natgillin/translations-raw huggingface dataset:
They would have followed the pattern of other local authorities with a regional assembly and a regional executive.
Ne olisivat noudattaneet paikallishallinnon rakennetta aluevaltuustoineen ja -hallituksineen.
The centre and centre-right, although they approved a Law on Regions in 1991, opposed the current proposals because of fears that they would endanger national unity as well
Vaikka keskusta ja keskustaoikeisto hyväksyivät vuoden 1991 aluelain, ne vastustivat nykyisiä ehdotuksia, sillä ne pelkäävät kansallisen yhtenäisyyden vaarantuvan ja byrokratian lisääntyvän.
INNOVATIVE APPROACHES TO LOCAL DEMOCRACY
INNOVATIIVISIA TOIMINTATAPOJA PAIKALLISDEMOKRATIAN KEfflTTÄMISEKSI
Portugal has been quite innovative in exploring innovative approaches to regional and local democracy.
Portugali on ollut varsin innovatiivinen alue­ ja paikallisdemokratiassa.
The following are some of the methods used (Council of Europe 1993).
Seuraavassa eräitä käytettyjä metodeja (Council of Europe 1993):
• Local/regional referendums—these exist since 1990 and are held on issues within the exclusive powers of the local authorities.
• Paikalliset-ja alueelliset kansanäänestykset: täitä, kansanäänestyksiä on järjestetty vuodesta 1990 asioista, jotka kuuluvat paikallisviranomaisten yksinomaiseen toimivaltaan.
Certain subjects, however, such as financial matters may not be subject to referendum. • Public Meetings—meetings of the deliberative bodies of the local authorities are open to active participation by the public.
Tietyistä aiheista, esimerkiksi talousasioista, ei voida kuitenkaan järjestää kansanäänestystä.
The executive bodies must organize monthly meetings to answer questions of local interest. • Extraordinary meetings—these may occur on the initiative of local residents.
• Ylimääräiset kokoukset: näitä kokouksia voidaan järjestää paikallisten asukkaiden aloitteesta.
• Publication of Minutes of meetings—these are produced by local authorities and made public.
• Kokousten pöytäkirjojenjulkaisu: paikalhsviranomaisten laatimat pöytäkirjat ovat julkisia.
Publication of decisions—before decisions are enforced they must be published in public places.
■ Päätöstenjupiseminen: päätökset on julkaistavajulkisella paikalla ennen niiden toimeenpanoa.
Associations of local residents—the Constitution allows for the formation of 'local people's organizations'.
• Asukasyhdistykset: perustuslaki sallii asukasjärjestöjen muodostamisen.
These associations enjoy certain rights in local authorities, especially at parish level, such as taking part in meetings or exercising some responsibilities delegated by the authority.
Niillä on tiettyjä oikeuksia paikallistasolla, erityisesti piireissä (freguesias). Näistä oikeuksista voidaan mainita osallistuminen kokouksiin ja viranomaisten antamien tiettyjen vastuunalaisten tehtävien hoitaminen.
Groups of citizens as candidates in elections—these may stand in parish elections alongside the political-party lists.
• Kansalaisryhmien ehdokkuus vaaleissa: ryhmät voivat asettua ehdokkaaksi piirivaaleissa puoluelistojen rinnalla.
Plenary assemblies of voters—this is a system of direct democracy that occurs in parishes with less than 200 voters where there is no elected deliberative body.
• Äänioikeutettujen täysistunnot: tämä on suoran demokratian muoto, jota toteutetaan piireissä, joissa on alle 200 äänioikeutettua ja joissa ei ole vaaleilla valittua valtuustoa.
Right to organize petitions—the Constitutions permits Portuguese citizens to organize petitions, make representations, submit protests, and lodge complaints in writing.
■ Kansalaisadressit: perustuslain mukaan Portugalin kansalaisilla on oikeus koota kansalaisadresseja, tehdä vetoomuksia, esittää vastalauseitaja laatia kirjallisia valituksia.
Portugal, like Spain, although following a rather different trajectory, has passed within the space of twenty years from a non-democratic, authoritarian regime to one characterized by a healthy practice of liberal democracy. This transition to
Portugali on siirtynyt Espanjan tapaan, tosin eri tietä, kahdessakymmenessä vuodessa epädemokraattisesta autoritaarisesta järjestelmästä terveeseen liberaaliin demokratiaan.
democracy was greatly assisted by Portugal's accession to the European Community in 1986.
