natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Certain problems however, can arise when comparing data of the health care sector on an international basis: owing to certain circumstances such as different attitudes towards illness due to cultural differences, different insurance systems, the national definition of the data collected as well as the collection modalities, it is very difficult to implement an international comparison.
Terveydenhuoltoa kokevan aineiston kansainvälisessä vertailussa saattaa kuitenkin nousta esiin joitakin erilaisista oloista johtuvia ongelmia,, jotka liittyvät esimerkiksi kulttuurieroihin sairauteen suhtautumisessa, erilaisiin vakuutusjärjestelmiin, hankitun aineiston kansalliseen määrittelyyn sekä hankintamenetelmiin. Näiden ongelmien vuoksi kansainvälisen vertailun toteuttaminen on hyvin vaikeaa.
For each of these areas different variables can be measured to give a description of the services available in a city (see Andranovich & Riposa 1993; Lineberry 1984; Mendenso 1986): • • • • location of service within the city - in view of accessibility frequency of service - number of services in one period of time quantity of service proportion of service per 100,000 inhabitants quality of service - attractiveness, physical condition, service personnel, client satisfaction consumption of services - number of services enlisted
Kuvattaessa kaupungissa saatavilla olevia palveluja voidaan tarkastella eri muuttujia kaikilla näillä aloilla (katso Andranovich & Riposa 1993; Lineberry 1984; Mendenso 1986): palvcluhenkilöstö, • palvelun sijainti kaupungissa - liikenneyhteydet • palvelun taajuus - palvelujen lukumäärä tietyllä ajanjaksolla • palvelujen määrällinen suhde 100 000:ta asukasta kohden • palvelun laatu - houkuttelevuus, fyysiset edellytykset, asiakastyytyväisyys • palvelujen kulutus - tilattujen palvelujen lukumäärä
If the official statistic is used for the definition of the indicators, all quantities resulting from the quantitative details can be applied.
Jos osoittimien määrittelyssä käytetään virallisia tilastoja, kaikkia kvantitatiivisesta aineistosta saatavia määriä voidaan soveltaa.
Examples are cinemas per 100,000 inhabitants etc.
Esimerkkeinä ovat elokuvateatterit 100 000:ta asukasta kohden jne.
Qualitative indicators are desirable, but also problematic in the analysis stage.
Laadulliset osoittimet ovat suositeltavia, mutta niiden analyysissa on ongelmia.
One of the central points is the collection of the relevant data and its comparability.
Yksi keskeisistä näkökohdista on merkityksellisen aineiston hankinta ja sen vertailukelpoisuus.
In case indicators of the range of services are defined and analysed, the following question inevitably arises: which population is supplied?
Palvelujen vaikutusaluetta koskevia osoittimia määriteltäessä ja analysoitaessa tulee väistämättä esiin kysymys siitä, kenelle palveluja tarjotaan.
The range of services reaches far beyond the administrative boundaries of the cities: not only the city but also a whole region is supplied.
Palvelujen vaikutusalue ulottuu pitkälle kaupungin hallinnollisten rajojen ulkopuolelle: palveluja tarjotaan kaupungin lisäksi koko alueelle.
To make matters worse, this region does not have a standardised quantity, since every service has its own catchment area.
Asiaa hankaloittaa lisää se, että aluetta ei voida määritellä vakiomuotoisesti, koska jokaisella palvelulla on oma vaikutusalueensa.
An opera house, for instance, has a larger catchment area than a cinema has.
Esimerkiksi oopperatalon vaikutusalue on elokuvateatterin vaikutusaluetta suurempi.
If at all, these regions can be distinguished only by comprehensive case studies.
Ainoan keinon näiden alueiden erottamiseksi toisistaan saattaisivat tarjota kattavat tapaustutkimukset.
If the analysis focuses exclusively on the urban population, the supraregional supply function of the city results in an over-estimation of the quality of service, and hence quality of life, available to the resident population.
Jos analyysissa keskitytään yksinomaan kaupunkien asukkaisiin, palvelujen ja vastaavasti niitä käyttävien asukkaiden elämänlaatu arvioidaan liian hyväksi, koska todellisuudessa myös kaupungin ulkopuoliset asukkaat käyttävät kyseisiä palveluja.
