natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The transfer system from national to local government was, until the late 1980s, dominated by specific grants.
Varainsiirrot valtiolta paikallistasolle koostuivat 1980luvun loppupuolelle asti erillisistä valtionosuuksista.
However, following a reform in 1993, it now mainly consists of block grants.
Vuoden 1993 uudistuksen jälkeen valtionosuudet on maksettu pääosin yhtenä eränä.
The grants system includes a number of measures aiming at compensating disadvantaged local authorities, but the equalising factor has become weaker since the 1993 reform (Ståhlberg and Oulasvirta 1996).
Tämän olosuhdelisämenettelyn tasoittava vaikutus on kuitenkin heikentynyt sitten vuoden 1993 uudistuksen (Ståhlberg & Oulasvirta 1996). CdR 222/98 (fi)
A major change with consequences for Finnish local democracy is the strain related to decreasing resources.
Resurssien supistaminen on tärkeä muutos, joka on vaikuttanut Suomen paikallisdemokratiaan.
As in other Western countries, local authorities have been forced to reconsider previous commitments, but the Finnish background is somewhat different.
Kuten muissa länsimaissa paikallisviranomaisten on ollut pakko punnita uudelleen aiempia sitoumuksiaan. Suomen tilanteen tausta on kuitenkin hieman erilainen.
For most of the postwar period, the size of the public sector as well as its localgovernment share was smaller in Finland than in the other Nordic countries.
Suurimman osan sodanjälkeisestä ajasta Suomen julkinen sektori ja kuntien osuus siitä oli pienempi kuin muissa Pohjoismaissa.
However, during the 1970s and 1980s, the Finnish economy and the public sector experienced a phase of 'catching up' with its neighbours, which also had an effect on the relative size of local government (Mouritzen and Nielsen 1992; Naschold 1995).
Suomen talous ja julkinen sektori kuroivat kuitenkin 70- ja 80-luvulla umpeen tätä eroa.
New major functions were transferred from central to local government, for example the maintenance of larger hospitals (Oulasvirta 1992). So by the beginning of the 1990s, Finnish local government was as large as the corresponding sectors in Sweden, Denmark, and Norway.
Tämä vaikutti myös paikallishallinnon suhteelliseen kokoon (Mouritzen & Nielsen 1992, Naschold 1995). Uusia tärkeitä tehtäviä siirrettiin valtiolta kunnille. Esimerkkinä voidaan mainita suurten sairaaloiden ylläpito (Oulasvirta 1992). 1990-luvulle tultaessa paikallishallinto oli saavuttanut Suomessa samat mitat kuin Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa. Suomeen tuolloin iskenyt ankara lama merkitsi kuitenkin tiukkoja aikoja.
However, a severe recession, which hit Finland at that time, also marked the start of a period of contraction.
Lama sai tietyiltä osin alkunsa idänkaupan romahtamisesta, joka oli seurausta Neuvostoliiton hajoamisesta.
Economic decline, with a massive fall in GDP, a depreciation of the Markka, and increasing unemployment, forced central government to'reduce the size of the public sector.
Talouden heikkeneminen yhdessä BKT:n jyrkän laskun kanssa, markan arvon aleneminen ja kasvava työttömyys pakottivat valtion kaventamaan julkista sektoria.
For example, in 1994 the national-government grants to local government were cut by 10 per cent.
Esimerkiksi vuonna 1994 kunnille tarkoitettuja valtionosuuksia supistettiin 10 prosenttia.
Even if an increase in municipal taxes managed to compensate for some of the losses, local authorities were still faced with demands to enhance efficiency, prioritize, and abandon services.
Vaikka osa menetyksestä pystyttiin korvaamaan kunnallisveroa korottamalla, kuntien oli silti pyrittävä tehostamaan toimintojaan, asetettava ne tärkeysjärjestykseen ja luovuttava eräistä palveluista.
It is expected that these problems will continue in the future (Niemi-Iilahti 1995), even if the economy shows signs of improvement during the mid-1990s.
Pidetään todennäköisenä, että nämä ongelmat jatkuvat (NiemiIilahti 1995), vaikka talous on osoittanut elpymisen merkkejä 90-luvun puolivälistä.
