natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In other words, changes in rates of participa­tion were responsible for expanding the Union labour force by an addi­tional 1.9 million in the earlier period (650 thousand a year) over and above the increase in population and for reducing it by 3 million in the later period.
Vaikka parhaassa työiässä olevien naisten lisääntyvä työvoimaan osallistuminen oli työvoiman kasvun päätekijöitä kumpanakin ajanjaksona, kasvu oli paljon hitaampaa vuoden 1990 jälkeen ja siten korvasi vähemmän kaikkien ikäryhmien miesten ja nuorten naisten vähenevää työssäkäyntiastetta.
The reduction in participation of young people was in itself respon­sible for a fall in the total labour
Parhaassa työiässä olevien miesten katoamisella työ markkinoilta ei ole mitään hyödyllisiä sivuvaikutuksia.
As noted in Section 4 below, this is mirrored in an increase in participation in education and training.
Työvoiman muutokset unionissa, 1987 ­ 90
The decline in participation among men in the 25 to 54 age group, which served to reduce the labour force by just over 1.2 million, is more dis­turbing.
Vanhemmissa ikäryhmissä mies­ten työssäkäynti laski vähemmän määrällisesti, mutta oli silti mer­kittävää.
In this case, there are no beneficial side­effects which can be cited to justify the disappearance of men of prime working age from the job market.
Sen seurauksena työvoi­ma väheni yli 900 000 henkilöllä vuosina 1990­1994 eli noin 700 000 enemmän kuin edeltävinä kolmena vuotena.
Demographic effect
SF: 25 - 49 ja 50+
Changes in labour force in the Union, 199094
1524 2554 55+ Total Osallistuminen työvoimaan
□Women ■ Men
1524 2554 55+ Työvoima
In sum, therefore, just under 45% of the reduction in the Union labour force between 1990 and 1994 of 5.6 million relative to what it would have been, had participation continued to increase at the same rate as in the preceding three years, is attributable to lower participa­tion of young people under 25, almost 20% to that of men aged 25­54 and around 12% to men retiring earlier.
Lähes 20 prosenttia laskusta johtuu 25­54 ­vuotiaiden miesten alhaisemmasta osallistu­misesta työmarkkinoille ja noin 12 prosenttia aikaisin eläkkeelle siirtyvistä miehistä.
The remainder is predominantly due to a reduced increase in the participation of women aged 25­54.
Loppuosa johtuu lähinnä 25­54 ­vuotiaiden naisten työvoimaan osallistumi­sen kasvun hidastumisesta.
A, S; 1990-93; SF; 25-49 and 50+
Työllisyys ja tuotannon kasvu
15-24 2554 55+ Total Demographic effect
1524 2554 55+ Total Osallistuminen työvoimaan
15-24 2554 55+ Total Participation effect
1524 2554 55+ Total Väestömuutos
15-24 2554 55+ Total Labour force
1524 2554 55+ Työvoima
As the economic recovery proceeds and the rate of net job creation increases, it can be expected that the tendencies evident before the recent recession will re­emerge and participation will again rise so in­creasing the growth of the labour force and slowing down the fall in unemployment.
Pidemmällä aikavälillä nettotyö­paikkojen muutokset Euroopan unionissa ovat läheisesti seuran­neet bruttokansantuotteen muu­toksia. Bruttokansantuotteen kasvun lisääntyessä on tietyn ajan kuluttua myös työllisyyden kasvu lisääntynyt vastaavasti.
Section 1 Employment and unemployment trends in the Union
Jakso 1 Työllisyyden ja työttömyyden kehityssuuntaukset Euroopan unionissa tanto ja tuottavuuden kasvu oli selvästi pienempi kuin samana vuonna Euroopan unionissa, jossa taloudellinen tilanne oli aivan eri lainen (kaavio 18).
Employment and output growth decline in productivity as the numbers in employment have been maintained (Graph 19).
Viimeisin taantuma on tuonut mukanaan reaalisen laskun tuottavuudessa samalla, kun työllisyys on pysynyt entisellään (kaavio 19).