The higher the attractiveness of the range of services and the larger the catchment area, the greater the degree of overestimation.
Mitä suurempi on palvelujen houkuttelevuus ja kaupungin vaikutusalueen laajuus, sitä suurempi on myös yliarviointi.
Internal disparities
Sisäiset erot
This section concentrates on "equity", or internal disparities in cities.
Tässä osassa keskitytään tasa-arvoon eli kaupunkien sisäisiin eroihin.
Postwar European urban socioeconomic composition is characterised by a contrast between affluence and poverty on the one hand, and among different ethnic (and also gender and age) groups in space, on the other.
Sodanjälkeisen Euroopan kaupunkien sosioekonomiselle koostumukselle ovat tunnusomaisia toisaalla hyvinvoinnin ja köyhyyden väliset ristiriidat, toisaalta erilaisten etnisten ryhmien (ja myös sukupuolten ja eri ikäryhmien) väliset alueelliset vastakohdat.
Where disparities go unmitigated by the middle classes, we speak ofpolarisation, while in most cases in European cities the middle class tends to create a buffer between the rich and the poor.
Jos erot eivät vaikuta lainkaan keskiluokkaan, puhutaan polarisaatiosta. Useimmissa Euroopan kaupungeissa keskiluokka toimii rikkaiden ja köyhien välisenä puskurina.
Technological innovation may deepen social divisions differently in different types of cities: in global cities, we have polarisation (Sassen 1991), in peripheral ones we have homogenisation with the flattening downward of the quality of life of most social groups (Leontidou 1996b), and in border cities, social/ ethnic disparities may attract foreign intervention and bring about war, as highlighted recently in the Balkans.
Tekniset innovaatiot saattavat lisätä sosiaalisia jakoja eri tavoin eri kaupungeissa: kansainvälisissä kaupungeissa tapahtuu polarisoitumista (Sassen, 1991), syrjäisissä kaupungeissa homogenisoitumista, joka vetää alaspäin useimpien sosiaaliluokkien elämänlaatua (Leontidou, 1996b). Rajakaupungeissa sosiaaliset tai etniset erot saattavat yllyttää naapurimaata puuttumaan asiaan ja viedä jopa sotaan, kuten hiljattain tapahtui Balkanilla.
It is interesting to observe a shift in indicators of internal disparities observed by urban analysts through time.
On kiintoisaa panna merkille, miten kaupunkisuunnittelijoiden soveltamat sisäisten erojen osoittimet ovat muuttuneet aikojen kuluessa.
In the past, there was a heavy emphasis on urban spatial segregation on occupational, racial, ethnic and educational lines.
Aiemmin tutkimuksissa korostettiin voimakkaasti ammatin, rodun, etnisen alkuperän tai koulutuksen perusteella tapahtuvaa kaupunkien alueellista eristymistä.
During the postwar period, Factorial Ecology formalised these emphases into quantitative models, which ordered the urban morphology in different ways, according to the factor studied (Carter 1995).
Sodanjälkeisenä aikana ekologisessa faktorianalyysissa {"factorial ecology") nämä painotukset formaalistettiin määrällisiksi malleiksi, joiden avulla kaupunkien morfologiaa luokiteltiin tutkitun faktorin mukaan (Carter, 1995) eri tavoin.
During the period of critical geography after the 1970s, emphasis shifted towards class structure, the employment/ unemployment dimension and the ethnic minorities question.
Kriittisen maantieteen aikakaudella 1970luvun jälkeen alettiin korostaa luokkarakennetta, työllisyyden ja työttömyyden ulottuvuutta sekä etnisiä vähemmistöjä koskevaa kysymystä.
Currently, postmodern analysis has shifted the emphasis towards the subcultures composing the urban mosaic: gender, ethnicity, migration and poverty arc focused upon, and the urban class structure is set aside.
Nykyisessä postmodernissa analyysissa painopiste on siirtynyt urbaanin mosaiikin muodostaviin alakulttuureihin: kaupunkien luokkarakenteen sijaan on alettu tarkastella sukupuolta, etnistä alkuperää, muuttoliikettä ja köyhyyttä.
