natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Council Directive 9l/414/EECof 15 July 1991 concerning the placing of plant prorecrion productson the market (OJ1991 L230, p.1).
Kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15 päivänä heinäkuuta 1991 annettu neuvoston direktiivi 91/414/ETY (EYVL L 230, s. 1).
Rhöne-Poulenc continued the line of case-law formed by Case 104175 De Peijper
Asia Rhöne-Poulenc puolestaan jatkaa tapauksessa De Peijper (asia 104/76, tuomio 20.5.1976, Kok. 1976, s.
conditions of use, the medicinal product imported as a parallel import did not pose a risk as to quality, efficacy or safety fiudgment of 16 December 1999 in Case C-94198 The Queen v The Licensing Authority established by the MedicinesAct 1968 ex parte Rhöne-PoulencRorer and Another, not yet reported in the ECR).
missään suhteessa ollut ongelmallinen laadun, tehokkuuden eikä vaarattomuuden kannalta. Toiseksi väitettiin, että lääkevalvontajärjestelmä ei toimi tuontijäsenvaltiossa, koska markkinoille saattamista koskevan luvan haltijalla ei ollut velvollisuutta toimittaa rinnakkaistuontina tuotua lääkettä koskevia tietoja.
Of the numerous judgments delivered in 1999 relating to the agricultural and fisheries sectors, most concerned questions which were rather technical andof relatively limited importance.
Vuonna 1999 annettiin useita tuomiota, jotka liittyivät maatalouteen ja kalastukseen, ja suurin osa näistä tuomioista koski pikemminkin teknisiä ja merkitykseltään suhteellisen vähäisiä kysymyksiä.
by manifest error or misuse of power or clearly to exceed the bounds of thediscretion enjoyed by the Council unless there were sufficient grounds forbelieving that it had disturbedthe biological equilibrium of those resources, a factwhich had not been established in the case before the Court.
Koska näissä säännöksissä säädetään viimeksi mainitun alueen osalta sardellin suurimman sallitun pyyntimäärän korottamisesta siitä, miksi se alun perin oli vahvistettu, Espanjan hallitus väitti ensinnäkin, että yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteita ei ollut otettu huomioon.
Spain also claimedthat the principle of relative stability had been infringed since a new anchovyquota had been allocated in the zone at issue to a country, namely Portugal, which had never had a quota there, in flagrant breach of the obligation to preserve thepercentage shares laid down for each of the two Member States between whom the stock had beendivided, namely Spain and France.
Lisäksi Espanja vetosi siihen, että suhteellisen vakauden periaatetta oli loukattu, sillä uusi sardellikiintiö oli asianmukaisella alueella myönnetty sellaiselle valtiolle, Portugalille, jolla ei koskaan ollut ollut siellä kiintiöitä, ja näin rikottiin velvollisuutta ylläpitää prosenttiosuudet, jotka oli vahvistettu Espanjalle ja Ranskalle, joiden välillä tämä kalakanta oli jaettu.
That line of argument waslikewise not accepted by the Court.
Yhteisöjen tuomioistuin ei hyväksynyt tätäkään perustelua.
It found that the principle of relative stabilitydid not preclude exchanges between Member States and that the exchange indispute was the result of two regulations issued by the Council of which the firsthad been adopted on the same legal basis as the regulation on which Spainrelied. relied.
Se totesi, että suhteellisen vakauden periaate ei estänyt jäsenvaltioiden välisiä vaihtoja ja että riidanalainen vaihto perustui kahteen neuvoston antamaan asetukseen, joista ensimmäinen oli annettu samalla oikeudellisella perusteella kuin asetus, jonka säännöksiin kantaja vetosi.
As regards the conditions in which that exchange had been authorised, the Courtnoted first of all that there was no increase in fishing quotas in the two zonestaken together, secondly, that the exchange did not adverselyaffect, in the zoneto which quota could be transferred taken by itself, the fishing quota allocated to Member States not privy to the exchange and, finally, that the exchange inquestion had not been shown to jeopardise resources in the zones concerned or,therefore, to have an adverse effect on the rights of Member States to quotas there.