Nevertheless, popular expectations about what local authorities can provide have to be reduced.
Tästä huolimatta on pyrittävä hillitsemään väestön odotuksia siitä, mitä kunnat pystyvät tarjoamaan.
A further change with implications for local democracy is the ongoing reorganization of local government.
Myös käynnissä oleva paikallishallinnon uudelleenorganisointi on paikallisdemokratiaan vaikuttava muutos.
Amalgamations of local authorities have been rare, but other changes have been more common.
Kuntaliitokset ovat olleet harvinaisia, mutta muita muutoksia on tapahtunut useammin.
The growth of the municipal welfare system in the 1980s was, to a large extent, undertaken on behalf of central government.
Lisätessään 80-luvulla hyvinvointipalveluitaan kunnat toimivat pitkälti valtion puolesta.
In order to control the performance of the municipalities, detailed regulation and monitoring devices set effective limits to local self-government.
Kuntien toimien valvomiseksi kehitettiin yksityiskohtaisia säännöksiä ja seurantakeinoja, jotka asettivat selkeät rajat itsehallinnolle.
In particular, the grants system was highly detailed with task-specific grants for various services.
Erityisesti valtionosuusjärjestelmä oli äärimmäisen yksityiskohtainen tehtävä- ja palvelukohtaisine avustaksineen.
However, through a number of decentralization policies, power has been relocated to the local level and a more general form of regulation has been introduced.
Hajauttamistoimin valtaa on kuitenkin palautetta paikallistasolle ja käyttöön on otettu yleisluonteisempi sääntely.
In terms of local democracy, several of the reorganisations have provided greater scope for local influence over local matters.
Uudelleenorganisointi on tarjonnut paikallisdemokratian kannalta entistä laajemmat mahdollisuudet vaikuttaa paikallisiin asioihin.
However, at the same time, the greater freedom for local authorities has resulted in mergers of committees and a reduction in the number of municipal politicians (Ståhlberg 1994).
Kuntien vapauden kasvu on kuitenkin samaan aikaan johtanut siihen, että lautakuntia on yhdistetty ja kunnallispoliitikkojen määrä on vähentynyt (Ståhlberg 1994).
The changes with regard to the grants system have been particularly significant as decentralization measures (Oulasvirta 1992).
Valtionosuusjärjestelmän muutoksilla on ollut erityistä merkitystä hajauttamisen kannalta (Oulasvirta 1992).
As late as in 1987, 99 per cent of the state grants were targeted to specific purposes.
Vielä vuonna 1987 valtionosuuksista 99 % oli kohdennettu erityistarkoituksiin.
In 1993 these were replaced by a few general grants, including two broad sector grants for social services/health care and for education/recreation.
Vuonna 1993 ne korvattiin muutamalla yleisellä määrärahalla, joihin kuului kaksi laajaa tehtäväkohtaista valtionosuutta sosiaali- ja terveydenhuoltoon sekä opetus- ja kulttuuritoimeen.
Local government exerts considerable discretion in the use of these resources.
Paikallishallinnolla on varsin suuri vapaus näiden varojen käytössä.
Somewhat surprisingly, the municipalities were the main opponent to introducing the new system, as they expected it to make grants more susceptible to cuts.
Yllättäen kunnat olivat uuden järjestelmän tiukimpia vastustajia, sillä ne katsoivat, että uudessa järjestelmässä valtionosuuksia leikattaisiin herkemmin.
Indeed, not long after the reform this actually happened.
Itse asiassa näin tapahtuikin pian uudistuksen jälkeen.
Private provision of services for which municipalities are responsible is most common in urban settings and, somewhat surprisingly, in local authorities of different sizes dominated by left-wing parties.
Kuntien vastuulle kuuluvien palvelujen yksityinen tarjonta on yleisintä kaupungeissa ja yllättäen myös vasemmistopuolueiden hallitsemissa erikokoisissa kunnissa.
The reason is that private provision is seen as a pragmatic, rather than ideological, solution (Granqvist 1997).
Syynä tähän on, että yksityistä tarjontaa pidetään käytännöllisenä eikä ideologisena ratkaisuna (Granqvist 1997).
However, on the whole, reorganisational measures have only to a very limited extent included privatization of public services even if managerial ideas have been borrowed from the private sector.