Siirtymistä demokratiaan auttoi suuresti Portugalin liittyminen Euroopan yhteisöön vuonna 1986.
This allowed the country to take its place among the nations of West Europe as a fully-fledged democratic country.
Näin maa pääsi Länsi-Euroopan valtioiden joukkoon täysivaltaisena demokraattisena maana.
Local democracy has also taken time to develop as the local was completely dominated by the centre during the dictatorship.
Paikallisdemokratia on myös kehittynyt hiljalleen, sillä paikallishallintoa hoidettiin diktatuurin aikaan yksinomaan keskustasolla.
However, the national and local levels of democracy have rather different characteristics.
Valtiollisen ja paikallisen demokratian luonteenpiirteet eroavat kuitenkin toisistaan huomattavasti.
The national level is dominated by the bipolar competition between the two big parties of the right and left and the parties gravitating around them.
Valtiollisella tasolla kilpailevat kaksi suurta puoluetta, oikeisto ja keskusta, ja niiden ympärillä olevat muut puolueet.
The local level is more characterized by 'personalisation' and party consensus as well as by close relations between local politicians and the electorate.
Paikallistasolle on ominaista yksilöllisyys ja puolueiden välinen konsensus sekä paikallispoliitikkojen ja äänestäjien väliset tiiviit suhteet.
There is a certain amount of territorial differentiation in Portugal with some regions more strongly identified with some parties than with others.
Portugalin alueiden välillä on jonkin verran eroja, sillä tietyt alueet yhdistetään herkemmin tiettyihin puolueisiin.
Perhaps the biggest lacuna in the Portuguese subnational system has been the lack of a regional tier of government, with the exception of the two island archipelagos of the Azores and Madeira despite the provision for these in the Constitution.
Portugalin alue- ja paikallisjärjestelmän suurin epäkohta on ollut aluehallintotason puuttuminen muualta kuin Azorien ja Madeiran saariryhmiltä perustuslain säännöksistä huolimatta.
An attempt to rectify this was the régionalisation programme, launched by the Socialists after their election in 1995 with a view to strengthening administrative modernization but also regional democracy.
Asian korjaamiseksi sosialistit käynnistivät alueellistamisohjehnan vuoden 1995 vaalien jälkeen, ja sen tavoitteena oli hallinnon uudenaikaistamisen ja aluedemokratian tukeminen.
This was rejected in a referendum in November 1998.
Ohjelma hylättiin kansanäänestyksessä marraskuussa 1998.
Finland became an independent state in 1917 after more than seven centuries as an integrated part of Sweden and one century as a semi-autonomous grand duchy within the Russian Empire.
Suomi itsenäistyi vuonna 1917 kuuluttuaan yli seitsemänsataa vuotta Ruotsiin ja sata vuotta osittain autonomisena suuriruhtinaskuntana Venäjän hallintaan.
During most of the Russian period, the Tsars respected a certain amount of Finnish self-government. However, by the turn of the century, a Russification process was imposed, aiming at increasing Russian dominance and reducing the power of the Finnish institutions.
Venäjän vallan aikana tsaarit pääsääntöisesti soivat Suomelle tietynasteisen itsehallinnon, mutta vuosisadan vaihteessa käynnistettiin venäläistäminen, jonka tavoitteena oli Venäjän valta-aseman vahvistaminen ja Suomen yhteiskunnallisten laitosten vallan supistaminen.
This grip was relaxed in the wake of the turbulence in Russia during 1905, which paved the way for constitutional reform in Finland.
Tämä tiukka ote hellitti vuonna 1905, kun Venäjällä alkoivat levottomuudet, jotka tasoittivat tietä Suomen valtiosääntömuutokselle.
In 1906 a onechamber Assembly, elected through proportional representation, was introduced.
Vuonna 1906 luotiin yksikamarinen eduskunta, joka vdittiin suhteellisella vaalitavalla.
In practice, the power of the Assembly was still restricted, but, nevertheless, Finland now had one of the most modern constitutions in Europe.
