natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The last elections before the dictatorship were held on 5 July 1964, and the first elections after the fall of the junta took place on 30 March 1975.
Viimeiset vaalit ennen diktatuuria järjestettiin 5. heinäkuuta 1964 ja ensimmäiset juntan kaatamisen jälkeiset vaalit pidettiin 30. maaliskuuta 1975.
Since then, municipal and community authorities have been directly elected every four years by the local population on the basis of a secret ballot and universal suffrage.
Siitä lähtien kaupungin- ja kunnanvaltuustot on aina valittu yleisin, yhtäläisin ja salaisin vaalein.
Since the foundation of the Greek state, the prefecture has been a tier of local government covering the whole country.
Kreikan valtion perustamisesta saakka lääni (prefektuuri) on ollut koko maan kattava paikallishallintotaso.
Until 1994, prefectures were governed by a prefect appointed by central government.
Vuoteen 1994 saakka läänejä johti valtiovallan nimittämä maaherra (prefekti).
Another interpretation found in the literature written by Greek historians and social scientists sees Greek local government as having its origins in the administrative system that existed during the Ottoman Empire.
Kreikkalaisten historiantutkijoiden ja yhteiskuntatieteilijöiden kirjoituksista löytyy toisenlainenkin tulkinta, jonka mukaan Kreikan paikallishallinnon juuret ovat ottomaanien valtakunnan ajan hallinnollisessa järjestelmässä.
According to this view, it has been under the control of local magnates and operated in a clientelistic manner, but controlled by the centre.
Tämän näkemyksen mukaan paikalliset magnaatit ovat harjoittaneet valtaa suojattijärjestelmän pohjalta, tosin keskushallinnon valvonnassa.
The right-wing governments that ruled Greece after the Civil War regarded local government with suspicion, as this became a stronghold of the left, especially of the Communists who were on the losing side of the war.
Sisällissodan jälkeen Kreikkaa hallinneet oikeistohallitukset suhtautuivat epäilevästi paikallishallintoon, jossa vasemmistolaiset ja erityisesti sodassa tappion kärsineet kommunistit olivat saaneet vankan jalansijan.
During the military dictatorship (1967-74) the colonels abolished the post of elected mayor and replaced it with government appointees.
Sotilasdiktatuurin aikana (1967-74) everstit lakkauttivat vaaleilla valittavan kaupunginjohtajan viran ja korvasivat sen hallituksen luottomiehillä.
The post of elected mayor was restored with the transition to democracy.
Vaaleilla valittavan kaupunginjohtajan virka palautettiin jälleen demokratiaan siirryttäessä.
Another factor limiting the democratic character of local government is that many of those registered on the electoral rolls of the municipalities live elsewhere in the large
Eräs paikallishallinnon demokraattista luonnetta rajoittanut tekijä on se, että monet kuntiin äänestäjiksi rekisteröidyt elävät tosiasiassa muualla, suurissa kaupungeissa.
cities. While they vote in local elections they take little direct interest in what happens in their commune (Verney 1997).
Vaikka he äänestävät paikallisvaaleissa, heidän välitön kiinnostuksensa kunnan asioihin on vähäistä (Verney 1997).
The intermediate tier of government in Greece is the prefecture.
Välitason hallintoporras Kreikassa on lääni.
However, this was established primarily as a level of administration headed by a prefect who was appointed by the central government.
Tämä hallintotaso perustettiin kuitenkin ensisijaisesti hallintotasoksi, jota johtaa valtiovallan nimittämä maaherra.
The prefecture council was, until recently, a purely advisory body most of whose members were appointed by the central government and only some of whom were from the elected municipal councils.
Lääninvaltausto oli viime aikoihin saakka puhtaasti neuvoa-antava elin, jonka useimmat jäsenet nimitti keskushallinto, ja vain osa heistä tuli vaaleilla valituista kunnanvaltuustoista.
Although this has changed in recent years, there is little experience of democratic practice at this level.
Vaikka muutosta on viime vuosina tapahtunut, tällä tasolla on saatu hyvin vähän kokemusta demokraattisesta käytännöstä.