Niiden edellytysten osalta, joiden täyttyessä vaihto oli sallittua, yhteisöjen tuomioistuin totesi ensiksikin, että kalastusmahdollisuuksia ei ollut lisätty näillä alueilla yhdessä tarkasteltuina ja että vaihto ei haitannut vaihtoon osallistumattomille jäsenvaltioille erillisesti kyseiselle alueelle myönnettyjä kalastusmahdollisuuksia ja että ei myöskään ollut osoitettu, että tämä vaihto vaarantaisi kyseessä olevien alueiden kalavarat ja että se näin ollen loukkaisi sellaisten jäsenvaltioiden oikeuksia, joilla oli kiintiöitä näillä alueilla.
The action was therefore dismissed.
Kanne siis hylättiin.
The judgments delivered in 1999 concerning freedom of movement forpersons within the European Union reflect the increasinglyvaried facetsof that principle, be they professional regulation, checks at internal frontiers, socialsecurity or tax.
Henkilöiden vapaata liikkuvuutta Euroopan unionissa koskevat vuonna 1999 annetut tuomiot heijastavat mitä erilaisimpia aspekteja, joita tällä periaatteella on, olipa kyse sitten eri ammatteja koskevasta lainsäädännöstä, jäsenvaltioiden välisillä rajoilla suoritettavista tarkastuksista, sosiaaliturvasta tai verotuksesta.
The case of Wijsenbeek arose from the refusal,contrary to Netherlandslaw, of Mr Wijsenbeek to present his passport and establish his Netherlandsnationality when entering the Netherlands at Rotterdamairport following a flightfrom Strasbourg.
Asiassa Wijsenbeek oli kyse siitä, että yhteisön jäsenvaltion kansalainen Wijsenbeek kieltäytyi Alankomaihin tullessaan voimassa olevan Alankomaiden lainsäädännön vastaisesti esittämästä passiaan ja osoittamasta, että hän oli Alankomaiden kansalainen.
In the resulting criminal proceedings, Mr Wijsenbeek relied,in his defence, on the second paragraph of Article 7a and Article 8a of the ECTreaty (now, after amendment, Articles 14 EC and 18 EC).
Tapahtunutta seuranneessa rikosoikeudenkäynnissä Wijsenbeek vetosi puolustuksekseen EY:n perustamissopimuksen 7 a artiklan toiseen kohtaan ja 8 a artiklaan (joista on muutettuina tullut EY 14 artikla ja EY 18 artikla).
In answer to thenational court's questions, the Court ruled that, as Community law stood at thetime of the events in question, neither Article 7a nor Article 8a of the Treatyprecluded a Member State from requiring a person, whether or not a citizen ofthe European Union, under threat of criminal penalties, to establish his nationalityupon his entry into the territory of that Member State by an internal frontier ofthe Community, provided that the penalties applicable were comparable to thosewhich applied to similar national infringements and were not disproportionate.
Kansallisen tuomioistuimen kysymyksen johdosta yhteisöjen tuomioistuin vastasi, että pääasian tosiseikkojen tapahtumisen ajankohtana sovellettavan yhteisön oikeuden kehitysvaiheessa perustamissopimuksen 7 a artiklan ja 8 a artiklan vastaista ei ollut, että jäsenvaltio asettaa henkilölle siitä riippumatta, onkohan Euroopan unionin kansalainen, velvollisuudenrangaistuksen uhalla osoittaa kansalaisuutensa, kun hän tulee tämän jäsenvaltion alueelle yhteisön sisärajojen kautta, edellyttäen, että rangaistukset ovat verrattavissa samankaltaisiin kansallisiin rikkomuksiin sovellettaviin rangaistuksiin ja etteivät ne ole suhteettomia (asia C-378/97, tuomio 21.9.1999, Kok. 1999, s. 1-6207).
Under the detailed Netherlands rules at issue in Terhoeve governing thecalculation of social security contributions, a worker who had transferred hisresidence in the course of a year from one Member State to another in order totake up employment there was liable to be subject to greater contributions thanthose which would have been payable, in similar circumstances, by a worker whohad continued to reside throughout the year in the Member State in question,without the first worker also being entitled to additional social benefits.