UudeUeenorganisomtitoimiin on kuitenkin sisältynyt erittäin vähän julkisten palvelujen yksityistämistä, vaikka johtamisperiaatteita onkin lainatta yksityiseltä sektorilta.
The adaptation of new steering systems, such as management by objectives and management by results, came comparatively late in Finland.
Uudet johtamistavat kuten tavoitejohtaminen ja tulosjohtaminen tulivat verrattain myöhään Suomeen.
The economic problems in the early 1990s marked a halt in this reform movement.
90-luvun alun talousongelmat pysäyttivät tämän uudistuksen etenemisen.
Now both central and local government combine new and old means of steering (Naschold 1995).
Nykyisin sekä valtion- että paikallishallinnossa yhdistellään uusia ja vanhoja johtamistapoja (Naschold 1995).
A major innovation in Finnish local government is the transformation of the regional level.
Suuruudistus Suomen paikallishallinnossa ovat aluetasoa koskevat muutokset.
The 1919 Constitution made provisions for a level of elected county councils in Finland, but for several reasons this never came into effect.
Vuoden 1919 perustuslaissa säädettiin vaaleilla valittavista maakuntaneuvostoista, mutta useista syistä tämä hallintotaso jäi perustamatta.
gathered as, in essence, it was believed that Finland was too small for an intermediate level of elected government.
Uudistuksen toteuttamista koskevan päätöksen vaatimaa poliittista kannatusta ei koskaan saavutetta, sillä yleisesti oltiin sitä mieltä, että Suomi oli liian pieni maa vaaleilla valitulle väliportaan hallinnolle.
Instead, various forms of cooperative arrangements between municipalities emerged, and have been reformed, over the years.
Kuntien kesken on sen sijaan ollut erilaisia yhteistyöjäijestelyitä, joita on uudistettu vuosien mittaan.
The latest and so far the most important of these reforms concerns the establishment in 1994 of indirectly elected regional councils in each of the nineteen regions.
Viimeisin ja toistaiseksi tärkein uudistus on vuodelta 1994, jolloin Suomen 19 maakuntaan perustettiin maakunnan liitot ja niihin kuuluvat, välillisesti valitat maakunnanvaltuustot.
Even if these councils, to a large extent, consist of members of municipal councils, they, nevertheless, lack the democratic legitimacy of directly elected bodies.
Vaikka maakunnanvaltaustojen jäsenet ovat pääasiassa kunnanvaltuustojen jäseniä, miltä puuttuu suorilla vaaleilla valittujen elinten demokraattinen oikeutus.
However, they still perform tasks which are similar to the meso level in many other European states (Sharpe 1993).
Maakunnanvaltaustojen tehtävät ovat kuitenkin samankaltaisia kuin monien muiden Euroopan valtioiden välitason hallinnon tehtävät (vrt. Sharpe 1993).
They fulfil a regional government role vis-à-vis the EU.
Niillä on aluehallinnollinen asema suhteessa EU:hun.
The councils are responsible for regional development, which was a task for regional state administration before 1994.
Maakuntien liittojen (ja maakunnanvaltaustojen) perustamisen voimakkaana taustatekijänä oli EU:n rakennerahastojen vaatimusten täyttäminen, joka on vaikuttanut siihen, mitä tehtäviä näille liitoille on annettu (Lindström, Hedegaard & Veggeland 1996). Maakuntien liitot vastaavat aluekehityksestä, joka ennen vuotta 1994 kuului valtion aluehallinnolle.
They may also perform other functions that the member municipalities regard as feasible.
Ne voivat hoitaa myös muita tehtäviä jäsenkuntien parhaaksi katsomalla tavalla.
The new bodies are clearly important from a democratic point of view, even if popular influence is indirect.
Nämä uudet hitot ovat demokraattiselta kannalta tärkeitä, vaikka väestö voi vaikuttaa niiden päätöksiin vain välillisesti.
INNOVATIVE APPROACHES
INNOVATIIVISIA TOIMINTATAPOJA
In the same way as in the other Nordic countries, a free commune experiment programme was initiated, in the Finnish case in 1989.