Käytännössä eduskunnan valta oli vielä suppea, mutta Suomen valtiomuoto oli tästä huolimatta yksi Euroopan uudenaikaisimmista.
Contrary to what happened in Sweden and Denmark, universal suffrage came at the same time as the system of representation was reformed.
Yleinen äänioikeus miehille ja naisille saatiin samaan aikaan kuin edustusjärjestelmä uudistettiin, toisin kuin Ruotsissa ja Tanskassa.
However, full independence was gained only in the aftermath of the Russian revolution.
Itsenäisyys saavutettiin kuitenkin vasta Venäjän vallankumousta seuranneessa tilanteessa.
The last years of the Russian period and the first decades after independence were characterized by bitter conflicts.
Katkerat kiistat löivät leimansa Venäjän vallan viimeisiin vuosiin ja itsenäisyyden ensi vuosikymmeniin.
The language tensions between the Finnishspeaking majority and the Swedish-speaking minority remained from the days of Swedish dominance.
Suomenkielisen enemmistön ja ruotsinkielisen vähemmistön väliset kieliristiriidat olivat perna Ruotsin vallan ajalta.
The question of whether to adjust to the Russification process or to resist it also divided the Finns.
Suomalaisia jakoi myös kysymys siitä, tulisiko venäläistämisprosessiin sopeutua vai vastustaa sitä.
But above all, a bitter and bloody civil war between socialist and non-socialist forces in 1918 created deep scars in Finnish society.
Mutta ennen kaikkea katkera ja verinen sisällissota vuonna 1918 sosialististen ja eisosiahstisten voimien välillä jätti syvät arvet suomalaiseen yhteiskuntaan.
Against this background, it is somewhat surprising that contemporary Finnish politics and society are so stable and balanced and that the wounds from the past seem to have healed.
Tätä taustaa vasten on jokseenkin yllättävää, että politiikan ja yhteiskunnan perusvire on nyky-Suomessa niin vakaa ja tasapainoinen ja että menneisyyden haavat näyttävät parantuneen.
However, this has been achieved through a strong emphasis on consensus, which itself is a major characteristic of contemporary Finnish democracy.
Tähän on kuitenkin päästy panostamalla voimakkaasti konsensukseen, joka on Suomen nykydemokratialle hyvin ominainen piirre.
Finland's democracy and the search for consensus have to be understood also in relation to the country's geopolitical position between East and West (Lindström and Karvonen 1986), which has put severe constraints on Finland's foreign policy.
Suomalainen demokratia ja pyrkimys konsensukseen on myös nähtävä suhteessa maan geopoliittiseen asemaan idän ja lännen välissä (Lindström & Karvonen 1986). Tämä asema on tuntuvasti rajoittanut Suomen ulkopolitiikkaa. Myös sisäpoliittinen "tasapainoilu" oli luonteenomaista erityisesti toisen maailmansodan ja Neuvostoliiton kanssa vuonna 1948 solmitun ystävyys-, yhteistyö- ja avunantosopimuksen solmimisen jälkeen. Tilanne muuttui asteittain 1980luvun alusta. Erityisen merkittävä tapahtuma oli Neuvostoliiton hajoaminen 1991. Sen johdosta Suomi saattoi suuntautua entistä enemmän länteen ja liittyä EU:hun. Poliittinen haj auma on säilynyt konsensuspyrkimyksestä huolimatta. Tämä hajauma käy ilmi monipuoluejärjestelmästä, joka ainakin aiemmin on rakentunut kahden ulottuvuuden varaan.
Particularly after the Second World War and after the signing of the Treaty of Friendship, Security and Mutual Assistance with the Soviet Union in 1948, domestic politics also became a 'balancing act'.
Ensimmäiset puolueet syntyivät kielijakautumasta siten, että raotsinkielinen vähemmistö ja suomenkielinen enemmistö saivat kummatkin omat puolueensa.
The situation changed gradually from the early 1980s, and the collapse of the Soviet Union in 1991 was particularly significant.
Puoluejako vastasi kuitenkin myös yhteiskunnallis-taloudellista jakoa, sillä aatelisto ja valtion virkamiehet olivat - historiallisista syistä -ruotsinkielisiä.