Asiassa Terhoeve kyseessä olevan, sosiaaliturvamaksujen laskemista koskevan Alankomaiden lainsäädännön yksityiskohtien mukaan sosiaalivakuutusmaksut, jotka sellaisen työntekijän on maksettava, joka muuttaa vuoden aikana valtiosta toiseen tehdäkseen siellä palkkatyötä, olivat korkeammat kuin sellaisen työntekijän vakuutusmaksut, joka muuten samanlaisten olosuhteiden vallitessa asui koko vuoden samassa jäsenvaltiossa, ilman että ensin mainittu työntekijä saisi kuitenkaan enempää sosiaalietuuksia.
The Court held that to be an obstacle to freedom of movement which could not bejustified either by the fact that it stemmedfrom legislation whose objective wasto simplify and coordinate the levying of income tax and social securitycontributions, or by difficulties of a technical nature preventing other methods ofcollection, or else by the fact that, in certain circumstances, other advantagesrelating to income tax could offset, or indeed outweigh, the disadvantage as tosocial contributions.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kyseessä oli este, jota ei voitu perustella sillä, että se perustui lainsäädäntöön, jolla pyritään yksinkertaistamaan tuloveron ja sosiaalivakuutusmaksujen kantamista ja yhteensovittamaan niiden kantaminen, tai muihin kantotapoihin liittyvillä teknisillä vaikeuksilla, eikä sillä, että tietyissä tilanteissa tuloverotukseen liittyvillä eduilla saatettiin hyvittää sosiaalimaksuista aiheutunut epäedullinen kohtelu tai saattaa tilanne verovelvollisen kannalta jopa edullisemmaksi.
With regard to the consequences which the national courthad to draw where national legislation was incompatible with Community law inthat way, the Court stated that the worker concerned was entitled to have hissocial security contributions set at the same level as that of the contributionswhich would be payable by a worker who continued to reside in the same Member State, since those arrangements,for want of the correct application of Community law, remained the only valid point of reference (Case C-18/95Terhoeve v Inspecteur van de Belastingdienst Particulieren/Ondernemingen
Niiden seurausten osalta, joihin kansallisen tuomioistuimen oli päädyttävä tämän yhteensopimattomuuden takia, yhteisöjen tuomioistuin ilmoitti, että asianomaisella henkilöllä oli oikeus siihen, että hänen maksettavakseen määrättävät sosiaalivakuutusmaksut vahvistetaan yhtä suuriksi kuin maksut, jotka määrätään sellaisen työntekijän maksettavaksi, joka on asunut koko ajan samassa jäsenvaltiossa, sillä vain tähän viimeksi mainittuun järjestelmään voidaan vedota siinä tapauksessa, ettei yhteisön oikeutta ole sovellettu asianmukaisesti (asia C-18/95, tuomio 26.1.1999, Kok. 1999, s. 1-345).
By contrast, the German and Netherlands legislation at issue in Gschwind and Nijhuis was not held to be incompatible with the principle of freedom ofmovement for persons.
Asiassa Gschwind ja asiassa Nijhuis kyseessä olleita saksalaista ja alankomaalaista lainsäädäntöä ei sen sijaan todettu yhteensopimattomiksi henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevan periaatteen kanssa.
Following those judgments, the Germanlegislature provided that, where a Community national had neither permanentresidence nor usual abode in Germany, he and his spousecould neverthelessunder certain conditions be treated as being subject to tax in Germany on their total income and, on that basis, be entitled to the tax concessions accorded toresidents to take account of their personal and family circumstances.
Muistutettakoon, että asiassa C-279/93, Schumacker, 14.2.1995 antamassaan tuomiossa (Kok. 1995, s.
