natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The table is calculated on the basis of data from Gustafsson (1995:126) and official population statistics.
Taulukko perustuu Gustafssonin (1995: 126) esittämiin lukuihin ja -virallisiin väestötilastoihin.
The concept of a politician refers to elected members of the municipal councils and appointed members of municipal committees.
"Poliitikolla" tarkoitetaan kunnanvaltuutettua ja kunnallisen lautakunnan jäsentä.
The development illustrated in Table 14.2 reflects a number of changes that together have reduced the number of local politicians: two amalgamation reforms, a reduction in the number of municipal committees, and a reduction in the size of the municipal councils (SOU 1996:169).
Taulukon 14.2 esittämä kehitys heijastaa niitä lukuisia muutoksia, jotka ovat vähentäneet kunnallispoliitikkojen määrää: kaksi kuntaliitosuudistusta, lautakuntien määrän vähentäminen ja kunnanvaltuustojen koon supistaminen (SOU 1996: 169).
Despite a temporary increase in the number of committees during the 1970s, the net effect has still been that elected and appointed positions have become more exclusive; and it is now less likely that citizens will know a local politician personally, or be politicians themselves.
Vaikka lautakuntien määrä tilapäisesti kasvoikin 1970-luvulla, valtuusto- ja lautakuntapaikat ovat avoinna yhä harvemmille ja nykyään on melko epätodennäköistä, että kansalaiset tuntevat paikallispoliitikkoja henkilökohtaisesti tai ovat itse poliitikkoja.
The system of proportional representationhas, hitherto, provided very limited scope for the electorate to select particular persons.
Suhteellinen vaalitapa on tähän asti tarjonnut äänestäjille vain pienet mahdollisuudet valita henkilöistä.
The parties provide lists of candidates, and, in practice, the choice is between these different lists.
Puolueet ovat laatineet ehdokaslistat, ja käytännössä äänestäjät ovat voineet valita vain listojen välillä.
Candidates are elected in the order they appear on the list, and the number of those elected depends on the number of votes the list attracts.
Ehdokkaat ovat menneet läpi listan esittämässä järjestyksessä, ja valittujen luku on riippunut listan kokonaisäänimäärästä.
Greater possibilities for the electorate to influence the actual choice of candidates by making a mark next to the one they prefer was tested in seven municipalities in the 1994 elections and in the elections to the European Parliament in 1995.
Vuoden 1994 vaaleissa ja vuonna 1995 Euroopan parlamenttia valittaessa seitsemän kunnan äänestäjät saivat vaikuttaa yksittäisten henkilöiden valintaan merkitsemällä äänestyslippuunsa kannattamansa ehdokkaan.
The system will be introduced in the whole country in 1998, at the local and regional as well as the parliamentary elections.
Menetelmä otetaan käyttöön koko maassa vuoden 1998 kunnallis-, maakäräjä- ja valtiopäivävaaleissa.
Eight per cent of the voters have to choose a specific candidate in order
Uudessa vaalitavassa ehdokaslistan järjestys muuttuu, jos jokin ehdokas saa vähintään kahdeksan prosenttia äänistä.
The experience from 1994 and 1995 is that these marks make little difference (Johansson 1996).
Vuosien 1994 ja 1995 vaaleissa henkilöäänillä ei juuri ollut vaikutusta (Johansson 1996).
However, it remains to be seen whether their impact will be greater when the system is used in full scale.
Jää kuitenkin nähtäväksi, kasvaako niiden merkitys, kun järjestelmä kattaa koko maan.
Under all conditions, media interest in individual candidates is likely to increase and the traditionally strong position of the parties is challenged.
Joka tapauksessa tiedotusvälineiden kiinnostas yksittäisiin ehdokkaisiin todennäköisesti kasvaa ja puolueiden perinteinen vahva asema horjuu.
Since 1977, local authorities have been entitled to arrange advisory referendums.
Vuodesta 1977 kunnat ja läänit ovat voineet järjestää neuvoa-antavia kansanäänestyksiä.
Most of those held so far have concerned suggestions to divide previously amalgamated municipalities, but issues have also included the placing of major roads and the disposal of nuclear waste.
