltä, että tanskalaisen demokratian pääpiirteet ulottuvat paikallistasolle asti.
For example, there is a multitude of political parties at both levels.
Molemmille tasoille on tyypillistä esim. poliittisten puolueiden runsaus.
However, there are also differences.
Myös eroja on kuitenkin havaittavissa.
The strong position of the mayor, who may be something of a local king, has no equivalent at central level.
Pormestarin, jonka eräissä tapauksissa voi katsoa vastaavan "paikalliskuningasta", vahvalla asemalla ei ole valtakunnallista vastinetta.
At the same time, the extensive practice of referendums at central level has no equivalent at local level.
Toisaalta valtiovallan runsaasti käyttämillä kansanäänestyksillä ei ole vastinetta paikallistasolla.
Even if local referendums are permitted, they are still very unusual.
Vaikka paikallisten kansanäänestysten järjestäminen on sallittu, niiden järjestäminen on erittäin epätavallista.
It is reported that local politicians generally have a negative attitude towards local direct democracy of this kind.
On käynyt ilmi, että paikallispoliitikot suhtautuvat tämäntyyppiseen suoraan paikallisdemokratiaan yleensä kielteisesti.
Instead, user influence is preferred (Villadsen 1993).
Käyttäjien harjoittamaa vaikutusvaltaa pidetään parempana (Villadsen 1993).
Behind the formal structure of Danish politics lie informal relationships with importance for policy-making.
Tanskan politiikan virallisen rakenteen takaa löytyy politiikan kannalta merkittäviä epävirallisia suhteita.
There are professional networks that link actors who share common interests in different settings.
Yksi esimerkki tästä ovat ammattiverkostot, jotka yhdistävät eri tasojen toimijoita ja joita yhdistää yhteinen etu.
Voluntary organizations are active in lobbying for their particular interests and, in the name of consensusseeking, their views are often invited by the formal decision-makers.
Vapaaehtoisjärjestöt ajavat etuaan aktiivisesti, ja yhteisymmärrykseen pyrkivät viralliset päätöksentekijät haluavatkin usein kuulla niiden näkemyksiä.
The notion of corporatism, which is present in Danish society, implies power structures parallel to those formally established.
Koko tanskalaisessa yhteiskunnassa läsnä oleva korporativismi tarkoittaa, että virallisten valtarakenteiden rinnalla on muita valtarakenteita.
2.1 The National Level
Valtiotaso
Since 1953 it has a onechamber parliament, which is elected every four years.
Sillä on vuodesta 1953 yksikamarinen parlamentti, joka valitaan joka neljäs vuosi.
Proportional representation is used, but a party must obtain at least two per cent of the votes in order to be represented in parliament.
Käytössä on suhteelliseen edustukseen perustuva järjestelmä, mutta puolueen pitää ylittää kahden prosentin äänikynnys saadakseen edustajansa kansankäräjille.
The electoral system has facilitated the emergence of a large number of political parties.
Vaalijärjestelmä on lisännyt poliittisten puolueiden lukuisuutta.
Ten parties have seats after the 1998 elections, but the number has varied between five and eleven during the postwar period.
Vuoden 1998 vaalien jälkeen parlamentissa on edustettuina kymmenen puoluetta, mutta kansankäräjäpuolueiden määrä on toisen maailmansodan jälkeen vaihdellut viidestä yhteentoista.
In addition, the semiindependent areas of the Faroe Islands and Greenland are represented by two seats each.
Lisäksi Färsaarten ja Grönlannin itsehallintoalueilla on kummallakin kaksi edustajaa.
The low electoral threshold has facilitated splits in established parties and encouraged the creation of new parties. The elections of
Matala äänikynnys on edistänyt vakiintuneiden puolueiden jakautumisia ja rohkaissut uusien puolueiden perustamista.
1973 were particularly dramatic, with the electoral successes of the two protest movements of the Progress Party and the Centrum-Demokraterne (CD, Centre Democrats), together picking up almost one quarter of the votes.
Vuoden 1973 vaalit olivat erityisen dramaattiset, kun protestiliikkeinä syntyneet Edistyspuolue ja keskustademokraattinen Venstre-puolue saivat yhdessä lähes neljänneksen äänistä.
In the main these parties were against high taxation and an extensive public welfare system.
Kyseiset puolueet vastustivat pääasiassa korkeita veroja ja laajaa sosiaaliturvajärjestelmää.