In both 1993 and 1994, when output hardly changed at all, employment in creased marginally.
Sekä vuonna 1993 että 1994, jolloin tuotanto muuttui tuskin lain kaan, työllisyys on lisääntynyt hieman.
In Japan, therefore, in contrast to Europe, productivity growth seems to have been sacrificed to the preservation of jobs.
Näyttää siltä, että Euroopasta poiketen Japanissa on tin gitty tuottavuuden kasvusta työpaikkojen säilyttämiseksi.
In the period of economic recession between 1990 and 1994, when em ployment fell, the growth of productivity was much the same as in the preceding economic upturn.
Laskukauden aikana vuosina 1990-1994, jolloin työllisyys laski, tuottavuuden kasvu oli lähes saman suuruinen kuin edel tävän nousukauden aikana.
Employers, therefore, seem to have succeeded in adjusting their work forces in line with the depressed rate of output growth during this period.
Työnantajat näyttävät siis onnistuneen sopeuttamaan työntekijöiden määrän tuotannon laskuun tänä aikana.
Over time, the rate of net job creation and contraction in the European Union has closely mirrored the rate of change in GDP.
Yksi tapa lisätä työllisten määrää jollakin tietyllä tuotantotasolla on lyhentää työntekijöiden keski määräistä työaikaa.
An increase in GDP growth has tended to be followed after a period of time by a rise in the rate of employment growth.
Keskimääräinen työaika on kuitenkin näyttänyt lyhentyneen useimmissa unionin osissa viimeisten kymmenen vuoden aikana.
A key issue, given the large numbers without work in the Union, whether officially recorded as unemployed or not, is whether it is possible to create more jobs from a given level of output — ie to increase the employmentintensity of the growth.
Vaikka työajan lyhentymisen tarkkaa vaikutusta työpaikkojen määriin on vaikea arvioida, se on melko varmasti lisännyt työpaikkoja tai auttanut ihmisiä säilyttämään työpaikkansa.
This experience in the European Union during the recent recession differs significantly from that in the US and Japan.
Tämä Euroopan unionissa viimeisen taantuman aikana vallinnut tilanne eroaa merkittävästi Yhdysvaltojen ja Japanin tilanteista.
In the recent period of recession, 1989 to 1992, the growth of productivity in the US was similar to the average for the 1980s.
Viimeisimmän taantuman aikana 1989-1992 tuottavuuden kasvu Yhdysvalloissa oli suurin piirtein samalla tasolla kuin keskimäärin 1980luvulla.
In 1993, as the economy picked up, employment increased at the same rate as output and productivity growth was well below the rate experienced in the same year in the European Union, where the economic situation was markedly different (Graph 18).
Talouden lähtiessä nousuun vuonna 1993 työllisyys kasvoi samaan tahtiin kuin tuo
The contrast between the experience in Europe and that in the US and Japan is especially marked for nonmanufacturing sectors as opposed to manufacturing industry.
Euroopan sekä toisaalta Yhdysvaltojen ja Japanin tilanteiden välinen ero on erityisen selvä muilla aloilla kuin teollisuussektorilla.
In particular, employment in nonmanufacturing activities has expanded much more relative to output growth in the 1990s in the latter two countries than in Europe, while, up to the recent recession, productivity in manufacturing has risen at least as fast.
Erityisesti muilla kuin teollisuussektorilla työllisyys on lisääntynyt Yhdysvalloissa ja Japanissa paljon enemmän suhteessa tuotannon kasvuun 1990-luvulla kuin Euroopassa.
In both countries, therefore, and especially in the US, relatively high priority seems to have been accorded to employment in sectors where competitiveness and, consequently, productivity growth are less critical considerations because a much smaller share of output is traded internationally (see Annex for more details).
Toisaalta teollisuussektorin tuottavuus Yhdysvalloissa ja Japanissa on viimeisimpään taan tumaan saakka noussut ainakin yhtä nopeasti kuin Euroopassa.
