natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 3(2) then goes on to state that 'Member States shall, within a two-year period following the notification of this Directive
Edelleen 3 artiklan 2 kohdassa säädetään, että "jäsenvaltioiden on kahden vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta [20.12.1993 (l3)j määriteltävä pilaantumisalttiiksi vyöhykkeiksi kaikki alueensa tunnetut maaalueet, joilta vesi valuu 1 kohdan mukaisesti määriteltyihin vesiin".
(20 December 1993 (l7)), designate as vulnerable zones all known areas of land in their territories which drain into the waters identified in paragraph 1 '.
Vedet on määriteltävä pilaantumisalttiiksi, jos ne täyttävät yhden tai useampia liitteessä I säädetyistä perusteista.
Waters have to be designated if they meet one or more of the criteria laid down in Annex I. This means that for surface waters and groundwaters areas must be designated which contain or could contain more than 50 mg/1 of nitrate.
Tämä merkitsee sitä, että pintavesien ja pohjavesien osalta on määriteltävä alueet, joilla vedet sisältävät — tai on vaara, että ne sisältävät — yli 50 mg/l nitraatteja.
Therefore, Member States are required to assess all waters, irrespective of whether they are used for drinking water.
Lisäksi on määriteltävä kaikki vedet, jotka
C6) For Austria, Finland and Sweden, 1 January 1995. (") For Austria, Finland and Sweden, 1 January 1995.
(") Itävallan, Suomen ja Ruotsin osalta 1.1.1995.
It is also necessary to stress that the 50 mg/1 level may not be sufficient to reduce eutrophication.
On myös tarpeellista korostaa, että 50 mg/l oleva taso ei ehkä ole riittävä rehevöitymisen vähentämiseksi.
Therefore, this is not considered to be the defined limit in the directive; indeed it is likely that it would be significantly too high to reduce eutrophication.
Siksi sitä ei pidetä direktiivissä määritettynä rajaarvona; on jopa todennäköistä, että se on huomattavasti liian korkea rehevöitymisen vähentämiseksi.
Under Article 3(5), Member States are exempted from the requirement to identify specific vulnerable zones if they establish and apply action programmes throughout their national territory.
Direktiivin 3 artiklan 5 kohdassa jäsenvaltiot vapautetaan velvoitteesta määritellä erityiset pilaantumisalttiit vyöhykkeet, jos ne laativat toimintaohjelmat koko alueelleen ja soveltavat niitä siellä.
Thus far, five Member States have used this possibility.
Tähän mennessä viisi jäsenvaltiota on käyttänyt tätä mahdollisuutta.
Table 4 indicates when Member States have designated according to Article 3, and, if this has been completed, whether zones have been designated or the whole territory.
Kuviosta 4 on nähtävissä, milloin jäsenvaltiot ovat suorittaneet 3 artiklan mukaisen määrittelyn, ja jos se on suoritettu, onko määritelty vyöhykkeet vai koko alue.
As can be seen from this table, most of the countries who have chosen not to use Article 3(5) have failed to fulfil this obligation, meaning that those areas requiring protection have not been identified six years after the passing of the directive.
Kuten kyseisestä taulukosta nähdään, useimmat maista, jotka eivät ole käyttäneet 3 artiklan 5 kohtaa, ovat laiminlyöneet tämän velvoitteen täyttämisen, eli suojelua tarvitsevia alueita ei ole nimetty kuusi vuotta direktiivin hyväksymisen jälkeen.
Table 4. The designation of vulnerable zones (as of 30 July 1997)
Taulukko 4: Pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittely (tilanne 30.7.1997)
Area covered
Määritelty alue
Date designations completed (Date due, 20.12.1993 (,8))
Päivä, jona mää irittely suoritettu loppi jun (määräaika 20.12.1993 0) koko alue
Whole territory Whole territory
Itävalta Belgia Tanska Suomi Ranska
Whole territory Whole territory Whole territory
17.7.1995 — koko alue koko alue
To this end it intends to commission a study, once sufficient information has been received from Member States, to advise on such verifications.
0) Itävallan, Suomen ja Ruotsin osalta 1.1 .1995.
) For Austria, Finland and Sweden, 1 January 1995.