In Gschwind , the Court held that the conditions laid down for that purpose by the German legislature are compatible with the Treaty, namely that at least 90% of
1-225) ja asiassa C-80/94, Wielockx, 11.8.1995
The Courtconsidered that, where those conditions are not satisfied,the State of residenceis in a position to take into account the taxpayers' personal and familycircumstances, since the tax base is sufficient there to enable that to be donefiudgment of 14 September 1999 in Case C-39I197 Gschwind v Finanzamt
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi nimittäin, että jos nämä edellytykset eivät täyty, heidän henkilö- ja perhekohtainen tilanteensa voitiin ottaa huomioon heidän asuinvaltiossaan, koska veropohja siellä riitti tähän (asia C-391/97, tuomio 14.9.1999, Kok. 1999, s. 1-5451).
If they were not applied by analogy, Mr Nijhuis would be in a less favourable position than if he had not exercised hisright as a worker to move freely but had worked only in the Netherlands.
Asiassa Nijhuis oli kyse alankomaalaisen virkamiehen oikeudesta saada alankomaalaista työkyvyttömyyseläkettä asetuksen N:o 1606/986 voimaantuloa edeltäneeltä ajalta.
The Court held that, having regard to the wide discretion enjoyed by the Council,making such an application by analogy mandatorycould be envisagedonly if itwere possible to overcome the negative consequences of the national legislationfor workers who had exercised their right of free movement without havingrecourse to Community coordination measures.
Kyseisellä asetuksella virkamiesten erityisjärjestelmät saatettiin tietyin poikkeuksin yhteisön alueella liikkuvien työntekijöiden sosiaaliturvaa koskevan lainsäädännön piiriin eli asetuksen N:o 1408/717ja asetuksen
Since measures of that kindappeared essential in the case before it, the Court answeredthe question submitted in the negative (Case C-360197 lttijhuis v Bestuur van het l^andelijk Instituut SocialeVerzekeringen [1999] ECR I-1919).
N:o 574/728piiriin. Koska näitä kahta viimeksi mainittua asetusta ei voitu suoraan soveltaa tapaukseen, kansallinen tuomioistuin kysyi, velvoittivatko
Council Regulation (EC) No 1606/98of 29 June 1998 amending Regulation (EEC) No 1408/71 on the application of social securityschemes to employed persons, to self-employed persons and tomembers of their families moving within the Community and Regulation (EEC) No 574l72layingdown the procedure for implementing Regulation (EEC) No 1408/71 with a view to extending themto cover specialschemesfor civil servants(OJ1998 LZ09,p.1.).
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 sekä asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 574/72 muuttamisesta niiden soveltamisalan ulottamiseksi koskemaan virkamiesten erityisjärjestelmiä 29 päivänä kesäkuuta 1998 annettu neuvoston asetus (EYVL L 209, s. 1).
council Regulationof14 June 1971(oJ, English special Edition lg71(ID, p.416).
14.6.1971 annettu neuvoston asetus (EYVL L 149, s. 2).
council Regulation of 21 March l97z (oI, English special Edition rgTz (r), p. 159).
12.3.1972 annettu neuvoston asetus (EYVL L 74, s. 1).
Freedom to provide services within the Community was also the subjectof significant judgments in 1999. The cases to be noted in particular are: Calfa;
Palvelujen tarjoamisen vapaus yhteisössä on myös ollut kyseessä useassa tarkasteltavana olevalla ajanjaksolla annetussa merkittävässä tuomiossa.
Iäärä and Questore di Verona v Zenatti; Eurowings; and Arblade and Leloup.
Erityisesti on mainittava asioissa Calfa, Läärä, Zenatti, Eurowings ja Arblade annetut tuomiot.
The Court, when asked for a preliminaryruling, examined whether such a penalty was compatible with the Communityrules on the freedom to provide services, Mrs Calfa being regarded as a recipientof tourist services.
Kansallisen tuomioistuimen kysymyksen johdosta yhteisöjen tuomioistuin tarkasteli sitä, olivatko tällaiset seuraamukset yhteensopivia palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien yhteisön sääntöjen kanssa, sillä Calfaa pidettiin matkailupalvelujen vastaanottajana.
In its judgment, the Court concluded that there was clearlyan obstacle to that freedom, and that the obstacle could not be justified by thepublic policy exception relied on by Greece.