Ne ovat yleensä koskeneet kuntaliitosten purkua, mutta myös suurten tiehankkeiden linjauksista ja ydinjätteen loppusijoituksesta on äänestetty.
Decisions to hold a local referendum have to be taken by the council and can be suggested by any councillor.
Paikallisen kansanäänestyksen järjestämisestä päättää kunnan valtuusto tai maakäräjät valtuutetun aloitteesta.
In addition, from 1994 onwards, referendums will also be considered if suggested by at least five per cent of the electorate.
Vuodesta 1994 lähtien kansanäänestys on myös voita panna toimeen, jos vähintään viisi prosenttia äänestäjistä sitä ehdottaa.
However, the first forty initiatives of this kind were all rejected by the councils (KommunAktuellt, no. 26, 1996).
Valtuustot ovat kuitenkin hylänneet 40 ensimmäistä tällaista aloitetta (KommunAktuellt, nr. 26, 1996).
Citizens may also attempt to influence political decisionmaking by other means.
Kansalaiset voivat myös pyrkiä vaikuttamaan päätöksentekoon muilla tavoin.
Generally, public participation seems to be comparatively high in Sweden.
Kansalaisten osallistuminen onkin Ruotsissa suhteellisen vilkasta.
In an investigation of participation rates in West European countries Sweden is, together with Britain, at the top regarding the proportion of the population engaged in some form of political participation beyond voting (Topf 1995).
Erään Länsi-Euroopan maiden kansalaisaktiivisuutta kartoittaneen tutkimuksen mukaan ruotsalaiset ja britit ovat innokkaimpia osallistumaan politiikkaan muutenkin kuin äänestämällä (Topf 1995).
An extensive survey in 1992-3 by the Swedish Bureau of Statistics indicated that 51 per cent of the Swedish adult population claimed to have, at least on some occasion, tried to do something about shortcomings or incorrect decisions in their own municipality.
Ruotsin tilastokeskuksen vuosina 1992-93 laatiman kattavan selvityksen mukaan 51 % Ruotsin aikuisväestöstä sanoo pyrkineensä ainakin joskus korjaamaan kunnassaan ilmeneviä puutteita tai vääriä päätöksiä.
The most common activities are to sign a petition (38 per cent), to take direct contact with officials or with elected or appointed politicians (21 per cent), and to take part in a demonstration (16 per cent).
Tavallisimpia vaikutuskeinoja ovat kansalaisvetoomukset (38 %), suorat yhteydenotot virkamiehiin, valtataettaihin tai kunnan toimielinten jäseniin (21 %) ja mielenosoituksiin osallistuminen (16 %).
Activity rates tend to be highest among white-collar workers, the highly educated, and the native Swedes (SCB 1996b).
Aktiivisimpia ovat yleensä toimihenkilöt, korkeasti koulutetut sekä syntyperäiset ruotsalaiset (SCB 1996b).
3.3 Citizens ' Attitudes ttitudes
Kansalaisten asenteet
Swedish citizens generally take a great interest in local politics.
Ruotsalaiset ovat yleensä hyvin kiinnostuneita kunnaUispoliriikasta.
A recent survey from the SNS Democracy Advice Board (Petersson 1997) indicates that 65 per cent of the citizens are interested or very interested in politics of the own municipality.
SNS:n demokratianeuvoston äskettäin teettämän tutkimuksen mukaan (Petersson 1997) 65 % kansalaisista on kiinnostunut tai erittäin kiinnostunut kotikuntansa politiikasta.
The corresponding figure for national politics is 75 per cent.
Valtakunnallisessa politiikassa luku on 75 %.
Hence, national matters attract more interest, but not much more.
Valtakunnan asioita pidetään siis vain hieman kiinnostavampina.
However, popular interest in politics at the county level is clearly lower.
Maakäräjistä ollaan kuitenkin selvästi vähemmän kiinnostaneita.
Only 50 per cent express interest in such matters, which supports the picture of the relative anonymity of Swedish county councils.
Vain 50 % ilmoitti seuraavansa niiden toimintaa, mikä kertoo Ruotsin maakäräjien suhteellisesta tuntemattomuudesta.
Also in the minds of people, Sweden is characterized by a combination of strong localities, a strong central level, and weak regions (Petersson 1994b).