19 Change in GDP and employment in Japan, 1980-94
18 BKTm ja työllisyyden muutos Yhdysvalloissa, 1980-94
17 Change in GDP and employment in the Union, 1980-94
17 BKT:n ja työllisyyden muutos unionissa, 1980-94
18 Change in GDP and employment in the US, 1980-94
19 BKT:n ja työllisyyden muutos Japanissa, 1980-94
„ Annual change (%)
Vuosrttainen muutos (%)
0 Annual change (%)
Vuosittainen muutos (%)
—Employment
- BKT (kahden neljänneksen viive)
Section 1 Employment and unemployment trends in the Union
Jakso 1 Työllisyyden ja työttömyyden kehityssuuntaukset Euroopan unionissa työntekijöiden työaika näyttää myös laskeneen.
Changes in working time employed, the rate of decline was less than it had been in the preceding five years.
Vuosina 19851990 keskimääräinen työviikko unionissa lyhentyi hieman alle 40 tunnista 39 tuntiin eli kaksi prosenttia viidessä vuodessa.
There is, therefore, little sign in the aggregate data at least, of reduced working time being used as a deliberate means of main taining the numbers of people in work during the period of slow growth (though there were differences between sectors — see Annex).
Vaikka siis kokonaistyöaika — kaikkien työtuntien yhteismäärä — nousi 5,5 prosentilla tänä aikana, työllisten määrä lisääntyi kaksi prosenttiyksikköä enemmän eli 7,5 prosenttia (kaavio 20) (työajan määritelmä löytyy liitteestä).
One means of increasing the number of people employed for any given level of output is through reducing the average amount of time each person works.
Seuraavina neljänä vuotena tehty jen työtuntien kokonaismäärä laski unionissa 4,5 prosenttia, kun taantuma alkoi.
While the precise impact on jobs is difficult to estimate, it has almost certainly contributed to increasing or maintaining the number of people in employment.
Työllisten määrä laski kuitenkin vain hieman yli kolme prosenttia eli yli yhden prosentin vähemmän, koska viikoittainen keskityöaika laski 39 tunnista 38,5 tuntiin.
As described below, much of this reduction reflects a growth in parttime work ing, especially among women, though the average hours worked by those employed fulltime has also tended to come down.
Työajan lyheneminen näytti hillitsevän työllisten määrän pienenemistä, mutta työajan lyheneminen oli vä häisempää kuin mitä se oli ollut edeltävien viiden vuoden aikana.
Between 1985 and 1990, average hours worked per week over the Union as a whole declined from just under 40 to 39, a fall of 2% in five years. As a result while the total hours worked (the volume of labour
Kerätyissä tiedoissa onkin vähän merkkejä siitä, että työajan lyhentämistä olisi käytetty tarkoituksellisesti työllisyyden ylläpitämiseen hitaan kasvun aikana (joskin eri sektorien välillä on ero ja, ks. liite).
(Graph 20 — see Annex for definition of working time).
20 Työllisten määrän ja työtuntien kokonaismäärän muutokset unionissa, 1986-94
The number of people employed, however, declined by just over 3%, over 1% less, as the average hours worked per week fell from
-Työllisten määrä - Työtuntien kokonaismäärä
Section 2 Member State performance in creating jobs
Jakso 2 Jäsenmaiden saavutukset työpaikkojen luonnissa
Member State performance in creating jobs changes in migration flows and in economic activity or the rate of net job creation.
Jäsenmaiden saavutukset työpaikkojen luonnissa useimmille jäsenmaille, ovat seu­raavat: nettomäärän sellaiselle tasolle, että kaikki, jotka haluavat tehdä työtä ja joiden on pakko tehdä työ­tä, voivat löytää työpaikan.
Whereas the focus of the previous section was on employment devel­opments in the Union as a whole, the concern of this and the remain­ing sections is with developments in the different Member States.
Kun edellisessä jaksossa keskityt­tiin työllisyyden kehityssuuntauk­siin unionissa kokonaisuudessaan, tässä ja tulevissa jaksoissa keski­tytään eri jäsenmaiden kehitys­suuntauksiin.
important basis for assessing em­ployment performance is, therefore, the extent to which countries are successful in achieving a rate of net job creation which ensures that all those people who want — or need — to work can find employment.