(2) Komissio tutkii i parhaillaan näitä päätöksiä.
Artide 3(4) contains an obligation for Member States to 'review and if necessary revise or add to the designation of vulnerable zones as appropriate and at least every four years, to take into account changes and factors unforeseen at the time of the previous designation'.
Direktiivin 3 artiklan 4 kohdassa jäsenvaltioille säädetään velvoite, jonka mukaan niiden on "tarkasteltava uudelleen ja tarvittaessa muutettava tai täydennettävä pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden luetteloa silloin, kun se on aiheellista ja vähintään joka neljäs vuosi, jotta voidaan ottaa huomioon muutokset ja tekijät, joita ei voitu ennustaa edellisen määrittelyn aikana".
This will have to be completed by 21 December 1997 and communicated to the Commission by 21 June 1998.
Tämä tehtävä on saatettava päätökseen viimeistään 21 päivänä joulukuuta 1997 ja siitä on ilmoitettava komissiolle viimeistään 21 päivänä kesäkuuta 1998.
It is therefore too early to suggest whether the amount of territory in the Community covered by Article 3 is likely to change.
Siksi on liian aikaista sanoa, tuleeko 3 artiklassa tarkoitetun alueen suuruus yhteisössä muuttumaan.
Monitoring is covered in both Articles 5 and 6 of the directive.
Valvontaa käsitellään sekä direktiivin 5 että 6 artiklassa.
Member States who have chosen to apply Article 3(5) are exempt from the requirements of Article 6, except if they decide to change and designate zones under Article 3(2).
Jäsenvaltioiden, jotka soveltavat valintansa mukaan 3 artiklan 5 kohtaa, ei tarvitse täyttää 6 artiklan vaatimuksia paitsi jos ne päättävät sen sijaan määritellä vyöhykkeitä 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
In this case they would need to conduct the stated monitoring for a period of one year before making the change.
Tässä tapauksessa niiden olisi suoritettava kyseistä valvontaa vuoden ajan ennen muutoksen toteuttamista.
Article 5(6) applies to Member States who make use of Article 3(5).
Direktiivin 5 artiklan 6 kohta koskee jäsenvaltioita, jotka soveltavat 3 artiklan 5 kohtaa.
They are required to 'monitor the nitrate content of waters (surface waters and groundwater) at selected measuring points which make it possible to establish the extent of nitrate pollution in the waters from agricultural sources'.
Niiden on "valvottava vesien (pinta- ja pohjavesien) nitraattipitoisuutta valituissa mittauspaikoissa, jotka mahdollistavat vesien maatalouslähteistä peräisin olevien nitraattien aiheuttaman pilaantumisen laajuuden toteamisen".
Member States who designate vulnerable zones have to comply with Article 6.
Pilaantumisalttiita vyöhykkeitä määrittelevien jäsenvaltioiden on noudatettava 6 artiklan säännöksiä.
This provides guidance as to the monitoring methods for all waters.
Niissä annetaan ohjeita valvontamenetelmistä kaikkia vesiä varten.
Member States must review the eutrophic state of fresh surface waters, estuarial and coastal waters every four years.
Jäsenvaltioiden on tarkasteltava uudelleen makeiden pintavesiensä sekä rannikko- ja suistovesiensä rehevöitymistilannetta joka neljäs vuosi.
The nitrate concentrations of fresh waters should have been measured over a period of one year between 19 December 1991 and 20 December 1993 and in every subsequent fouryear period (i.e. by 21 December 1997).
Makeiden vesien nitraattipitoisuuksia olisi pitänyt mitata vuoden ajan 19 päivän joulukuuta 1991 ja 20 päivän joulukuuta 1993 välisenä aikana ja jokaisena sitä seuraavana neljän vuoden ajanjaksona (eli 21 päivään joulukuuta 1997 saakka).
The only exception to this and subsequent revisions is for sampling stations where during the last monitoring period all previous samples were below 25 mg/1 and no new factor likely to increase the nitrate content has appeared.
Ainoita poikkeuksia tästä ja seuraavista uudelleentarkasteluista ovat näytteenottoasemat, joilla kaikkien edellisten näytteiden nitraattipitoisuus on ollut alle 25 mg/l ja joilla ei ole esiintynyt mitään uutta tekijää, joka voisi lisätä nitraattipitoisuutta.