Lisäksi ihmisten mielestä Ruotsille ovat ominaisia vahvat kunnat, voimakas keskushallintoja heikot alueet (Petersson 1994b).
Behind the formal structure of local democracy, there are a number of informal tendencies that somewhat alter the picture (Bidsted 1997).
Virallisen paikallisdemokratian takana on lukuisia epävirallisia suuntauksia, jotka antavat tilanteesta hieman toisenlaisen kuvan (Bidsted 1997).
For example, there is a strong tendency for local government to become professionalised with regard to both officers and politicians. The leading officers tend to be professional specialists or managers, and, in the case of the politicians, those who have fulltime remuneration clearly have a much stronger position than the ordinary spare time representatives.
Paikallishallinto on esimerkiksi voimakkaasti ammattilaistumassa: johtavat virkamiehet ovat usein alallaan asiantuntijoita tai päällikköasemassa, ja kuukausipalkkaa nauttivat poliitikot ovat seivästi edullisemmassa asemassa kuin vapaa-aikanaan politiikkaa harrastavat.
This also coincides with a general weakening of the status of the council.
Samaan aikaan valtuustojen ja maakäräjien arvostus on heikkenemässä.
Decisions have become more general and abstract as power has been delegated to other bodies.
Niiden päätökset ovat muuttuneet yhä yleisluontoisemmiksi ja absfraktimmeiksi, kun valtaa on siirretty muille elimille.
TABLE 14.3 Citizens ' confidence in their municipal elected representatives (percentages)
TAULUKKO 14.3 Kansalaisten luottamus kunnanvaltuutettuihin (prosenttiosuuksina)
'How do you think your municipal elected representatives carry out their tasks?'
"Kuinka hyvin kunnanvaltuutettunne mielestänne suoriutuivat tehtävistään?"
Very/fairly good Not so good/not good at all No opinion/do not know
Erittäin hyvin/Melko hyvin Melko huonosti/Ei lainkaan Ei kommenttia/Ei osaa sanoa
The table is calculated from data presented in SCB (1996b).
Taulukko perustuu Ruotsin tilastokeskuksen tietoihin (SCB 1996b).
Nevertheless, there are still more citizens with confidence in their representatives than citizens who are displeased with their performance, but the gap is shrinking.
Valtautertujen toimintaan tyytyväisiä kansalaisia on yhä silti enemmän kuin tyytymättömiä, vaikka ero onkin kaventumassa.
Also, from the 1992-3 survey, it has been shown that older citizens have more confidence in local politicians than younger.
Vuosina 1992-93 tehty tutkimus osoittaa myös, että vanhemmat kansalaiset luottavat kunnallispolütikkoihin vankemmin kuin nuoret.
However, there are considerable variations between different local authorities.
Luottamus kuitenkin vaihtelee huomattavasti eri kunnissa.
Obviously, specific local factors are important for citizens' assessments (SCB 1996b).
Paikalliset erityistekijät ovat luonnollisesti ratkaisevia kansalaisten mielipiteille (SCB 1996b).
A more recent investigation has reported that public confidence in municipal executive committees is very low; and indeed, in comparison with fourteen other societal institutions that were listed in the questionnaire (banks, large companies, the monarchy, health care, government, etc.), the municipal executive committees gained least support (Holmberg and Weibull 1997).
Eräs uudempi tutkimus osoittaa, että kansalaisten luottamus kunnallisiin lautakuntiin on hyvin heikko: neljäätoista yhteiskunnallista instituutiota (mm. pankit, suuryhtiöt, monarkia, terveydenhuolto, hallitus) verrattaessa lautakunnat saivat vähiten kannatusta (Holmberg & Weibull 1997). Paikallistasolla luottamusta ovat horjuttaneet 1990-luvun alun petosskandaalit.
At local level, mistrust has been reinforced by the occurrence of local political fraud scandals during the first years of the 1990s. A few leading politicians, in different local authorities, have used tax money to pay for leisure travel, visits to
Eräät johtavat paikallispoliitikot käyttivät verorahoja lomamatkoihin, kyseenalaisiin yökerholtäynteihin ja ylellisyystavaroihin, mikä ei ole ollut omiaan vahvistamaan äänestäjien uskoa valtuutettuihinsa.