Until very recently there has been no regional tier of government or administration in Greece and no regionalist movements demanding this.
Aivan viime aikoihin saakka Kreikassa ei ole ollut alueellista hallintotasoa, eikä sitä ajavia liikkeitä.
This is true even of large islands such as Crete.
Tämä pätee jopa sellaisiin suuriin saariin kuin Kreeta.
In fact, it is unusual in European terms in so far as most European islands are governed by special statutes of autonomy (political, administrative or fiscal) which take account of their insularity.
Itse asiassa tällainen tilanne on epätavallinen Euroopassa, sillä useimmilla eurooppalaisilla saarilla on erityinen autonominen asema (poliittinen, hallinnollinen tai verotuksellinen), jossa otetaan huomioon niiden saariasema.
In Greece the pressures of centralization and the threat to the islands from some of Greece's neighbours have meant that regionalism as a political movement, even on the islands, is almost non-existent'.
Paineet keskittämiseen ja eräiden Kreikan naapurivaltioiden saarille muodostama uhka ovat merkinneet sitä, että alueellistaminen poliittisena liikkeenä on lähes olematonta
Greece is a parliamentary democracy with a president as head of state.
Kreikka on parlamentaarinen tasavalta, jossa presidentti on valtion päämies.
The cornerstone of this system is popular rule.
Järjestelmän kulmakivenä on kansanvalta.
All power flows from the people, serves the people and the state, and is exercised as laid down by the Greek Constitution.
Kaikki valta tulee kansalta, palvelee kansaa ja valtiota, ja sitä käytetään Kreikan perustuslain määräämällä tavalla.
This is the system of government set out in Article 1 of the 1975 Constitution, as revised in 1986.
Hallintojärjestelmästä säädetään vuonna 1986 tarkistetun, vuodelta 1975 olevan perustuslain 1 artiklassa.
The parliament and president of Greece form the legislature.
Lainsäädäntövaltaa käyttävät parlamentti ja presidentti.
The president and the government form the executive.
Toimeenpanovaltaa käyttävät presidentti ja hallitus.
The courts form the judiciary, and their decisions are carried out on behalf of the Greek people.
Tuomiovaltaa käyttävät tuomioistuimet, ja niiden päätökset toimeenpannaan Kreikan kansan nimissä.
The president (who is head of state) acts as arbiter of the political system; he or she is elected by parliament for a period of five years and has legislative and executive duties.
Presidentti (joka on valtion päämies) toimii poliittisessa järjestelmässä valittajana.
The government consists of the prime minister and ministers, who form the cabinet.
Hallitus koostuu pääministeristä ja ministereistä.
The government frames and directs the overall policy of the country, in accordance with its Constitution and laws.
Hallitus laatii ja johtaa maan yleistä politiikkaa perustuslain ja lakien mukaisesti.
The prime minister ensures the unity of the government and directs its actions, as well as those of government services in general so that policy is implemented in accordance with the law.
Pääministeri varmistaa hallituksen yhtenäisyyden ja ohjaa sen toimintaa yleensäkin niin, että politiikkaa toteutetaan lainmukaisesti.
The government exercises executive authority together with the president, each minister being responsible for one area of public administration.
Hallitus käyttää toimeenpanovaltaa yhdessä presidentin kanssa. Kukin ministeri vastaa yhdestä julkishallinnon alasta.
Justice is dispensed by the courts, presided over by professional, independent judges.
Niitä johtavat vakinaiset tuomarit, jotka ovat ammatillisesti ja henkilökohtaisesti riippumattomia.
In exercising their duties, the judges are subject only to the constitution and the law; in no case are they obliged to comply with provisions that have been laid down in breach of the Constitution.
Tehtäviään suorittaessaan tuomareita sitovat ainoastaan perustuslaki ja lainsäädäntö. He eivät ole velvollisia noudattamaan määräyksiä, jotka rikkovat perustuslakia.
The courts rule on administrative, political and criminal matters and are subject to special regulation.
Tuoimoistuimet käsittelevät hallinnollisia, siviilioikeudellisia ja rikosoikeudellisia asioita ja niitä koskevat erityiset säännökset.