As the Finnish majority increased, the language division became gradually less significant, even if the identity and common interests of the Swedish speakers remain important. For example, a Swedish Assembly, which is a cooperative arrangement between political parties in the Swedish-speaking areas, meets once every year to discuss questions particularly affecting Swedish speakers.
Esimerkiksi suomenruotsalaiset kansankäräjät, joka on ruotsinkielisillä alueilla harjoitettava poliittisten puolueiden välinen yhteistyömuoto, kokoontuu vuosittain keskustelemaan erityisesti ruotsinkielisiä koskevista kysymyksistä.
However, they have no self-governing capacity.
Ruotsinkielisillä ei kuitenkaan ole itsehallinnollista asemaa.
Today, the traditional leftright scale is the dominant cleavage in society (Berglund 1990).
Nykyään yhteiskunnassa vaikuttaa perinteinen oikeisto-vasemmisto-jako (Berglund 1990).
Ten parties were represented in parliament after the 1995 elections.
Vuoden 1995. vaalien tuloksena eduskunnassa on kymmenen puoluetta.
In comparison with the other Nordic countries, Finland has a weak Sosialidemokraattinen Puolue (SDP, Social Democratic Party).
Suomella on heikompi sosiaalidemokraattinen puolue ja toisaalta vahvemmat ääripuolueet kuin muissa Pohjoismaissa.
Particularly the Suomen Kommunistinen Puole (SKP, Communist Party) has had an exceptional position.
Erityisesti kommunistisella puolueella on ollut poikkeuksellinen asema.
During the two decades after 1945, it received more than 20 per cent of the votes, even if it is weaker today.
Vuoden 1945 jälkeen se sai kahden vuosikymmenen ajan yli 20 % äänistä mutta on nykyään heikentynyt.
From 1966 onwards the party was accepted as a coalition partner in several governments.
Vuodesta 1966 puolue on päässyt mukaan useaan koalitiohalHtakseen.
At the other extreme, a right-wing movement was significant during the interwar period.
Toisella äärilaidalla oikeistoliike oli merkittävässä asemassa sotien välisenä aikana.
Despite weak overall election results, it had regional strongholds, particularly in the area of Pohjanmaa (Finnish Ostrobothnia) (Lindström andKarvonen 1984). In several respects, the characteristics of the public sector in Finland resemble the welfare models of the other Nordic countries.
Parlamenttivaaleissa saavutetusta vähäisestä kannatuksesta huolimatta sillä oli vankka asema tietyillä alueilla, etenkin Pohjanmaalla (Lindström & Karvonen 1984). Suomen julkissektori muistuttaa monilta piirteiltään muissa Pohjoismaissa toteutettuja hyvmvointimalleja.
These include a highly developed public responsibility for the well-being of the citizens and strong local authorities.
Niille on ominaista valtion suuri vastuu kansalaisten hyvinvoinnista sekä vahva paikallishallinto.
However, there are also differences.
Maiden välillä on kuitenkin eroja.
Even if the public sector is today of the same size as in Sweden, the development of the welfare system has taken place later in Finland.
Vaikka julkissektori on Suomessa nykyisellään yhtä laaja-alainen kuin Ruotsissa, maan hyvinvointijärjestelmä on kehittynyt myöhemmin.
For example, Finland was the last of the Nordic countries to be industrialized.
Suomi esimerkiksi teollistui Pohjoismaista viimeisenä.
This opened up opportunities for borrowing impressions and ideas from other systems, and, indeed, there are strong indications of policy diffusion from Sweden to Finland (Karvonen 1981), not least with regard to local government and administration.
Näin on ollut mahdollista ottaa mallia muissa järjestelmissä vallitsevista näkemyksistä ja ajatuksista. Monet käytännöt ovatkin levinneet Suomeen Ruotsista (Karvonen 1981) etenkin paikallishallinnon ja yleishallinnon aloilla.
A significant feature of the Finnish system of democracy is the role of the president.
Suomen demokraattisen järjestelmän keskeisiä piirteitä on presidentin vahva asema.
Finland has been labelled a 'semi-presidential' system, containing a mixture of presidentialism and parliamentarism (Arter 1987).
Suomen järjestelmä on luokiteltu "osittain presidenttivaftaiseksi", sillä se on sekoitus presidentin valtaa ja parlamentarismia (Arter 1987).