These events have not helped to enhance trust between the electors and the elected.
ALUE- JA PAIKALLISDEMOKRATIAN HAASTEET JA MAHDOLLISUUDET
A major recent challenge for Swedish local authorities is the process of European integration.
Euroopan yhdentymisprosessi on ollut viime aikojen merkittävimpiä haasteita Ruotsin kunnille ja lääneille.
However, their orientation towards the EU and local government in other European countries started long before the Swedish membership of the EU in 1995.
Ne alkoivat kuitenkin luoda suhteita Euroopan unioniin ja muiden Euroopan maiden paikallishallintoon jo kauan ennen Ruotsin EU-jäsenyyttä vuonna 1995.
One early, but still the most common, way of linking the local area with communities outside the national border has been to establish twin-city relationships.
Yksi varhainen ja edelleen yleinen kansainvälinen yhteistyömuoto on ystävyyskuntien hankkiminen.
Most of those relationships are with local authorities in other Nordic countries, but increasingly they are on a European-wide scale and links are even being developed with local authorities on other continents.
Useimmat ystävyyskunnat on hankittu muista Pohjoismaista, mutta nykyään suhteita solmitaan yhä enemmän myös muihin Euroopan maihin ja jopa muihin maanosiin.
Indeed, Swedish municipalities are involved in more than one thousand twin-city contacts, and their number has increased during recent years (Andersson and Lundell 1991; Svenska Kommunförbundet 1996).
Ruotsin kunnat ovatkin solmineet ystävyyssuhteet yli tuhannen ulkomaisen kunnan kanssa, ja määrä on viime vuosina kasvanut (Andersson & Lundell 1991, Svenska Kommunförbundet 1996). Alkuvuosina yhteydet olivat ystävyysvierailuja, koulujen luokkaretkiä ja kulttuurivaihtoa, mutta nykyään pyritään yhä enemmän vaihtamaan palveluja ja tietoa sekä edistämään kauppaa ja paikallista kehitystä. Ruotsin kunnat osallistavat myös kansainvälisten järjestöjen toimintaan, esimerkiksi valtioiden välisiin yhteistyöhankkeisiin (Östhol 1996). Vaikka kuntien kansainväliset kontaktit olivat jo 1980luvulla vilkkaat, EU:n kasvava merkitys ja sittemmin Ruotsin EU-jäsenyys ovat lisänneet niitä entisestään.
Even if the international contacts of local authorities were considerable in the 1980s, they have, nevertheless, increased significantly due to the greater importance of the EU and its subsequent Swedish membership. This international activity has led to some changes in the internal structure and workings of the local authorities.
-267- muuttanut kuntien sisäistä rakennetta ja toimintaa: on järjestetty EU-kursseja, palkatta kansainvälisten asioiden hoitajia ja perustetta kansainväliset yksiköt.
Other changes are externally oriented, for example the undertaking of study visits and cooperation with other municipalities (von Bergmann-Winberg 1997).
Muut muutokset, kuten opintomatkat ja yhteistyö muiden kuntien kanssa, korostavat ulospäinsuuntautuneisuutta (von Bergmann-Winberg 1997).
The general tendency is that such activities are growing and that the level of involvement is now even higher than in Denmark, which has been member since 1973 (Gidlund 1998).
Tällainen toiminta on kasvamassa, ja kuntien kansainväliset kontaktit ovat nykyään jo vilkkaampia kuin Tanskassa, joka on ollut EU:n jäsen vuodesta 1973 (Gidlund 1998).
However, there are considerable differences between local authorities.
Kuntien välillä on kuitenkin huomattavia eroja.
The most active municipalities tend to be densely populated with a concentration of employment in the service sector, whereas low involvement correlates with sparse population and a large percentage of the population employed in agriculture.
Mielenkiintoista on, että Ruotsin EU-jäsenyyttä koskeva kansanäänestys vuonna 1994 noudatti samaa kaavaa, joten jäsenyyttä kannattaneet kunnat ovat nykyään vastustaneita aktiivisempia kansainvälisissä asioissa (Ström 1998).