Tuomiossaan yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kyseessä oli selvästi este, joka ei sitä paitsi voinut olla perusteltu yleisenjärjestyksen vuoksi määrätyn poikkeuksen perusteella, johon asianomainen jäsenvaltio oli vedonnut.
The national legislation provided forautomatic expulsion following a criminal conviction, without any account beingtaken of the personal conduct of the offender or of the danger which that personrepresented for the requirements of public policy, contrary to Directive
Kansallisen lainsäädännön mukaan elinikäinen maastakarkotus määrätään automaattisesti rikostuomion johdosta, jolloin rikoksentekijän omaa käyttäytymistä ja siitä yleiselle järjestykselle aiheutuvaa vaaraa ei oteta huomioon, mikä on ristiriidassa ulkomaalaisten liikkumista ja oleskelua koskevien, yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien erityistoimenpiteiden yhteensovittamisesta annetun direktiivin 64/221/ETY9säännösten kanssa (asia C-348/96, tuomio 19.1.1999, Kok. 1999, s. Ml).
Council Directive of 25 February 1964 (OJ, English Special Edition 1963-L964,p. 117).
25.2.1964 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1964, 56, s. 850).
The case of Eurowirugs concerned German legislation relating to businesstax on capital and earnings and raised once again the issue of the freedom ofaction available to the Member States with regard to tax in the absence of Communityharmonisation.
1-1039) linjaa; viimeksi mainitun tuomion mukaan arpajaisten järjestämiskiellot eivät ole ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa vaikka ne ovatkin palvelujen tarjonnan vapauden esteitä, kun otetaan huomioon ne sosiaalipoliittiset päämäärät ja petosten ehkäiseminen, joiden takia kiellot ovat perusteltuja.
Under German law, when lessees leasegoods froma lessor established in another Member State the taxable amount for calculationof the tax which they are required to pay is, in the majority of cases, larger -and therefore their treatment for tax purposes less favourable - than if they wereto lease such goods from a lessor established in Germany.
Yhteisöjen tuomioistuin näin ollen kieltäytyi niiden yleisen edun mukaisten päämäärien, joilla perusteltiin Suomen lainsäädäntöä, jossa annetaan yhdelle ainoalle julkisoikeudelliselle elimelle raha-automaattitoimien harjoittamiseen yksinoikeuksia, toteamasta tätä lainsäädäntöä yhteisön oikeuden vastaiseksi (asia C-124/97, Läärä, tuomio 21.9.1999, Kok. 1999, s.
The Court pointed outfirst of all that the lessee,as the recipient of leasing services, could rely on theindividual rights conferred on it by Article 59 of the Treaty (now, afteramendment, Article 49 EC).
1-6067), eikä se todennut yhteisön oikeuden vastaiseksi myöskään Italian lainsäädäntöä, jolla tietyille elimille annetaan yksinoikeus kerätä urheilukilpailujen vedonlyöntejä (asia C-67/98, Zenatti, tuomio 21.10.1999, Kok. 1999, s. 1-7289).
However, Germany invoked theprinciple of coherencyof the tax system, essentially contending that the advantagein favour of a lessee who dealt with a lessor established in Germany wascounterbalanced by the fact that that lessor was himself subject to the tax at issue.The Court rejected that line of argument, since the link in question was merelyindirect; indeed,the holder of a German leasewas generally exempt solely as aresult of the fact that the lessor himself was liable to the tax at issue, while thelatter had a number of means of avoiding actually paying the tax.
Asiassa Läärä yhteisöjen tuomioistuin totesi asian hyvin suoraan ilmoittaessaan, että koska tavoitellut yleisen edun mukaiset päämäärät voidaan parhaiten saavuttaa sillä, että luvan saaneelle julkisoikeudelliselle yhdistykselle annetaan yksinoikeus rahapelitoiminnan harjoittamiseen, eikä sillä, että säänneltäisiin sellaisten eri elinkeinonharjoittajien toimintaa, jotka olisivat saaneet luvan tähän toimintaan sellaisen sääntelyn perusteella, jossa ei anneta yksinoikeuksia, tällainen ratkaisu ei ole tavoiteltuun päämäärään nähden suhteeton toimenpide.