Their proceedings are open to the public.
Niiden istunnot ovat yleisölle avoimia.
Respect for, and protection of, human dignity are the foremost obligations of the state.
Ihmisarvon kunnioitus ja suojelu ovat valtion tärkeimmät velvollisuudet.
In accordance with the generally accepted principles of international law, Greece endeavours to promote peace and justice, as well as the development of friendly relations between peoples and states.
Kansainvälisen oikeuden yleisesti hyväksyttyjen periaatteiden mukaisesti Kreikka pyrkii edistämään rauhaa ja oikeudenmukaisuutta ja hyvien suhteiden kehittämistä kansojen ja valtioiden välillä.
All citizens have the right to develop freely and to participate in the country's social, economic and political life, provided they do not infringe the rights of others and do not violate the Constitution or offend standards of decency.
Kaikilla kansalaisilla on oikeus kehittyä vapaasti ja osallistua maan yhteiskunnalliseen, taloudelliseen ja poliittiseen elämään edellyttäen, etteivät he loukkaa toisten oikeuksia eivätkä riko perustuslakia tai loukkaa säädyllisyysnormeja.
Anyone on Greek territory enjoys complete protection of their life, dignity, and freedom, regardless of race, gender, language, and religious or political beliefs.
Kaikki Kreikan valtion alueella olevat nauttivat täydellistä henkensä, arvonsa ja vapautensa suojaa kansalaisuudestaan, rodustaan uskonnollisesta tai poliittisesta vakaumuksestaan riippumatta.
Exceptions may be made in cases provided for under international law.
Poikkeuksia voidaan tehdä kansainvälisen oikeuden nojalla.
After the fall of the military dictatorship, the monarchy was abolished by popular referendum held in December 1974, and a new Constitution was promulgated in 1975 (Mahaira-Odoni 1995).
Sotilasdiktatuurin kaaduttua monarkiasta luovuttiin joulukuussa 1974 pidetyn kansanäänestyksen jälkeen, ja uusi perustuslaki annettiin vuonna 1975 (Mahaira­Odoni 1995).
Greece became a parliamentary republic whose president is head of state and whose prime minister is the head of government.
Kreikasta tali parlamentaarinen tasavalta, jonka presidentti on valtion päämies ja pääministeri hallituksen päämies.
In June 1986 an amendment to the Constitution curtailed the powers of the president.
Kesäkuussa 1986 perustuslakiin tehtiin muutos, jolla vähennettiin presidentin valtaa.
The political system formally follows that of other western liberal democracies: sovereignty rests with the people, and the executive, legislative and judicial branches of government operate according to the principle of checks and balances.
Poliittinen järjestelmä on muodollisesti samanlainen kuin muissakin liberaaleissa länsimaisissa demokratioissa: ylin valta kuuluu kansalle, ja toimeenpano­, lainsäädäntö­ ja tuomiovalta toimivat valtioelinten keskinäisen valvonnan ja tasapainon periaatteiden (checks and balances) mukaan.
Every adult citizen has the right to participate in the affairs of the country, and the Constitution guarantees the protection of a full range of human rights (ibid.).
Jokaisella täysi­ikäisellä kansalaisella on oikeus osallistua maan asioiden hoitoon ja perustuslaissa taataan kaikkien ihmisoikeuksien suojelu (mt.).
Although there is freedom of religion, the Orthodox Church has a special status and is closely linked to the State.
Vaikka uskonnonvapaus onkin olemassa, ortodoksisella kirkolla on erityisasema ja se on tiiviissä yhteydessä valtioon.
Parliament consists of a unicameral Assembly of 300 deputies.
Parlamentti on yksikamarinen edustuslaitos, jossa on 300 kansanedustajaa.
The government consists of the prime minister who appoints ministers and deputy ministers.
Hallitus koostuu pääministeristä, joka nimittää ministerit ja apulaisministerit.
The latter do not need to be members of the Assembly.
Viimeksi mainittujen ei tarvitse olla kansanedustajia.
The Greek legal system is based on Roman civil law, but is influenced by French and German sources as well as classical Greek philosophy (ibid.).