Interestingly, the referendum on Swedish EU membership in 1994 followed the same pattern. Hence, municipalities with a large
Kokonaisuudessaan paikalliset Icansatavähstymisstrategiat ovat demokratian kannalta kuitenkin lähinnä eliittiprojekteja, joista ovat innostuneita vain harvat paikallishallinnon poliitikot ja virkamiehet.
share of yes votes tend to have developed higher activity rates today (Ström 1998).
Keskus- ja paikallishallinnon välinen suhde
The relationship between central and local government is characterized by a fairly high level of mutual trust and understanding.
Keskus- ja paikallishallinnon välillä vallitsee melko vakaa luottamus ja yhteisymmärrys.
For example, parliament and government rely on local government to implement national welfare policies without excessive control, and local authorities expect to be involved at early stages in the decisionmaking process when changes affecting local authorities are considered.
Esimerkiksi valtiopäivät ja hallitus luottavat siihen, että paikallishallinto toteuttaa kansallista hyvinvointipolitiikkaa ilman valtion harjoittamaa tiukkaa ohjausta, ja paikallishallinto odottaa voivansa osallistua itseään koskevan päätöksenteon valmisteluihin.
Important intermediate roles are played by the localgovernment associations.
Paikallishallinnon etujärjestöillä on merkittävä välittäjärooli.
The Swedish Association of Local Authorities organises the municipalities, whereas the county councils are members of the Federation of County Councils.
Ruotsin kuntaliitto (Svenska Kommunförbundet) toimii kuntien etujärjestönä, ja maakäräjät ovat puolestaan Maakäräjäliiton (Landstigsförbundet) jäseniä.
There are also important informal relations between central and local government.
Keskus- ja paikallishallinnolla on myös epävirallisia yhteyksiä.
For example, previously established personal contacts with key decisionmakers may facilitate access to governmental power, as localgovernment political leaders try to influence government decisions (Lidström 1995).
Esimerkiksi vakiintuneet henkilökohtaiset yhteydet tärkeimpiin päättäjiin saattavat helpottaa paikallispoliitikkojen mahdollisuuksia vaikuttaa hallituksen päätöksiin (Lidström 1995).
In economic terms, the expenditures of Swedish local government represent 28 per cent of the gross domestic product (GDP), and their share of total public expenditure is 38 per cent (1994) (Council of Europe 1997).
Ruotsin paikallishallinnon menot ovat 28 % bruttokansantuotteesta ja 38 % koko julkishallinnon menoista (tiedot vuodelta 1994) (Council of Europe 1997).
The municipalities are in charge of most of these resources, as the counties only represent one quarter of the localgovernment sector.
Suurin osa on kuntien rahaa, sillä läänit edustavat vain neljäsosaa paikallishallinnosta.
Swedish local government is mainly financed by taxes and centralgovernment grants.
Ruotsin paikallishallinto rahoitetaan pääasiassa veroilla ja valtionavuilla.
The main source of income is a proportional income tax, which provides 63 per cent of municipal (1995 figures) and 75 per cent of county resources (1993 figures).
Tärkein tulonlähde on suhteellinen tulovero, joka kattaa 63 % kuntien (vuoden 1995 luku) ja 75 % läänien tuloista (vuoden 1993 luku).
Indeed, Swedish local authorities are dependent on local taxation to a larger extent than local government in any other EU country (Council of Europe 1997).
Ruotsin paikallishallinto onkin riippuvaisempi kunnallisverosta kuin minkään muun EU-maan paikallishallinto (Council of Europe 1997).
In principle, local authorities themselves can decide the level of their taxes, a right that has been frequently used.
Periaatteessa kunnat voivat itse päättää veroasteestaan ja ovatkin usein käyttäneetkin tätä oikeutta.
Between 1970 and 1996 the average local tax rate increased from 21 to 32 per cent of taxable income (SCB 1996a).
Vuosina 1970-1996 keskimääräinen kunnallisveroprosentti nousi 21 %:sta 32 %:iin verotettavista taloista (SCB 1996a).
However, this right has been restricted by agreements between the localgovernment associations and the government, and there was a period between 1990 and 1993 when tax increases were explicitly forbidden by law.