The president has an independent sphere of power, in particular within the field of foreign policy, while the government is also dependent on support by a parliamentary majority.
Presidentillä on riippumaton valta erityisesti ulkopolitiikassa, kun taas hallituksen tulee saada toiminnalleen eduskunnan enemmistön tuki.
However, the strength of the position of the president has varied.
Presidentin valta-asema on kuitenkin vaihdellut.
During the decades immediately after the Second World War, a combination of outer pressures and weak, short-lived governments gave the president a key role.
Heti toisen maailmansodan jälkeisinä vuosikymmeninä ulkoisissa paineissa ja heikkojen, lyhytikäisten hallitusten vuorotellessa presidentti sai avainaseman.
From 1980 onwards the balance has tipped in favour of parliament.
Vuodesta 1980 valtasuhteiden vaaka on kallistunut eduskunnan hyväksi.
Changes of government are now less frequent, and from 1966 onwards there have mainly been majority coalitions.
Hallitukset vaihtavat entistä liarvemmin ja vuodesta 1966 ne ovat olleet pääasiassa enemmistökoalitioita.
Indeed, from 1987 onwards the Social Democratic Party and the Conservative Party, who previously were antagonists, have frequently cooperated in the same governments.
Vuodesta 1987 lähtien entiset vastavoimat Suomen Sosialidemokraattinen puolue ja Kansallinen Kokoomus ovat tehneet usein yhteistyötä samassa hallituksessa.
In addition, during the Koivisto presidency (1982-94), some of the formal powers of the president were transferred to parliament and to the government.
Lisäksi presidentti Koiviston kaudella (1982-1994) osa presidentin muodollisesta vallasta siirrettiin eduskunnalle ja hallitukselle.
The changing foreign-policy situation has also contributed to a weaker presidency.
Myös muuttunut ulkopoliittinen tilanne on heikentänyt presidentin valtaa.
However, on the other hand, the legitimacy of the president is stronger, as he is now directly elected.
Presidentin saama valtuutus on kuitenkin samaan aikaan vahvistunut, sillä presidentti valitaan nyt suorilla vaaleilla.
Before 1994, presidential elections were indirect, by an electoral college.
-247- presidentinvaalin suorittivat valitsijamiehet.
Nevertheless, Finnish democracy is increasingly becoming a parliamentary democracy (Petersson 1994).
Suomalainen demokratia on joka tapauksessa kehittymässä parlamentaariseen suuntaan (Petersson 1994).
The Finnish proportional electoral system provides opportunities for the voters to choose not only between parties, but also between individual candidates.
Suomen suhteellinen vaalitapa antaa äänestäjille mahdollisuuden valita yksittäisten ehdokkaiden eikä ainoastaan puolueiden välillä.
Each candidate has a number, and the voter puts the number of the candidate of his/her choice on the ballot paper.
Jokaisella ehdokkaalla on oma numero, ja äänestäjä merkitsee valitsemansa ehdokkaan numeron äänestyslippuun.
For the electorate, the selection of a party is more important than choosing a candidate, even if the reverse is the case among younger voters (Pesonen 1995).
Yleensä pidetään tärkeämpänä äänestää tiettyä puoluetta kuin ehdokasta, mutta nuorten äänestäjien keskuudessa tilanne on päinvastainen (Pesonen 1995).
Turnout in parliamentary elections reached a peak in 1962, when 83 per cent of the electorate voted, but it has since decreased steadily to 69 per cent in 1995 (Tilastokeskus 1995).
Eduskuntavaalien äänestysprosentti oli huipussaan 1962, kun 83 % äänioikeutetuista äänesti, mutta sittemmin se on tasaisesti laskenut, ja vuoden 1995 vaaleissa äänestysprosentti oli 69 (Tilastokeskus 1995).
However, 82 per cent of the electorate voted in the second round of the 1994 presidential elections.
Vuoden 1994 presidentinvaalien toisen kierroksen äänestysprosentti oli kuitenkin 82.
Electoral participation is now considerably lower than in the other Nordic countries (Petersson 1994).
Äänestysvilkkaus on Suomessa nykyään huomattavasti laimeampaa kuin muissa Pohjoismaissa (Petersson 1994).