Postmodern authors address popular cultures and quality of life, contrasting them with dominant cultures.
Postmodernit tutkijat paneutuvat kansankulttuuriin ja elämänlaatuun ja asettavat ne valtakulttuurin vastakohdaksi.
Social difference is researched and respected (Leontidou 1996a, Ellin 1996).
Sosiaalisia eroja tutkitaan ja arvostetaan (Leontidou, 1996a, Ellin, 1996).
Socially excluded groups tend to live outside or opposite the dominant societal norms, and to define urban quality of life in their own alternative ways (Leontidou 1990; Leontidou et al. 1999).
Sosiaalisesti syrjäytyneet ryhmät elävät usein joko vallitsevien yhtciskuntanormien ulkopuolella tai niiden vastaisesti ja määrittelevät hyvän kaupunkiclämänomalla vaihtoehtoisella tavallaan (Leontidou, 1990; Leontidou ym. 1999).
During the period of postmodernism, attention is more focused upon the way in which social divisions among different social classes, races, ethnic groups, age and gender categories create different needs for life quality.
Postmodernismin aikana huomio kiinnittyy enemmän siihen, millä tavoin eri sosiaaliluokkien, rotujen, etnisten ryhmien, ikäryhmien ja sukupuolten väliset sosiaaliset jaot näkyvät erilaisina elämänlaatua koskevina tarpeina.
Residents and visitors use the city differently, tourists seek and enjoy different attractions, and would therefore be sensitive to different indicators.
Asukkaat ja vierailijat käyttävät kaupunkia eri tavoin, matkailijat hakevat ja tutkivat erilaisia nähtävyyksiä, ja tämän vuoksi niitä pitäisi kuvata erilaisin osoittimin.
Facilities and infrastructure have a different importance and meaning for the life quality of different social categories and groups.
Palveluilla ja infrastruktuurilla on toisenlainen merkitys ja painoarvo eri sosiaaliryhmien ja -luokkien elämänlaadun kannalta.
Globalization and the revolution in communications pushes to the foreground the relevant indicators used in our comparative analysis of European cities.
Globalisaatio ja viestinnän mullistuminen tuo Euroopan kaupunkeja koskevassa vertailevassa analyysissa käytetyt olennaiset osoittimet etualalle.
Basic data for internal urban social disparities are difficult to assemble, because income groups in European cities are not presented in statistics, and occupational categories used in each country vary.
Kaupunkien sisäisiä sosiaalisia eroja koskevan aineiston hankkiminen on hankalaa, koska Euroopan kaupunkien eri tuloryhmät eivät näy tilastoissa, ja kunkin maan tilastoissa ammattiryhmät vaihtelevat.
The latter defect can be overcome with experts' cooperation, but the former seems harder to face.
Jälkimmäinen ongelma voidaan ratkaista asiantuntijoiden avulla, kun taas edellinen tuntuu hankalalta.
Also, urban segregation and spatial disparities can not be easily measured by using one single indicator for each city.
Urbaania eristymistä ja alueellisia eroja ci myöskään voida helposti mitata käyttämällä ainoastaan yhtä osoitinta kutakin kaupunkia kohden.
Gini coefficients could be tried, but it is complicated to assemble the necessary data.
Ns. yhdistelmäkertoimia {"gini coefficients") voitaisiin kokeilla, mutta tarvittavan aineiston kokoaminen on mutkikasta.
One conclusion is that the competent authorities should be contacted and convinced to desegregate this data.
ne olisi saatava vakuuttumaan kyseisten tietojen eriyttämisen tarpeellisuudesta.
As for existing data, their use depends very much on local knowledge, because different figures reflect different conditions in each country and region.
Tämänhetkisten tietojen käyttö edellyttää pitkälti paikallista tietämystä, koska eri luvut heijastavat kunkin maan ja alueen erilaista tilannetta.
Whilst the problems highlighted above are critical for cross-national comparison, the analysis of inequalities within cities can benefit from the increasing diffusion of spatial databases, digital maps, and technologies to handle them such as Geographic Information Systems (GIS).