Oikeutta kuitenkin rajoittavat paikallishallinnon etujärjestöjen ja Ruotsin hallituksen väliset sopimukset, ja vuosina 1990-93 veronkorotukset oli jopa lailla kielletty.
During 1997 and 1998, local authorities who increase their tax will be punished by a withdrawal of centralgovernment grants corresponding to half the expected gain in new tax income.
Vuosina 1997-98 veroja korottavia kuntia ja läänejä rangaistaan leikkaamalla niiden valtionapuja puoleen odotettavissa olevasta verotulojen lisäyksestä.
Centralgovernment grants, including resources from the social-insurance system, represent 16 per cent of municipal and 20 per cent of county income.
Valtionavut, sosiaalivakuutusjärjestelmästä saatavat tulot mukaan lukien, muodostavat 16 % kuntien ja 20 % läänien taloista.
Previously, grants were provided for specific purposes, but most of these have now been merged into one all-embracing block grant.
Valtionavut myönnettiin aikaisemmin erikseen kuhunkin tarkoitukseen, mutta nykyään ne myönnetään useimmiten kokonaissummana.
Swedish local government became accustomed to a constant growth in its resources during most of the postwar period.
Ruotsin kunnat ja läänit tottuivat sodanjälkeisinä vuosina jatkuvaan käyttövarojen kasvuun.
Particularly during the period from 1950 to the beginning of the 1980s, municipal and county consumption, as shares of GDP, increased steadily.
Varsinkin 1950-luvun alusta 1980luvun alkuun kunnanvaltuustojen ja maakäräjien osuus bruttokansantuotteesta kasvoi tasaisesti.
Expansion was succeeded by a period of stagnation, and in the beginning of the 1990s, outright reductions in localgovernment financial resources took place. This was linked to slower growth in the Swedish economy, increased unemployment implying lower tax income, and cuts in grants to local government in order to reduce the state-budget deficit.
Laajentumista seurasi pysähtyneisyys, ja 1990-luvun alussa paikallishallinto joutui jopa supistamaan varainkäyttöään, mikä liittyi Ruotsin talouskasvun hidastumiseen, verotuloja vähentävään työttömyyden kasvuun ja valtion budjettivajeen vuoksi tehtyihin valtionapujen leikkauksiin.
The option of raising local taxes has been used only selectively.
Veroja on korotettu säästeliäästi.
Of course, one reason is that this was legally prohibited during 1991 and 1992, but at other times there has been a common concern among different parties not to increase citizens' tax burden further.
Yksi syy on tietenkin se, että veronkorotukset oli vuosina 1991 ja 1992 kokonaan kielletty, mutta muutenkin puolueet ovat olleet yksimielisiä siitä, että kansalaisten verotaakkaa ei pidä enää lisätä.
During the stagnation period, social problems put additional pressure on localgovernment services.
Pysähtyneisyyden aikana yhteiskunnalliset ongelmat lisäsivät paineita paikallishallintojen palveluja kohtaan.
Municipalities have, for example, a responsibility to financially assist those who exhaust their unemployment benefit.
Kuntien on mm. avustettava henkilöitä, jotka eivät tule toimeen työttömyysavustuksella.
This has resulted in an entirely changed situation for local government.
Kunnat ja läänit ovatkin aivan uudessa tilanteessa.
Several commitments, previously taken for granted, have been abandoned. Attempts have been made to increase efficiency, and sometimes the quality of the services has been reduced.
Ne ovat joutuneet luopumaan monista itsestään selvinä pidetyistä velvoitteista, niiden tehokkuutta on pyritty lisäämään ja palvelujen laadusta on paikoin jouduttu tinkimään.
These include purchaser-provider models, governing by objectives, and the establishment of market-like relationships.
Palveluja taotetaan uusin tehokkuutta korostavin keinoin mm. tilaaja-taottaja-malleja, tavoitejohtamista ja markkinamekanismeja käyttäen.
User charges have increased or been introduced for previously free services.
Palvelumaksuja on nostetta ja aiemmin ilmaiset palvelut ovat muuttuneet maksullisiksi.
The number of localgovernment employees has decreased by 10 per cent during the first five years of the 1990s.
Kuntien ja läänien työntekijöiden määrä on 1990-luvun ensimmäisen viiden vuoden aikana laskenut 10 %.