Protest parties appeared earlier and have generally been more successful in Denmark than in the other Nordic countries.
Tanskassa protestipuolueet syntyivät aikaisemmin ja ne ovat yleisesti ottaen menestyneet paremmin kuin muissa Pohjoismaissa.
A consequence of the multitude of political parties, and itself a characteristic of Danish democracy, is the parliamentary instability.
Tanskalaiselle demokratialle tyypillinen piirre, poliittisten puolueiden monilukuisuus, aiheuttaa parlamentaarista epävakautta, joka sekin on Tanskalle tyypillistä.
Most governments have been minority governments, and changes of government are frequent.
Monet hallituksista ovat olleet vähemmistöhallituksia; hallitukset tapaavat vaihtua usein.
During the 1980s, a new pattern of Danish parliamentarism was established.
Tanskalaiseen parlamentarismiin on kehittynyt uusi piirre, joka ilmeni ensi kertaa 1980luvulla.
Despite losing a large number of votes in parliament, the government still remained in power.
Huolimatta huomattavasta kansankäräjillä karsimastaan paikkatappiosta hallitus pysyi vallassa.
Indeed, it has been suggested that this opens up a new parliamentary practice, whereby the government can lose crucial votes, the opposition shape policy, and patterns of majority can vary from one policy area to another (Petersson 1994).
-44- tärkeitä äänestyksiä, oppositio vaikuttaa vahvasti politiikkaan ja jossa enemmistömuodostelmat saattavat vaihdella kulloinkin käsiteltävän poliittisen aihepiirin mukaan (Pettersson 1994).
Participation in parliamentary elections has been fairly stable during the post war period at around 85 per cent of those eligible to vote.
Parlamenttivaaleihin osallistarninen on pysynyt sodan jälkeen melko vakaana: yleensä noin 85 prosenttia äänioikeutetuista myös äänestää.
The Danish electoral system provides some scope for choice of individual candidates as well as parties.
Tanskan vaalijärjestelmä tarjoaa mahdollisuuden valita paitsi puolueiden myös tietyssä määrin ehdokkaiden välillä.
The parties themselves decide how they want to present their candidates to the voters on the ballot: whether they prioritize certain candidates, or leave the decision to the voters.
Puolueet voivat itse päättää, miten ne haluavat esittää ehdokkaansa äänestäjille vaaleissa, eli asettavatko ne tiettyjä ehdokkaita etusijalle vai jääkö päätös äänestäjille.
In practice, about 50 per cent of the voters use the right to express a choice of candidate, the others vote for the party of their choice.
Käytännössä noin 50 prosenttia äänestäjistä käyttää oikeuttaan valita ehdokas, kun loput äänestävät valitsemaansa puoluetta.
33 percent of MPs are women.
Naispuolisia kansanedustaja on 33 prosenttia.
Local and regional government has two tiers: municipalities and counties.
Paikallis- ja aluehallintojärjestelmä on kaksitasoinen ja koostuu kunnanvaltuustoista ja maakunnanvaltaustoista.
On the Danish mainland there are today 275 kommuner (municipalities).
Manner-Tanskassa on 275 kuntaa (kommuner).
The present structure was established after an amalgamation reform in 1970, when the number of municipalities were reduced from 1,390.
Nykyinen järjestelmä on peräisin vuodelta 1970, jolloin kuntien lukumäärää vähennettiin kuntaliitoksin 1 390:stä.
The average population of the municipalities is 19,200 inhabitants (1997), varying from 2,400 to 484,000.
Kuntien keskimääräinen asukasluku on 19 200 (vuonna 1997), vaihdellen 2 400:n ja 484 000:n asukkaan välillä.
However, as the median size is 10,200 inhabitants, most Danish municipalities are fairly small.
Suurin osa Tanskan kunnista on kuitenkin melko pieniä asukaslukumediaanin ollessa 10 200.
The upper tier consists of fourteen amtskommuner (county councils) with an average size of 336,000 inhabitants (1997).
Järjestelmän ylemmän tason muodostavat maakunnat (amtskommuner), joissa on keskimäärin 336 000 asukasta (vuonna 1997).
The number of counties was also reduced during the amalgamations in 1970.
Myös maakuntien määrä väheni vuonna 1970 toteutetuissa liitoksissa.