Edellä kuvatut ongelmat ovat ratkaisevan tärkeitä kansainvälistä vertailua ajatellen. Kaupunkicnvälisen eriarvoisuuden analyysille saattaa kuitenkin olla hyötyä siitä, että aluetietokannat, digitaalikartat ja niitä koskeva tekniikka, kuten paikkatietojärjestelmät (GIS) yleistyvät yhä nopeammin.
These tools offer opportunities to for public sector agencies to analyse the social and economic inequalities, and need in a much more focused way, plan intervention, and target resources more effectively by concentrating them on the areas in greatest need.
Nämä välineet antavat julkisen sektorin laitoksille mahdollisuuden sosiaalisen ja taloudellisen eriarvoisuuden analysointiin, toimenpiteiden entistä keskitetympään suunnitteluun sekä varojen tehostettuun kohdentamiseen niitä eniten tarvitseville alueille.
Some example are illustrated in Section 3.3.3.
Joitakin esimerkkejä esitetään osassa 3.3.3.
Attractiveness is a very subjective and at the same time a very abstract quantity to describe a city.
Houkuttelevuus on hyvin subjektiivinen ja samalla hyvin abstrakti kaupunkia kuvaava suure.
Hardly any other quantity gives rise to such different and, above all, such contrary opinions as the term attractiveness does.
Tuskin mikään muu suure tuottaa yhtä erilaisia ja ennen kaikkea yhtä ristiriitaisia tuloksia.
For some people attractiveness means the face of the city, for other people it is the cultural life or the countryside around.
Joillekin houkuttelevuus tarkoittaa kaupungin yleisilmettä, toisille ympäröivän maaseudun kulttuurielämää.
If attractiveness shall be judged, it is not possible to define objective indicators.
Houkuttelevuutta arvioitaessa ei ole mahdollista määritellä objektiivisia osoittimia.
In no other field the individual perception differs more.
Yksilölliset aistimukset eivät eroa millään muulla alalla yhtä paljon toisistaan.
Which are the features that contribute to the attractiveness of a city?
Mitkä piirteet sitten lisäävät kaupungin houkuttelevuutta?
Is it a measurable quantity at all?
Voidaanko houkuttelevuutta lainkaan mitata määrällisesti?
Supply function.
Tarjontafunktio.
When trying to answer the first question it can be realised that one sector of attractiveness has already been dealt with - the supply function.
Etsittäessä vastausta ensimmäiseen kysymykseen voidaan todeta, että yhtä houkuttelevuuden alaa, tarjontafunktiota, on käsitelty jo edellä.
One component of urban attractiveness consists in the use of these functions.
Yksi urbaania houkuttelevuutta säätelevä tekijä koostuu näiden funktioiden käytöstä.
In connection with this fact it has to be underlined that buying is not always reduced to the function of "providing oneself with something", but can also be interpreted as having a leisure function.
Tässä yhteydessä on korostettava, ettei ostamisen funktiona aina ole yksinomaan "hyödykkeiden hankkiminen omiin tarpeisiin", vaan ostoksilla olo on myös tapa viettää vapaa-aikaa.
On the planning side, this objective is concretely pursued: the shopping spree as experience.
Ostoksille menoa suunniteltaessa tähän tavoitteeseen pyritään konkreettisesti: ostoksilla "irrottelulla" pyritään saamaan kokemuksia.
This involves good accessibility preferring the car as transport means, a pleasant urban surroundings and the opportunity to link the shopping with other attractive activities such as going to a restaurant or visiting the cinema.
Huomioon otettavia tekijöitä ovat hyvät yhteydet ja auton suosiminen liikennevälineenä, miellyttävä urbaani ympäristö ja mahdollisuus yhdistää ostoksilla olo muuhun huvitteluun, kuten ravintolassa tai elokuvissa käyntiin.
The indicators suggested until now can thus be interpreted according to the sense of attractiveness as well.
Tähän mennessä ehdotettuja osoittimia voidaan siis tulkita myös houkuttelevuuden näkökulmasta.
This specific feature can definitely encourage the visitors of a town to allocate best marks.