Kreikan lakijärjestelmä pohjautuu roomalaiseen oikeuteen, mutta siihen ovat vaikuttaneet myös ranskalaiset ja saksalaiset oikeusvirtaukset sekä klassinen kreikkalainen filosofia (mt.).
2.2 The Regional and Local Levels
Alue-ja paikallistaso
The Greek state was organized on centralised lines, with ministries and central government departments at national level, prefectures at regional level and municipalities and communities at local level.
Kreikan valtio luotiin keskitetyksi järjestelmäksi, jossa valtiotasoa edustivat ministeriöt ja keskushallinnon yksiköt, alueellista tasoa läänit ja paikallistasoa kaupungit ja kunnat.
The intermediate level was the province, but this was an administration tier and, until recently, existed primarily as a means by which the prefects exercised power on behalf of the central government.
Välitasoa edusti lääni, mutta se oli ennen muuta hallintotaso ja viime aikoihin saakka ensisijaisesti väline, jonka avulla maaherra käytti valtaa keskushallinnon nimissä.
local affairs was remote at best and failed to take any firm root in Greek governance" (Mahaira-Odoni 1995: 213).
Erään tutkijan mukaan kansalaisten osallistuminen paikallisiin asioihin oli parhaimrnillaankin harvinaista, eikä juurikaan saanut jalansijaa kreikkalaisessa hallintojärjestelmässä (Mahaira­Odoni 1995: 213).
Since 1 January 1995 the prefecture has functioned as the second tier of local government, with legal personality and governed by a prefect and council whom citizens elect directly every four years on the basis of a secret ballot and universal suffrage.
Tammikuun 1995 alusta saakka lääni on toiminut paikallishallinnon toisena tasona, jolla on oikeuskelpoisuus ja jota johtavat lääninjohtaja ja kansalaisten suorilla, salaisilla, yleisillä ja yhtäläisillä vaaleilla joka neljäs vuosi valitsema valtuusto.
The elections take place on the same day as the elections for the mayors and councils of municipalities and for presidents and councils of communities throughout the country.
Vaalit pidetään samana päivänä kuin kaupungin­ ja kunnanjohtajien sekä kaupungin­ja kunnanvaltuustojen vaalit kaikkialla maassa.
At local level, public administrative authority lies with the first-tier organs of local government, that is the municipalities and communities.
Paikallistasolla julkinen hallintovalta kuuluu paikallishallinnon ensimmäisen tason elimille, toisin sanoen kaupungeille ja kunnille.
The basic authorities here are the mayor and municipal council in the case of municipalities and the community president and community council in the case of communities.
Perusviranomaiset tällä tasolla ovat kaupunginjohtaja ja kaupunginvaltuusto kaupungeissa ja kunnanjohtaja ja kunnanvaltuusto kunnissa.
All these bodies are directly elected every four years on the basis of a secret ballot and universal suffrage by the people of each municipality or community.
Kaupunkien ja kuntien asukkaat valitsevat kaikki edellämainitut suorilla, salaisilla, yleisillä ja yhtäläisillä vaaleilla joka neljäs vuosi.
Even before Greece joined the European Community, there had been some concern that its lack of regional structures would prevent it from receiving European Regional Development Fund (Vemey 1997).
Jo ennen kuin Kreikka liittyi Euroopan yhteisöön, tunnettiin tiettyä huolta siitä, että alueellisten rakenteiden puute estäisi sitä saamasta Euroopan aluekehitysrahaston tukea (Vemey 1997).
As a result, a regional development plan was drawn up just before accession in 1980.
Tämän vuoksi laadittiin alueellinen kehityssuunnitelma juuri ennen Kreikan liittymistä yhteisöön vuonna 1980.
In March 1982 the PASOK Government submitted a memorandum to the European Commission requesting special treatment for Greece's 'economic peculiarities'.
Maaliskuussa 1982 PASOK­puolueen (Panellinio Sosialistiko Kinima eli panhelleeninen sosialistiliike) johtama hallitus toimitti Euroopan komissiolle muistion, jossa pyydettiin erityiskohtelua Kreikan "taloudellisten erityispiirteiden" vuoksi.