The city of Copenhagen and the municipality of Frederiksberg, situated within the capital, represent one third of the Danish population.
Kolmannes Tanskan asukkaista asuu Kööpenhaminan kaupungissa ja sen sisällä sijaitsevassa Fredriksbergin kunnassa.
They have a special organization and are both municipalities and county councils.
Niillä on muista poikkeava organisaatio: ne muodostavat sekä kunnan että maakunnan.
The self-government powers of Danish local authorities are protected by the constitution.
Tanskan paikallisviranomaisten itsehallinnolla on perustuslain suoja.
Outside the Danish mainland lie the territories of the Faroe Islands and Greenland.
Manner-Tanskan ulkopuolella sijaitsevat Färsaaret ja Grönlanti kuuluvat Tanskaan, mutta niillä on itsehallinnollinen asema.
They are part of Denmark, but enjoy an autonomous status; the Faroe Islands since 1948 and Greenland since 1979.
Färsaarten itsehallinto on peräisin vuodelta 1948 ja Grönlannin vuodelta 1979.
They each have a directly elected Assembly, a government, and considerable freedom to enact their own laws and
Molemmilla on suorilla vaaleilla valittu paikallinen edustuslaitos ja huomattavan laaja vapaus säätää lakeja ja hoitaa omia asioitaan.
However, defence and foreign policy matters are the responsibility of the Danish government.
Puolustus- ja ulkopohtiikka kuuluvat kuitenkin Tanskan hallitukselle.
The two territories are exempted from the Danish EU membership, but Greenland was included for a few years.
Kumpikaan alue ei nykyään kuulu Tanskan mukana Euroopan unioniin - Grönlanti tosin oli muutaman vuoden EY:n jäsenenä.
Each has its own representation in the Danish Parliament. At the local level, the Faroe Islands have fifty rather small municipalities and Greenland has eighteen slightly larger ones (Benoit and Martens 1992).
Paikallistasolla Färsaaret koostavat 50:stä pienehköstä kunnasta ja Grönlanti 18:sta hieman suuremmasta (Benoit & Martens 1992). Färsaarilla vaikuttaa voimakas itsenäisyysliike.
The May 1998 elections were a success for the parties who support the establishment of an independent Faroese state.
Toukokuussa 1998 järjestetyissä vaaleissa Färsaarten itsenäisyyttä ajavat puolueet menestyivät.
Therefore, the three major parties have decided to initiate negotiations with the Danish government regarding sovereignty.
Kolme tärkeintä puoluetta onkin päättänyt käynnistää Tanskan hallituksen kanssa neuvottelut valtiollisesta riippumattomuudesta.
If an agreement is reached, the final decision will be left to the Faroe Islanders via a referendum.
Mikäli asiasta syntyy sopimus, päättävät färsaarelaiset itsenäisyydestä lopullisesti kansanäänestyksessä.
Each Danish municipality and county has a council, which makes the major decisions.
Kullakin Tanskan kunnalla ja maakunnalla on valtuusto, joka vastaa tärkeimmistä päätöksistä.
On average, municipal councils have seventeen members; however, numbers range from seven to thirty-one.
Keskimäärin kunnanvaltuustoissa on 17 jäsentä. Lukumäärä vaihtelee kuitenkin 7:stä 31:een.
In the City of Copenhagen the council has fifty-five members.
Kööpenhaminan kaupunginvaltuustossa on 55 jäsentä.
Councillors are elected for four-year periods.
Edustajat valitaan neljäksi vuodeksi.
The key political figure in Danish local government is the mayor, who is appointed by the council from among its members.
Paikallispolitiikan avainhenkilö on Tanskassa pormestari, jonka valtuusto nimittää keskuudestaan.
The mayor is chairperson of the council and is in charge of the preparation and implementation of council decisions.
Pormestari on valtuuston puheenjohtaja ja vastaa sen päätösten valmistelusta ja toimeenpanosta.
He/she is also responsible for the day-to-day running of the local authority, even if there is also a chief executive officer.
Hän vastaa myös kyseisen paikallisviranomaisen päivittäisestä toiminnasta, vaikka kunnanjohtajaa vastaava
The mayor is usually the only local politician who is salaried on a fulltime basis.
Yleensä pormestari on ainoa paikallispoliitikko, jolle täysipäiväisestä viranhoidosta maksetaan vakinaista palkkaa.