On varmaa, että tämä erityispiirre kannustaa vierailijoita antamaan kaupungille hyvät arvosanat.
For the greatest part of the urban population urban attractiveness means an accumulation of many other criteria that each individual evaluates in a different way.
Suurimmalle osalle kaupungin asukkaista urbaani houkuttelevuus koostuu monien eri kriteerien yhteisvaikutuksesta, ja yksilöt arvioivat näitä kriteerejä eri tavoin.
These criteria include the environmental situation, architectural design and the recreation facilities in the city centres.
Näitä ovat muun muassa ympäristön tila, arkkitehtoninen ulkomuoto ja virkistysmahdollisuudet kaupungin keskustassa.
The assessment of attractiveness however, cannot be stopped at the boundaries of a city but the existing recreation facilities in the surroundings have a certain influence on the peoples' opinion as well.
Houkuttelevuuden arviointia ei voida kuitenkaan rajata yksinomaan kaupungin rajojen sisäpuolelle, koska myös kaupungin ympäristössä sijaitsevat virkistyspalvelut vaikuttavat asukkaiden mielipiteeseen.
Quality of environment.
Ympäristön laatu.
All indicators referring to environment are of great concern.
Kaikki ympäristöä koskevat osoittimet ovat hyvin tärkeitä.
In this connection, the term environment has to be taken in its broadest sense, i.e. , the natural environment and the environment as it has been formed by man.
Tässä yhteydessä termi "ympäristö" on ymmärrettävä laajimmassa merkityksessään: se kattaa sekä luonnontilaisen että ihmisen muokkaaman ympäristön.
This includes the nature of the basic elements as they are ground, water and air influencing the state of our health in a most considerable way.
Siihen sisältyvät luonnon perustekijät, maaperä, vesi ja ilma, jotka vaikuttavat asukkaiden terveydentilaan huomattavalla tavalla.
In this respect ecological indicators can be created determining the quantity of environmental damages such as pollution burden, S02 level, aerosols etc.
Tässä suhteessa voidaan luoda ekologisia osoittimia, joiden avulla voidaan määritellä pilaantumiskuormituksen, rikkidioksiditason ja aerosolien aiheuttamien ympäristövahinkojen laajuutta.
The environmental indicators include also quantitative
Ympäristöosoittimiin kuuluu myös viheralueiden ja vesistöjen laadun sekä ilmaston määrällisiä kartoituksia.
surveys on the quality of open spaces, water areas as well as indicators relating to climate.
Ympäristöosoittimet ovat erittäin lupaavia, koska ne vaikuttavat välittömästi elämänlaatuun.
These are highly promising indicators since they have direct influence on the quality of life. However, putting the survey into practice and comparing the data collected beyond the national frontiers faces substantial problems: methodological issues arise starting at the measuring technology and ending with the problem how to relate the measured points to large areas.
Tutkimuksen soveltamiseen käytännössä ja hankitun aineiston kansainväliseen vertailuun liittyy kuitenkin merkittäviä ongelmia: syntyy metodologisia kysymyksiä, jotka koskevat niin mittaustekniikkaa kuin sitä, miten pistemittaukset pitäisi suhteuttaa laajoilla alueilla suoritettuihin mittauksiin.
Moreover in many countries some variables are not applied in the programmes of the official statistical surveys.
Lisäksi useissa maissa kaikkia muuttujia ei sovelleta virallisissa tilastollisissa tutkimusohjelmissa.
In Germany, for instance, site-specific surveys are regularly carried out so that the central urban open spaces can be used as indicator.
Saksassa paikkakohtaisia tutkimuksia toteutetaan säännöllisesti, minkä ansiosta kaupunkien keskustojen viheralueita voidaan käyttää osoittimena.
In Italy, on the other hand, the available number of those data is unfortunately low.
Italiassa vastaavien tietojen saatavuus on sen sijaan valitettavan huono.
For this reason, these indicators are not very suitable to integrate them into current observation.
Tästä syystä nämä osoittimet eivät kovinkaan hyvin luonnu sisällytettäviksi tähän tutkimukseen.