Muiden Pohjoismaiden mallin mukainen vapaakuntakokeilu käynnistettiin Suomessa vuonna 1989.
This was inspired by the Swedish (1984) and Danish (1985) experiments.
Esikuvina olivat Ruotsin (1984) ja Tanskan (1985) kokeilut.
A total of fifty-six 'free communes' were selected and given the opportunity to be exempted from specific legislation.
Valittiin yhteensä 56 vapaakuntaa, joille annettiin mahdollisuus saada vapaus tietystä lainsäädännöstä.
The Finnish experiment was mainly focused on administrative matters and has been regarded as more of a reform than an experiment (Ståhlberg 1994).
Suomen kokeilussa keskityttiin pääasiassa hallintoon, ja sitä on pidetty ennemminkin uudistuksena kuin kokeiluna (Ståhlberg 1994).
of user influence have been included as local authorities now are permitted to delegate decisionmaking powers to, for example, groups of parents on boards of day nurseries or schools (Finlands kommuntidning, no. 10, 1994).
Mukaan on otettu säännös uusista, palvelukäyttäjille tarkoitetuista vaikutasmuodoista, sillä kuntien viranomaisilla on mahdollisuus siirtää päätöksentekovaltaa esimerkiksi lastentarhojen tai koulujen vanhempainneuvostoille (Finlands Kommuntidning nr. 10, 1994).
A special feature of Finnish local democracy is the citizens' written motion.
Suomen paikallisdemokratian erityispiirteenä on kansalaisten mahdollisuus tehdä kirjallisia aloitteita.
If anyone suggests a measure that he/she thinks the local authority should undertake, the municipality is obliged to respond with a decision.
Jos kansalainen ehdottaa toimea, johon kunnan olisi hänen mielestään ryhdyttävä, kunnan on vastattava ehdotukseen päätöksellä.
If the measure is supported by 2 per cent of the electorate, this decision becomes a matter for the full council and not just a committee.
Mikäli aloitteen takana on kaksi prosenttia äänestäjäkunnasta, päätöstä käsitellään lautakunnan sijasta valtuustossa.
A further innovation, tested by several municipalities, are youth councils.
Toinen useissa kunnissa kokeilta uutuus on nuorisovaltuustot.
These aim at improving young people's influence over municipal matters.
Niiden tavoitteena on lisätä nuorten vaikutusvaltaa kunnan asioihin.
In Esbo 13-to-20-year-olds elect thirty representatives to the youth council.
Espoossa 13-20-vuotiaat ovat valinneet 30-edustajaisen nuorisovaltuuston.
Its role will be to make suggestions whenever the municipality is considering matters affecting young people.
Sen tulee tehdä ehdotuksia silloin, kun kunta käsittelee nuoria koskevia asioita.
Similar councils have been set up in, for example, the municipalities of Malax, Lappo, Alahärmä, and Vichtis (Finlands kommuntidning, no. 11, 1997).
Samanlaisia valtuustoja on esimerkiksi Maalahdessa, Lapualla, Alahärmässä ja Wüiäissä (Finlands Kommuntidning m. 11, 1997).
A number of specific features characterise Finnish local democracy compared to other countries.
Suomen paikallisdemokratialla on useita erityispiirteitä verrattuna muihin maihin.
The absence of a directly elected intermediate level of local government is one such feature, and the relatively low level of participation in local elections is another.
Näitä ovat suoraan valitan välitason paikallishallinnon puuttuminen sekä suhteellisen laimea osallistuminen kunnallisvaaleihin.
Nevertheless, local government enjoys a strong position in Finnish society.
Paikallishallinnolla on kuitenkin vahva asema suomalaisessa yhteiskunnassa.
Further, as there is considerable popular interest in political participation and as new ways of improving local democracy are constantly tested, a great deal can be expected from Finnish local democracy in the future.
Poliittista osallistumista kohtaan osoitetaan kiinnostusta ja paikallisdemokratian parantamiseksi kokeillaan jatkuvasti uusia toimintatapoja, joten Suomen paikallisdemokratialta voidaan odottaa tulevaisuudessa paljon.
The question of the position of the regional level is likely to cause further debate.
Kysymys aluetasosta synnyttää hyvin todennäköisesti lisää keskustelua.