The result was the Integrated Mediterranean Programmes (IMPs) based on an integrated programme approach and the principles of subsidiarity and partnership.
Tuloksena olivat integroidut Välimeren aluetta koskevat ohjelmat (Integrated Mediterranean Programmes, IMPs), jotka pohjautuivat yhtenäiseen lähestymistapaan ja läheisyys­ ja kumppanuusperiaatteisiin.
The most important consequence for Greece in administrative terms was that, under the terms of the IMP regulation, these programmes necessitated setting up a tier of regional administration that had not existed before.
Tärkein hallinnollinen seuraus Kreikan kannalta oli se, että ΓΜΡ­asetaksen mukaisesti jouduttiin luomaan alueellinen hallinnon taso, jota ennen ei ollut.
These regions were a decentralized tier of the state administration and not a level of regional government (Council of Europe, 1993).
Kreikka jaettiin kuuteen maantieteelliseen alueeseen3 IMP­ohjelmia varten ja lain nro 1622/86 nojalla perustettiin 13 aluetta14(Papageorgiou & Verney 1992). Nämä alueet olivat valtionhallinnon hajautettu taso, eivät aluehallinnon taso (Council of Europe 1993).
Each region was headed by a regional governor representing the government.
Jokaista aluetta johti kuvernööri, joka edusti maan hallitusta.
He/she was assisted by a regional council responsible for 'democratic planning' and made up of representatives of local government.
Häntä avusti alueneuvosto, joka vastasi "demokraattisesta suunnittelusta" ja joka koostui paikallishallinnon edustajista.
However, the regions had no budgets and no allocated personnel of their own.
Alueilla ei kuitenkaan ollut omaa budjettia eikä henkilökuntaa.
There is no hierarchical relationship with other
Alueilla ei ollut hierarkkista suhdetta muihin paikallishallinnon tasoihin.
tiers of local government and administration. Nevertheless, despite these limitations, and the fact that the regions have little legitimacy as organs of subnational democratic practice, they did represent a break with the previous highly centralized Greek tradition and constituted a major innovation (Verney 1997).
Huolimatta näistä rajoitteista ja siitä, että alueilla ei juurikaan ole valtiotasoa alemmille demokraattisille elimille ominaista legitimiteettiä, ne ilmensivät muutosta aiempaan, tiukasti keskitettyyn kreikkalaiseen perinteeseen nähden, joten ne olivat merkittävä uudistus (Vemey 1997).
With Law 1622/1986 and Presidential Decree 51/87, Greece has since 1987 been divided additionally into thirteen regions.
Lain nro 1622/1986 ja presidentin asetuksen nro 51/87 nojalla Kreikka jaettiin 1987 kolmeentoista alueeseen.
Initially, these were responsible for framing, planning, and coordinating regional development.
Alunperin alueet vastasivat alueellisen kehityksen suunnittelusta ja koordinoinnista.
From 13 July 1994 onwards the regions have also become areas of state administration, each headed by a general secretary.
Heinäkuun 13. päivästä 1994 lähtien alueista tuli myös valtion aluehallinnon yksiköitä, joista jokaista johtaa pääsihteeri.
The regional general secretary represents the state and central government in the region.
Pääsihteeri edustaa valtiota ja keskushallintoa alueella.
Each region has a regional council with responsibility for democratic planning and regional development.
Jokaisella alueella on aluevaltausto, joka vastaa demokraattisesta suunnittelusta ja aluekehityksestä.
The members of the regional council are elected representatives of first- and second-tier local authorities and of business and professional circles, speaking for all citizens and thus ensuring maximum social consensus in the process of regional development.
Aluevaltausten jäsenet ovat vaaleilla valittaja ensimmäisen ja toisen portaan paikallisviranomaisten, liike­elämän sekä vapaiden ammattien edustajia, jotka ajavat kaikkien kansalaisten etua. Näin varmistetaan mahdollisimman suuri yhteiskunnallinen konsensus aluekehitysprosessissa.
In 1997, the Greek parliament passed a law that made the region a devolved administrative entity with its own organization, its own budget, and its own staff.