In this case, the monitoring programme need be repeated only every eight years.
Tällaisessa tapauksessa valvontaohjelma täytyy toistaa vain joka kahdeksas vuosi.
It is difficult for the Commission to judge the compliance or otherwise of the monitoring undertaken by Member States as the only obligation on the Member States to submit monitoring data to the Commission is contained in the Article 10 summary report.
Komission on vaikea arvioida, millä tavoin jäsenvaltiot noudattavat direktiiviä, tai arvioida muuten niiden suorittamaa valvontaa, koska jäsenvaltioiden ainoa velvoite toimittaa valvontatietoja komissiolle on esittää ne 10 artiklassa säädetyssä yhteenvetokertomuksessa.
Even information submitted in this manner need only be a summary.
Myös tällä tavoin toimitetut tiedot tarvitsee antaa pelkästään yhteenvetona.
Nevertheless, several Member States have noted in their reports that their monitoring is, at present, insufficient to comply with that required by the directive.
Useat jäsenvaltiot ovat kuitenkin huomauttaneet kertomuksissaan, että niiden suorittama valvonta on tällä hetkellä direktiivin vaatimuksiin verrattuna riittämätöntä.
Indeed a recent study (") concluded that many Member States have even yet to establish the monitoring and administrative infrastructures necessary to deal with monitoring requirements from a range of directives.
Vähän aikaa sitten suoritetussa tutkimuksessa C4) todettiinkin, että monet jäsenvaltiot eivät ole vielä perustaneet valvontaa ja
(") 'Evaluation of the costs of groundwater inspection in the Member States', study conducted for the European Commission, DG XI, in the framework of contract No B4-3040/95/000345/MAR/D1.
C4) Arvio pohjavesitutkimuksen kustannuksista jäsenvaltioissa, Euroopan komissiolle tehty tutkimus, PO XI, sopimuksella B4-3040/95/000345/MAR/D1 suoritettu tutkimus.
The action programmes are the key requirements of the directive as they require mandatory restrictions on the activities of farmers to achieve the objectives of the directive.
Toimintaohjelmien kesto on neljä vuotta, ensimmäisen olisi pitänyt alkaa 20 päivänä joulukuuta 1995 ja sen tulisi päättyä 20 päivänä joulukuuta 1999.
These are listed in Annex III.
Nämä toimenpiteet on lueteltu liitteessä III.
Of these, two requirements are the most significant.
Kaksi näistä vaatimuksista on muita merkittävämpiä.
Paragraph 1 of Annex III requires the land application of fertilisers to be based on a balance between the nitrogen requirements of the crops and the nitrogen supply to the crops from the soil and from fertilisation.
Liitteen III kohdassa 1 edellytetään, että lannoitteiden levittäminen maahan perustuu viljelykasvien typen tarpeen ja niiden maaperästä ja lannoituksesta saaman typen määrän väliseen tasapainoon.
Paragraph 2 sets down a maximum of 170 kg of nitrogen per hectare per year that can be applied to land in the form of animal manure.
Liitteen III kohdassa 2 säädetään 170 kg typpeä vuodessa hehtaarikohtaiseksi enimmäismääräksi, joka voidaan käyttää maahan karjanlantana.
However, the directive allows for up to 210 kg of nitrogen per hectare per year during the first action programme.
Direktiivissä sallitaan kuitenkin ensimmäisen toimintaohjelman aikana jopa 210 kg typpeä vuodessa hehtaaria kohti.
Both of these maximum quantities apply in the fourth year of their respective action programmes, i.e. 210 kg of nitrogen per hectare per year from 20 December 1998 and 170 kg of nitrogen per hectare per year from 20 December 2002.
Kumpaakin mainittua enimmäismäärää sovelletaan vastaavien toimintaohjelmien neljäntenä vuotena, eli 210 kg typpeä hehtaaria kohti vuodessa 20 päivästä joulukuuta 1998 alkaen ja 170 kg typpeä hehtaaria kohti vuodessa 20 päivästä joulukuuta 2002 alkaen.