In the light of the considerations above, substitute indicators have to be found giving a relatively objective representation of urban attractiveness.
Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella on löydettävä korvaavia osoittimia, jos kaupunkien houkuttelevuutta halutaan kuvata suhteellisen objektiivisesti.
For this purpose, two indicators are suggested: the number of annual overnight stays related to the population on the one hand and the migration balance on the other hand.
Tätä tarkoitusta varten ehdotetaan kahta osoitinta: asukaslukuun suhteutettua vuosittaista hotclliyöpymisten määrää sekä muuttotasetta.
The number of overnight stays represents the extent to which the city attracts visitors from outside.
Yöpymisten määrä kuvaa kaupungin houkuttelevuutta ulkopuolisten vierailijoiden näkökulmasta.
This is an overall indicator that sums up all types of visitors, motivated both by business and tourist attractions.
Tähän kokonaisosoittimeen sisältyvät kaikkia ryhmiä edustavat vierailijat eli sekä liiketoiminnan että matkailun vuoksi kaupungissa yöpyvät.
The migration balance however, represents the extent to which the city attracts people aiming to turn the city into the centre of their life at least in the medium term, respectively to avoid the city when the balance is negative.
Muuttotase sen sijaan kertoo kaupungin kyvystä houkutella ihmisiä tekemään kaupungista elämänsä keskipisteen ainakin keskipitkällä aikatähtäimcllä tai muuttotaseen ollessa negatiivinen siitä, miten suuressa määrin he pyrkivät välttämään kaupunkiin muuttamista.
In this connection the term attractiveness is to be understood in a broad sense and includes also an economic feature, i.e. the city as a place of employment.
Tässä yhteydessä termi "houkuttelevuus" on ymmärrettävä laajasti, ja se sisältää myös taloudellisen ulottuvuuden eli kaupungin työpaikkana.
Technology and innovation potential
Tekninen ja innovatiivinen potentiaali
According to the theoretical perspectives presented in the Section 1.2.2. it would be appropriate to develop a series of indicators reflecting four main axes:
Osassa 1.2.2 esitettyjen teoreettisten näkökulmien perusteella olisi hyvä kehitellä osoittimia kuvaamaan neljää päälinjaa:
Working in the Information Society (organisational awareness, particularly in
Työskentely tietoyhteiskunnassa (tietoisuus organisaatiosta etenkin pk-yrityksissä ja työskentelytavat)
Employment in the Information Society (education and training) 3.
Työllisyys tietoyhteiskunnassa (yleissivistävä ja ammatillinen koulutus) 3.
Cohesion (increased access and use of ICTs across all sections of society) 4.
Yhteenkuuluvuus (tieto- ja viestintätekniikan käyttömahdollisuuksien lisääntyminen kaikissa yhteiskunnan osissa) 4.
Access to Public Sector Information (ICT strategies and data infrastructures at the local level).
Julkisten tietojen saatavuus (paikallistason tieto- ja viestintätekniset strategiat ja tietoinfrastruktuurit).
The first axis requires detailed local surveys of large firms and SMEs equivalent to the national surveys conducted in the UK for the Department of Trade and Industry "Benchmarking the UK in the Information Age", in which 500 firms were surveyed in relation to their awareness of ICT issues, availability and use of IT infrastructure and software (http:www.isi.gov.uk/isi/bench/index.htm).
Ensimmäinen linja edellyttää suuryrityksiä ja pk-yrityksiä koskevia yksityiskohtaisia paikalliskartoituksia, jotka vastaavat Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeriön teettämää "Benchmarking the UK in the Information Age" -kartoitusta. Siinä kartoitettiin 500 yrityksen tietämys tieto- ja viestintätekniikan kysymyksissä, tietotekniikkainfrastruktuurien sekä ohjelmistojen saatavuus ja käyttö (www.isi.gov.uk/isiÆench/index.htm).
Similar surveys are also needed for the fourth axis (Craglia and Signoretta, 1999).
Vastaavia kartoituksia tarvitaan myös neljännestä linjasta (Craglia & Signoretta, 1999). Toinen linja koskee pääasiassa yleissivistävää ja ammatillista koulutusta.