Vuonna 1997 Kreikan parlamentti antoi lain, jonka nojalla alueesta tehtiin hajautettu hallinnollinen yksikkö, jolla on oma organisaationsa, budjettinsa ja henkilöstönsä.
The regional council is mainly responsible for democratic planning and most of its members are drawn from local government.
Useimmat sen jäsenet tulevat paikallishallinnosta.
The nomoi (prefectures) are the administrative divisions of Greece.
Kreikka on jaettu hallinnollisesti lääneihin (nomoi).
Originally, under Decree 3/15 of April 1833, the country was divided into ten prefectures and forty-two provinces.
Huhtikuussa 1833 annetun alkuperäisen asetuksen 3/15 mukaan maa oli jaettu 10 lääniin ja 42 maakuntaan.
In 1866, after the Ionian Islands had been reunited with the rest of Greece, another three prefectures and eleven provinces were added.
Vuonna 1866, kun Joonian saaret oli liitetty muuhun Kreikkaan, lisättiin 3 uutta lääniä ja 11 maakuntaa.
Under an 1899 law the country was divided into twenty-six prefectures.
Samana vuonna annetulla lailla maa jaettiin 26 lääniin.
When the rest of Greece was liberated and the new territories annexed, the number of prefectures rose to fifty-one, which is the present number.
Kun loppuosa Kreikkaa vapautettiin ja uudet alueet liitettiin emämaahan, läänien määrä nousi 51 :een, joka on läänien nykyinen määrä.
The prefectures were each headed by a nomarch (governor), who was the principal agent of the central government with responsibility for coordinating the activities of the central departments in his/her territory.
Kutakin lääniä johti maaherra (nomarch), joka oli valtiovallan pääedustaja ja jonka vastuulla oli keskushallinnon toimien koordinointi vastuullaan olevalla alueella.
In the 1980s, after Greece's accession to the EC, the prefecture acquired more responsibilities, such as health and education (ibid.).
1950-luvulla hallintoa hajautettiin jossain määrin.
In 1982 the PASOK Government, which had promised to initiate a programme of political devolution before it came to power, enacted Law 1235/1982 on the
Lääneistä tuli suunnittelu- ja toteutustaso jokaisen läänin saadessa erillisen julkisten töiden budjettinsa (Vemey & Papageorgiou 1992). 1980luvulla Kreikan liityttyä Euroopan yhteisöön lääni sai lisää tehtäviä, kuten kansanterveys ja koulutus (mt.). Näitä hajautaspyrkimyksiä pidettiin kuitenkin yleensä epäonnistuneina, sillä läänejä oli liikaa ja ne olivat liian pieniä - ja tietyillä alueilla ne toimivat tuskin lainkaan. Vuonna 1982 PASOK-hallitus, joka ennen valtaanpääsyään oli luvannut aloittaa poliittisen hajauttisohjelman, antoi lain nro 1235/82 hallituspolitiikan toteuttamisesta ja kansanedustuksen järjestämisestä lääneissä (Mahaira-Odoni 1995).
Exercise of Government Policy and Establishment of Popular Representation in the Prefectures (Mahaira-Odoni 1995) which relaunched the consultative prefecture councils.
Lain nojalla perustettiin uudelleen neuvoa-antavat lääninvaltuustot.
The councils remained largely advisory, but were explicitly allocated a role and decisionmaking powers in the planning process.
Valtuustojen toimenkuva säilyi pitkälti neuvoa-antavana, mutta niille annettiin selvästi rooli ja päätösvaltaa suunnitteluprosessissa.
They were to meet more frequently (at least once a month) and had a stronger representation from local interests.
Niiden oli määrä kokoontua useammin (vähintään kerran kuussa) ja edustaa paikallisia eturyhmiä entistä paremmin.
Local government representatives were to make up half the membership.
Paikallishallinnon edustajia oli määrä olla puolet valtuutetuista.
The other half are elected by prefecture-level professional organizations, agricultural co-operatives and chambers of commerce.
Läänintasoiset ammattikuntajärjestöt, maanviljelijäosuuskunnat ja kauppakamarit valitsivat loput valtuutetut.