This paragraph of the directive also allows for Member States to have derogations from these quantities, but only where they are justified on the basis of objective criteria and do not prejudice the achievement of the objectives of the directive.
Direktiivin tässä kohdassa jäsenvaltioiden sallitaan vahvistaa myös poikkeuksia näistä määristä, mutta vain jos ne voidaan perustella puolueettomin perustein ja jos ne eivät vaaranna direktiivin tavoitteiden saavuttamista.
Member States should have started their action programmes on 20 December 1995.
Jäsenvaltioiden olisi pitänyt käynnistää toimintaohjelmansa 20 päivänä joulukuuta 1995.
However, as can be seen from Table 5, which also considers whether the action programmes are in compliance with the directive, few Member States have done so.
Taulukosta 5, jossa myös todetaan, ovatko toimintaohjelmat direktiivin mukaisia, on kuitenkin havaittavissa, että vain harvat jäsenvaltiot ovat näin tehneet.
Given that these measures represent the key to the directive, this failure is difficult to justify.
Ottaen huomioon, että nämä toimenpiteet edustavat direktiivin tärkeintä sisältöä, tämä laiminlyönti on vaikeasti perusteltavissa.
Table 5. Action programmes (as of 30 July 1997)
Taulukko 5: Toimi intaohjelmat (tilanne 30.7.1997)
In compliance?
Direktiivin mukaisuus?
Date of notification (Date due, 20.12.1995)
Päivä, jona ilmoitus on annettu (määräaika
Under examination
Espanja Ruotsi
France Italy Luxembourg Netherlands (see below) Austria Portugal Finland Sweden United Kingdom
Yhdistynyt kuningaskunta
In addition, it is important to consider the case of the Netherlands.
Lisäksi on tärkeää ottaa huomioon Alankomaiden tapaus.
On 22 December 1995 the Dutch authorities submitted their action programme to the Commission and informed it that they would be using the derogation possibility in Annex III.
Alankomaiden viranomaiset toimittivat toimintaohjelmansa komissiolle 22 päivänä joulukuuta 1995 ja ilmoittivat tulevansa käyttämään liitteessä III säädettyä poikkeusmahdollisuutta.
The Commission, after examining the justifications for the derogation and discussing these with the Dutch authorities, decided that it was not in a position to recommend to the Nitrates Committee that the derogation be accepted.
Tutkittuaan poikkeuksen perustelut ja keskusteltuaan niistä Alankomaiden viranomaisten kanssa komissio päätti, että se ei voinut suositella nitraatteja käsittelevälle komitealle poikkeuksen hyväksymistä.
During the seventh meeting of the Nitrates Committee in November 1996, the Dutch authorities withdrew their action programme and informed the Commission that they were no longer seeking a derogation.
Nitraatteja käsittelevän komitean marraskuussa 1996 pidetyssä seitsemännessä kokouksessa Alankomaiden viranomaiset peruuttivat toimintaohjelmansa ja ilmoittivat komissiolle, että ne eivät enää hakeneet poikkeuksen soveltamista.
If, at any stage of implementation of the directive, it becomes apparent that the measures laid down in the directive are not sufficient to achieve its objectives, the Member States are required by Article 5(5) to take such additional measures or reinforced actions as they consider necessary.
Jos direktiivin täytäntöönpanon jossain vaiheessa käy ilmeiseksi, että direktiivissä säädetyt toimenpiteet eivät ole riittäviä sen tavoitteiden saavuttamiseksi, jäsenvaltioiden on 5 artiklan 5 kohdan mukaisesti toteutettava tarpeellisina pitämiään lisätoimenpiteitä tai vahvistettuja toimia.
To aid in the attainment of this objective, all Member States are required, under the first paragraph of Article 5(6), to draw up and implement monitoring programmes to assess the effectiveness of action programmes.
Tämän tavoitteen saavuttamisen edistämiseksi kaikkien jäsenvaltioiden on 5 artiklan 6 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti laadittava ja toteutettava valvontaohjelmia toimintaohjelmien tehokkuuden arvioimiseksi.
Article 10 of the directive states that 'Member States shall, in respect of the fouryear period following the notification of this Directive and in respect of each subsequent fouryear period, submit a report to the Commission containing the information outlined in Annex V'.