Popular referendums are unusual and have only been used twice, in 1931 on abolition of prohibition and in 1994 on membership of the EU.
Kansanäänestykset ovat harvinaisia ja niitä on järjestetty vain kahdesti: 1931 kieltolain kumoamisesta ja 1994 EU-jäsenyydestä.
Local and regional governments in Finland share the general Nordic tradition of local self-government.
Suomen alue- ja paikallishallinto noudattaa pohjoismaista paikallisen itsehallinnon perinnettä.
In Finland this tradition goes back long before the time os state independence.
Suomessa tämä perinne ulottuu itsenäisyyttä edeltäneeseen aikaan.
The oldest forms of local self-government were created already within the framework of parish administration in the late Middle Ages. A
Paikallisen itsehallinnon vanhimmat muodot luotiin jo myöhäiskeskiajalla seurakuntahallinnon puitteissa.
Municipality Act in 1965 created the municipality as an independent administrative and political unit.
Vuoden 1865 kunnallislailla kunnista tehtiin hallinnollisesti ja poliittisesti itsenäisiä yksiköitä.
Contrary to Sweden, Denmark, and Norway, Finland has only a municipal level of local government.
Suomen paikallishallinnossa on ainoastaan kuntataso - toisin kuin Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa.
There are 452 municipalities (kommuner in Swedish, kunta in Finnish) with an average population size of 11,000 inhabitants, ranging from 130,000 to 520,000; the median population size is 5,000 inhabitants.
Kuntia on 452 (ruotsiksi kommuner) ja, niiden keskimääräinen asukasluku on 11 000. Asukasluku vaihtelee 130:n ja 520 000:n välillä ja mediaani on 5 000 asukasta.
Some amalgamations have taken place since the 1950s, but a planned comprehensive reform was never carried out.
Eräitä kuntaliitoksia on tehty 50-luvulta lähtien, mutta suunniteltua kokonaisuudistusta ei koskaan toteutettu.
In the mid-1960s a parliamentary commission suggested that the number of local authorities should be halved.
Eduskunnassa tehtiin 60-luvun puolivälissä valiokuntaehdotus, jonka mukaan paikallisviranomaisten määrää pitäisi vähentää puolella.
The reform actually reached a preparatory stage but was never implemented, due to the political conflicts it created and opposition from affected municipalities (Ståhlberg and Oulasvirta 1996). In order to increase efficiency and improve the financial situation for local authorities, central government is now again encouraging mergers.
Uudistus eteni valmisteluvaiheeseen, mutta sitä ei koskaan toteutettu hankkeen aiheuttamien poliittisten ristiriitojen ja kuntien vastustuksen takia (Ståhlberg & Oulasvirta 1996). Nykyään valtiovalta kannustaa kuntia liitoksiin tehokkuuden lisäämiseksi ja kuntien taloudellisen tilanteen parantamiseksi.
Amalgamated local authorities are offered a stimulation grant during a three-year period.
Yhteenliittyville kunnille myönnetään kannustasmäärärahoja kolmen vuoden ajan.
So far, the interest from the municipalities has been limited.
Toistaiseksi kiinnostus on ollut vähäistä.
Finnish local authorities are regarded as having considerable autonomy, which is formally protected through the Constitution.
Suomen kuntien katsotaan olevan huomattavan itsenäisiä, ja perustuslaki antaa tälle itsenäisyydelle muodollisen suojan.
The archipelago of Åland, located between the Finnish and Swedish mainlands, is a special case.
Suomen ja Ruotsin manneralueiden välissä sijaitseva Ahvenanmaa muodostaa erikoistapauksen.
After a ruling of the League of Nations in 1921, the islands gained an autonomous and demilitarised position within Finland.
Saariryhmä sai Kansainliiton päätöksellä 1921 itsehallintoaseman ja siitä tali demilitarisoitu alue.
Åland has a distinctive history and has Swedish as its official language.
Ahvenanmaalla on omapohjainen historiansa, ja ruotsi on sen virallinen kieli.
It has several symbols, traditionally associated with the nation state, such as its own flag, stamps, and a system of regional citizenship.
Sillä on monia, perinteisesti kansallisvaltioihin liitettyjä tunnusmerkkejä kuten oma lippu, omat postimerkit ja alueellinen kansalaisuusjärjestelmä.