The important position of the mayor distinguishes Danish local government from the systems in the other Nordic countries, where, at least formally, political and administrative leadership are separated and political decisionmaking tends to be more collective.
Pormestarin keskeinen asema erottaa tanskalaisen paikallishallintojärjestelmän muiden Pohjoismaiden vastaavista. Muissa Pohjoismaissa poliittinen ja hallinnollinen johto on ainakin muodollisesti erotettu toisistaan ja poliittinen päätöksenteko on niissä yleensä kollektiivisempaa.
The combination of being both chairman of the council and political head of the local administration is unusual, also in a broader international context.
Kansainvälisestikin tarkasteltuna on valtuuston puheenjohtajuus ja paikallishallinnon poliittinen johtajuus epätavallinen yhdistelmä.
A number of committees are appointed with responsibility for different local government tasks.
Paikallishallinnon eri tehtäviä hoitamaan nimitetään lautakuntia.
Since 1993 local authorities are free to shape their committee structure (Bidsted 1997).
Vuodesta 1993 paikallisviranomaiset ovat voineet muotoilla lautakuntajärjestelmän rakennetta entistä vapaammin (Bisted 1997).
Danish local authorities perform a broad set of functions (Norton 1994).
Tanskan paikallisviranomaisten tehtäväkenttä on laaja (Norton 1994).
They have a general competence, within the law, to provide services in the interests of their citizens.
Niiden laissa määritelty perustehtävä on tarjota kansalaisille heidän tarvitsemiaan palveluja.
However, most of their functions are mandatory.
Useimmat tehtävistä ovat kuitenkin pakollisia.
Major municipal tasks include social services and primary and adult education.
Kuntien tärkeimpiä tehtäviä ovat sosiaalipalvelujen sekä peruskouluopetuksen ja aikuiskoulutuksen järjestäminen.
They also provide culture and leisure services, and they are responsible for environmental protection and public utilities, such as water supply and sewerage systems.
Kunnat järjestävät myös kulttuuri-ja vapaa-ajanpalveluja ja vastaavat ympäristönsuojelusta ja julkisista palvelulaitoksista, esim. vesihuollosta ja jätevedenkäsittelystä.
Also, and unlike local government in most other countries, Danish municipalities administer individual social-security assistance.
Toisin kuin useimmissa muissa maissa, Tanskan paikallishallinto vastaa myös kansalaisille annettavasta sosiaalituesta.
This is largely financed by central government and concern, for example, retirement pensions, child benefits, and sickness benefits.
Se on pitkälti keskushallinnon rahoittamaa: tämä koskee esim. vanhuuseläkettä, lapsilisiä ja sairauspäivärahaa.
The county councils are in charge of hospitals and primary health care, upper secondary education, and regional planning.
Maakunnanvaltuustot vastaavat sairaaloista ja perusterveydenhuollosta, lukioasteen koulutuksesta ja aluesuunnittelusta.
Their functions were more limited before reorganization in 1970, when they received several tasks that were
Niiden toimenkuva oli ennen vuoden 1970 uudistusta paljon suppeampi, mutta tuolloin ne saivat hoitaakseen monia tehtäviä, jotka ennen sitä kuuluivat valtionhallinnolle.
There is also, at county level, a state county prefect, who is appointed by central government.
Maakuntatasolla on myös valtiovallan nimittämä maakuntajohtaja.
Several of the prefect's tasks were transferred to the county councils as a part of the local government reorganization reform.
Paikallishallinnon uudistuksen yhteydessä monet maakuntajohtajan tehtävistä siirrettiin maakunnanvaltuustolle.
Today, the functions of the mayor are more restricted than those of corresponding units in the other Nordic countries.
Nykyään maakuntajohtajan toimenkuva on muissa Pohjoismaissa vastaavassa tehtävässä toimivan henkilön toimenkuvaa paljon rajatumpi.
Generally, county councils are not superior to municipalities. Functions have been divided between them, creating fairly distinctive areas of responsibility.
Periaatteessa maakunnanvaltuustot eivät ole kunnanvaltuustojen yläpuolella, vaan molempien tehtävät on jaettu varsin selviksi vastuualueiksi.
However, in some specified areas, the counties have a supervisory or controlling function.
Tietyillä erikseen määritellyillä aloilla maakunnanvaltuustoilla on kuitenkin seuranta- ja valvontatehtävä.