Direktiivin 10 artiklassa säädetään, että "jäsenvaltioiden on annettava komissiolle liitteessä V tarkoitetut tiedot sisältävä kertomus tämän direktiivin tiedoksiantamista seuraavalta nelivuotiskaudelta ja kultakin sitä seuraavalta nelivuotiskaudelta".
Annex V requires basic information on the items discussed in the above sections.
Liitteessä V edellytetään perustietojen antamista edellä olevissa kohdissa mainituista aiheista.
Member States should have submitted this information to the Commission by 20 June 1996.
Jäsenvaltioiden olisi pitänyt antaa komissiolle kyseiset tiedot viimeistään 20 päivänä kesäkuuta 1996.
Under Article 11 of the directive, the Commission should have sent summary reports to the European Parliament and to the Council by 20 December 1996.
Direktiivin 11 artiklan mukaisesti komission olisi pitänyt toimittaa yhteenvetokertomukset Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeis-
4- Infringement proceedings
tään 20 päivänä joulukuuta 1996.
Naturally, these proceedings develop at different paces depending on the nature of the infringement and the degree of dialogue that has occurred between Member States and the Commission.
Jäljempänä taulukosta 6 ilmenee, että useimmat jäsenvaltiot toimittivat kertomuksensa myöhästyneinä.
Some Member States also have two separate actions against them.
Tämän vuoksi komissio on joutunut lykkäämään kertomuksensa julkaisemista.
The status of infringement proceedings against Member States is shown in Table 7.
Taulukko 6: Yhteenvetokertomukset (tilanne 30.7.1997)
Belgium Greece Spain France Ireland Italy Netherlar ids Portugal Finland UK
Ruotsi Yhdistynyt kuiningaskunta ningaskunta
FN = Letter of formal notice; RO = Reasoned opinion; Court = Proceedings before the Court of Justice.
Kertomukset ovat olleet muodoltaan ja sisällöltään erilaisia, ja niiden pituus on vaihdellut huomattavasti.
(*) Decision taken by the Commission and publicised ¡n a press release, but yet to be executed.
Komissio esittää näihin tietoihin perustuvan yhteenvetokertomuksen, mutta saatujen tietojen vaihtelevan tason vuoksi kovin käyttökelpoisen asiakirjan laatiminen on vaikeaa.
As stated in Section 4, the principal reason for the Commission not coming for ward with proposals for the revision of the directive is the late implementation of the directive, which makes it impossible to assess the effectiveness or otherwise of the directive.
Komissio voi aloittaa Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen menettelyn jäsenvaltiota vastaan, joka on jättänyt noudattamatta direktiivissä säädetyt velvoitteensa.
The Commission is, however, aware that it could be argued that the fact that so many Member States have failed to respect their obligations with respect to this directive means that it is the directive that is at fault.
Kuten edellä esitetyistä taulukoista käy ilmi, enemmistö jäsenvaltioista on direktiivin täytäntöönpanon aikataulusta myöhässä, jotkut jopa erittäin paljon.
The Commission believes that this argumentation is not sustainable, as the majority of the measures that have to be taken by Member States (i.e. transposition, monitoring, designations, codes of good agricultural practice and reporting) are straightforward.
Kuten komission tiedonannossa yhteisön ympäristölainsäädännön voimaansaattamisesta (15) todettiinkin, oikeustoimien aloittaminen useimpia jäsenvaltioita vastaan on tarpeellista tämän direktiivin noudattamatta jättämisen vuoksi.
Whilst there may be problems in coordinating the efforts of different ministries (in particular Ministries of Environment and Agriculture), these are simply procedural problems which can be surmounted.
Menettelyt edistyvät luonnollisesti eri tahtiin sen mukaan, mikä noudattamatta jättämisen luonne on ja missä määrin jäsenvaltioiden ja komission välillä on käyty vuoropuhelua.
As there is no obligation in the directive to report on the problems experienced in its implementation, it is not possible to provide accurate information on the grounds for the delays in implementation.
Siksi tässä vaiheessa ei ole todisteita siitä, että direktiivissä säädetyillä toimenpiteillä ei olisi merkittävää vaikutusta nitraateista aiheutuvaan pilaantumiseen silloin, kun niillä on ollut mahdollisuus vaikuttaa.