Nor did the Court accept that the fact that a lessor established in another Member State wassubject there to lower taxation could justify a compensatorytax arrangement,because such an approach would prejudice the very foundations of the singlemarket (iudgment of 26 October 1999 in Case C-294197 Eurowings Luftverkehrsv FinanzamtDortmund-(Jnnü, not yet reported in the ECR).
Asiassa Zenatti yhteisöjen tuomioistuin sen sijaan totesi, että juuri kansallisen tuomioistuimen asiana oli tutkia, voitiinko italialaisella lainsäädännöllä sen konkreettiset soveltamistavat huomioon ottaen todella saavuttaa tavoitteet, joilla sitä perusteltiin, ja olivatko sillä asetetut rajoitukset näihin tavoitteisiin nähden suhteettomia toimenpiteitä.
Last, the Court was asked about the limits imposed by Community lawon the freedom of the Member States to regulate the social protection of personsworking on their territory.
Asiassa Eurovvings oli kyse Saksan lainsäädännöstä, joka koskee pääomasta ja käyttökatteesta perittävää elinkeinoveroa, ja siinä nousi jälleen kerran esille kysymys siitä toimintavapaudesta, joka jäsenvaltioilla on veroasioissa yhteisön yhteensovittamistoimenpiteiden puuttuessa.
In the main proceedings it was necessary to establishwhether social obligations imposed by Belgian law, breach of which waspunishable by penalties under Belgian public-order legislation, could be appliedin respect of workers of an undertaking set up in another Member State who were
Saksan lainsäädännössä säädetään, että silloin, kun vuokralleottaja vuokraa hyödykkeen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta vuokralleantajalta, sen veron peruste, joka hänen on maksettava, on useimmissa tapauksissa laajempi — ja siis hänen verokohtelunsa epäedullisempi — kuin jos vuokralleottaja vuokraisi hyödykkeen Saksaan sijoittautuneelta vuokralleantajalta.
temporarily deployedin Belgium in order to perform a contract (udgment of 23
perustamissopimuksen 59 artiklaan (josta on muutettuna tullut EY 49 artikla) perustuviin subjektiivisiin oikeuksiin.
The Court stated first of all that the fact that national rules were categorised aspublic-order legislation did not mean that they were exempt from compliance withthe provisions of the Treaty, as otherwise the primacy and uniform application of Community law would be undermined.
Todettuaan, että vaikka kansalliset säännöt kuuluisivatkin yleistä järjestystä ja turvallisuutta koskevaan lainsäädäntöön, niillä ei kuitenkaan voida poiketa perustamissopimuksen määräyksistä, sillä muuten loukattaisiin yhteisön oikeuden ensisijaisuutta ja haitattaisiin sen yhtenäistä soveltamista, yhteisöjen tuomioistuin selvitti järjestyksessä, oliko belgialaisella lainsäädännöllä asetetuilla vaatimuksilla rajoittavia vaikutuksia palvelujen vapaaseen tarjontaan, ja jos niitä oli, voitiinko kyseisen toiminnan alalla perustella tällaisia palvelujen tarjoamisen vapauden rajoittamisia yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä.
It then considered in turn whether therequirements imposed by the Belgian legislation had a restrictive effect onfreedom to provide services, and, if So, whether, in the sector underconsideration, such restrictions were justified by overriding reasons relating to thepublic interest.
Koska vastaus tähän oli myöntävä, se selvitti, turvattiinko yleinen etu jo palvelujen tarjoajan sijoittautumisjäsenvaition säännöksillä ja voitiinko sama lopputulos saavuttaa vähemmän pakottavien säännösten avulla.
If they were, it established whether that interest was alreadyprotected by the rules of the Member State in which the service provider wasestablished and whether the same result could be achieved by less restrictive rules.
Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin totesi, että tietynsuuruisen vähimmäispalkan takaavat säännökset tai määräykset