In 1997 the Finnish prime minister indicated that the number of regional councils should be reduced, and he is also prepared to consider direct elections to the new, amalgamated, councils.
Suomen pääministeri huomautti vuonna 1997, että maakuntien liittojen määrää tulisi vähentää. Lisäksi hänen mielestään voitaisiin harkita muutoksesta syntyvien uusien, yhdistettyjen liittojen maakunnanvaltaustojen valitsemista suorilla vaaleilla.
In this way, they are expected to be more able to carry out the extended tasks that are associated with their role in a European context.
Näin niillä voisi olla entistä paremmat mahdollisuudet toteuttaa laajennettuja tehtäviään, jotka liittyvät niiden asemaan eurooppalaisissa yhteyksissä.
Regional democracy clearly continues to be a topical question in Finland.
Aluedemokratia on selvästi edelleenkin ajankohtainen kysymys Suomessa.
Helsinki: The Association of Finnish Local Authorities. TlLASTOKESKUS, 1995.
Tilastokeskus, 1995, Suomen tilastollinen vuosikirja / Statistical Yearbook of Finland. Östhol, Anders, 1996, Politisk integration och gränsöverskridande regionbildning Statsvetenskapliga institutionen, Umeå Universitet.
1 Historical Background
Historiallinen tausta
The economic, social, and political development of Sweden was slow at the end of the nineteenth century, compared with the rest of Europe.
Ruotsin talous, yhteiskunta ja poliittiset olot kehittyivät 1800luvun lopulla hitaasti muuhun Eurooppaan verrattuna.
Sweden was still a poor country with a population overly dependent on subsistence farming.
Maa oli yhä köyhä, ja huomattava osa väestöstä eli omavaraistaloudessa.
Industrialisation and urbanisation lagged behind and political rights were restricted.
Teollistaminen ja kaupungistaminen olivat vasta alullaan ja pohittisia oikeuksia oh niukasti.
However, the first decades of the twentieth century witnessed the beginning of a complete transformation of Swedish society.
Uuden vuosisadan ensi vuosikymmeninä Ruotsin yhteiskunta alkoi kuitenkin muuttaa perinpohjaisesti.
Industries developed rapidly based on the natural resources of timber and ore, rural poverty was eliminated by emigration and urbanisation, social problems were gradually reduced, and the Swedes gained new political rights.
Teollisuus kehittyi nopeasti puu- ja malmivarojen pohjalta, maaseudun köyhyys väistyi maastamuuton ja kaupungistumisen myötä, yhteiskunnalliset ongelmat alkoivat kaikota ja ruotsalaiset saivat uusia poliittisia oikeuksia.
Democracy emerged via a number of successive steps, but universal suffrage was finally established in 1921.
Demokratia laajeni vähitellen, ja miesten ja naisten yleinen ja yhtäläinen äänioikeus toteutui vihdoin vuonna 1921.
As Rokkan (1970) has observed, this gradual political transformation is, in itself, a major feature of Swedish society.
Kuten Rokkan (1970) on todennut, tämä vähittäinen pohittinen muutos on jo sinänsä Ruotsin yhteiskunnan tärkeimpiä piirteitä.
Contrary to the pattern in several other European countries, democratic control over political institutions was established without explosive conflicts between those in privileged positions and the powerless majority.
Toisin kuin monissa muissa Euroopan maissa, päätöksenteko kehittyi demokraattiseksi ilman kiivaita yhteenottoja etuoikeutetun vähemmistön ja valtaoikeuksia vailla olevan enemmistön välillä.
During the rest of the twentieth century, Swedish democracy has followed this path of conflict management through cooperation and consensus.
Siitä lähtien ruotsalainen demokratia on aina pyrkinyt selvittämään ristiriidat yhteistyön ja konsensuksen keinoin.
Indeed, several writers have identified a Swedish model, which at times has been seen as an alternative to both pure capitalism and Communism.
Monien tutkijoiden mielestä voidaankin puhua "Ruotsin mallista", jota on pidetty vaihtoehtona niin puhtaalle kapitalismille kuin kommunismillekin.
Four features of this model seem to have been particularly relevant for the way democracy has been conceptualised in Sweden.