The Commission is aware, however, that the lack of baseline information on the extent of nitrate pollution has been a problem, as has the coordination between different ministries, as mentioned above.
(*) = komissio on tehnyt päätöksensä ja julkaissut sen lehdistötiedotteessa, mutta päätöstä ei ole vielä pantu täytäntöön. Huom. vi = virallinen ilmoitus; lp = lausunto perusteluineen; tuomioistuin = menettely yhteisöjen tuomioistuimessa.
Six years on from the adoption of this directive the status of its implementation in most Member States is unsatisfactory, so much so that any revision of the directive would be inappropriate.
Kuten edellä 4 jaksossa todettiin, tärkein syy siihen, että komissio ei tee ehdotuksia direktiivin muuttamiseksi, on direktiivin täytäntöönpanon viivästyminen, minkä vuoksi on mahdotonta arvioida direktiivin tehokkuutta.
The failure to implement the directive fully, in addition to its legal aspects, constitutes a failure to deal with serious environmental and human health problems.
Komissio tietää kuitenkin, että koska niin moni jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä tässä direktiivissä säädetyt velvoitteensa, tämän voitaisiin väittää osoittavan, että vika on direktiivissä.
Whilst the Commission will do all in its powers to ensure implementation of the directive, in particular through the use of infringement proceedings, these may not, in themselves, attain the objectives of the directive.
Koska direktiivissä ei ole säädetty velvoitetta antaa kertomusta sen täytäntöön panossa esiintyneistä ongelmista, tarkkojen tietojen antaminen täytäntöönpanon viivästymisen syistä ei ole mahdollista.
It is therefore essential to seek all means to generate the necessary pressure for implementation immediately.
Komission tiedossa on kuitenkin, että ongelmina ovat olleet perustietojen puuttuminen nitraateista aiheutuvan pilaantumisen laajuudesta ja yhteensovittaminen eri ministeriöiden välillä, kuten edellä on todettu.
The implementation of Council Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources — Report of the Commission to the Council and European Parliament
Kuusi vuotta tämän direktiivin voimaantulon jälkeen tilanne sen täytäntöönpanon osalta on useimmissa jäsenvaltioissa siinä määrin epätyydyttävä, että direktiivin muuttaminen millään tavoin ei olisi asianmukaista.
Luxembourg: Office for Official Publications of the European Communities
Vaikka komissio tulee tekemään kaiken voitavansa direktiivin täytäntöönpanon varmistamiseksi, erityisesti jäsenvelvoitteiden noudattamattajättämismenettelyn avulla, tämä ei sinänsä auta saavuttamaan direktiivin tavoitteita.
A European Community strategy for action
Euroopan yhteisön toimintastrategia
A great deal of additional information on the European Union is available on the Internet. It can be accesed through the Europa server (http://europa.eu.int.).
Suuri määrä muuta tietoa Euroopan unionista on käytettävissä Internetissä Europa-palvelimen kautta (http://europa.eu.int).
How will the strategy be implemented?
Kuinka strategia pannaan täytäntöön?
Horizontal policy objectives
Laaja-alaisen politiikan tavoitteet:
Conservation and sustainable use of biological diversity
Biologisen monimuotoisuuden suojelu ja kestävä käyttö
Sharing of benefits arising from the use of genetic resources
Geneettisten voimavarojen käytöstä saatavan hyödyn jakaminen
Research, identification, monitoring, exchange of information
Tutkimus, avaintekijöiden tunnistaminen, seuranta ja tiedonvaihto
Education, training and awareness
Kasvatus, koulutus ja tietoisuuden lisääminen
Sectoral policy objectives
Alakohtaisen politiikan tavoitteet:
Conservation of natural resources
Luonnonvarojen suojelu
Regional policies and spatial planning
Aluepolitiikka ja aluesuunnittelu
Energy and transport
Energia-ala ja liikenne
Development and economic cooperation
Kehitysyhteistyö ja taloudellinen yhteistyö
The European Community ratified the Convention on Biological Diversity (CBD) on 21 December 1993.
Euroopan yhteisö ratifioi biologisen monimuotoisuuden suojelua koskevan yleissopimuksen 21. joulukuuta 1993.