Maltissa on neljä piirrettä, jotka ovat olleet oleellisia ruotsalaisten demokratiakäsftykselle.
First, Sweden encompasses a large public sector, strongly committed to welfare.
Ensiksikin Ruotsissa on hyvinvointiin tiukasti sitoutunut laaja julkinen sektori.
Starting in the 1930s, but particularly after the Second World War, a comprehensive and generous public welfare system was developed in order to increase the well-being of Swedish citizens and to even out differences between the wealthy and the less privileged.
1930-luvulta lähtien ja erityisesti toisen maailmansodan jälkeen maahan luotiin kattava ja avokätinen sosiaaliturva kansalaisten hy-vinvoinnin lisäämiseksi ja tuloerojen kaventamiseksi kantamalla läntisten teollisuusmaiden korkeimpia veroja.
This was financed by the highest tax rates in the western world.
Ruotsalainen demokratia on myös ollut huomattavan korporatiivinen.
The welfare system has been governed by elected decision makers at different levels, and, therefore, democratic institutions have played a crucial role in the everyday life of the Swedish citizen.
Sen elinehtona ovat olleet voimakkaat keskusjärjestöt, jotka ovat pyrkineet ajamaan jäsentensä etuja erityisesti työmarkkinoilla. Ammatillinen järjestäytyminen on korkealla tasolla, varsinkin teollisuustyöväestön keskuudessa (Korpi 1981).
Second, Swedish democracy has been to a significant extent a corporatist democracy.
Kolmas piirre ruotsalaisessa demokratiassa on ollut poliittisten puolueiden näkyvä asema.
A precondition was the existence of dominant, centralized
Ruotsi on ollut uskonnollisesti, etnisesti ja kielellisesti Länsi-
The role of the political parties has been enhanced by a strong membership base, considerable financial resources from central and local government, and a well-developed local organization. Among the political parties, the Socialdemokraterna (Social Democrats) has had a dominant role.
Euroopan yhtenäisimpiä maita (Lane & Ersson 1994), joten siellä ei ole tarvittu erityisryhmien omia puolueita. Puolueiden asemaa on vahvistanut vahva jäsenpohja, keskus- ja paikallishallinnon huomattava taloudellinen tuki sekä kehittynyt paikallisorganisaatio. Sosiaalidemokraattinen puolue on ollut hallitsevassa asemassa.
It has been in government for 60 of the 77 years since the introduction of universal suffrage. It has, thereby, been able to make a lasting impact on the development of the Swedish welfare state (Milner 1989).
Se on ollut hallituksessa 60 vuotta niistä 77 vuodesta, joina Ruotsissa on ollut yleinen äänioikeus, joten puolue on voinut vaikuttaa pysyvästi Ruotsin hyvinvointiyhteiskunnan kehitykseen (Milner 1989).
Indeed, some foreign observers have described the situation as a social democratic hegemony (Kesselman et al. 1987).
Eräiden ulkomaisten huomioitsijoiden mielestä maassa onkin vallinnut sosiaalidemokraattinen hegemonia (Kesselman ym. 1987).
A fourth characteristic of Swedish democracy is the position held by local government.
Neljäs piirre on paikallishallinnon tärkeä asema.
Historically, the self-government of the countryside, and to some extent also of the cities, has been important.
Maaseudun ja jossain määrin myös kaupunkien itsehallinnolla on ollut historiallisesti merkittävä rooli.
Even if there have been periods of stricter central control, considerable scope for independent, local, collective decisionmaking has been available (Petersson 1994a).
Tiukankin keskushallinnon aikana itsenäisellä ja kollektiivisella paikallistason päätöksenteolla on ollut huomattavasti liikkumavaraa (Petersson 1994a).
A large proportion of selfreliant farmers together with the absence of feudal structures have been favourable for the development and maintenance of this relative autonomy.
Itsenäisten talonpoikien suuri osuus ja feodaalirakenteiden puuttuminen ovat olleet edesauttamassa suhteellisen laajan itsehallinnon säilymistä ja kehittymistä.
In the modern era, the growth of public welfare has taken place mainly through local government.
Nykyisen hyvinvointijärjestelmän kasvu onkin pääasiassa kunnallishallinnon ansiota.