Työpaikkojen tarve työikäisen väestön kasvun hi­dastuminen alhaisen syntyvyy­den vuoksi — 1970­luvulla unionin väestö lisääntyi keski­määrin noin prosentin vuodes­sa ja 1980­luvulla noin puoli prosenttia vuodessa
The main longterm trends, which are common to most Member States, are:
­ nuoret henkilöt, sekä miehet että naiset, pysyvät kauemmin kou­lutuksessa, mikä näkyy laskuna työvoimaan liittymisessä
The need for jobs
Työpaikkojen luonnin tavoitteet voivat määräytyä vain työpaikko­jen tarpeen mukaan.
Changes in the labour force a slowdown in the growth of population of working age as a result of lower birth rates — over the 1970s, population in the Union increased by around 1% a year on average, over the
Tämä tarve vaihtelee eri jäsenmaissa sekä val­litsevan työttömyyden tason että työvoiman kasvunopeudessa ilme­nevien erojen vuoksi.
This varies from Member State to Member State not only because of differences in the prevailing level of unemployment but also because of differential rates of growth of the labour force. An
Työllisyystoimia arvioitaessa on­kin tärkeää, missä määrin jäsen­maat ovat onnistuneet nostamaan syntyvien uusien työpaikkojen
Over the past, labour force growth has varied significantly from year to year, reflecting, on the one hand, longterm trends in population and participation and, on the other, shor­ter term influences, specifically,
Tärkeimmät pitkän aikavälin suuntaukset, jotka ovat yhteisiä
Change in the labour force in Member States, 1987-90 and 199094
Työvoiman muutos jäsenvaltioissa, 1987 - 90 ja 1990 ­ 94 naiset ja erityisesti naimisissa olevat naiset haluavat yhä use­ammin siirtyä työmarkkinoille, mikä on merkittävästi nosta­nut 25­54 ­vuotiaiden naisten osuutta työvoimasta.
Annual change (%
Vuosittainen muutos (%
These longterm trends, however, can be offset or reinforced by shorter term influences.
Lyhyen aikavälin tekijät voivat kuitenkin heikentää tai vahvistaa näitä pitkän aikavälin suuntauk­sia.
Fluctuations in economic activity, which lead to a slowdown or acceleration in the rate of job creation, have had a major effect on participation in recent years, as described above.
Taloudellisen toiminnan vaihtelut, jotka hidastavat tai no­peuttavat työpaikkojen syntymis­tä, ovat suuresti vaikuttaneet työvoimaan viime vuosina, kuten edellä on mainittu.
Section 2 Member State performance in creating jobs employed by 172%.
Jakso 2 Jäsenmaiden saavutukset työpaikkojen luonnissa son välillä tai kasvoi enemmän vuosina 1990­1994 kuin edeltävi­nä vuosina.
In four coun­ labour force expand by more over the period 1990 to 1994 than over the preceding three years, though in a fifth, France, the increase was much the same in the two periods (Graph 21).
assa ja Suomessa, BKT kasvoi myös unionin keskiarvoa enem­män; mutta siinä missä Isossa­Britanniassa työllisyys kasvoi enemmän kuin muualla, Suomes­sa työllisten määrä nousi Irlannin tavoin suhteellisen vähän eli alle 0,5 prosenttia vuodessa.
tries, Ireland, Luxembourg, Spain and Portugal, growth averaged more than 4% a year (Graph 22).
Eri­tyisesti laajamittainen poismuutto kääntyi paluumuutoksi, mikä johtui osittain työvoiman kysyn­nän kasvun taittumisesta muualla sekä osittain Irlannin oman talo­uskehityksen suotuisista odotuk­sista (maan BKT:n kasvu oli keskimäärin melkein neljä pro­senttia vuodessa 1990­1994, mikä on paljon enemmän kuin missään muualla Länsi­Euroopassa).
In all of these apart from Ireland, the numbers employed also increased by more than the Union average — by over 3% a year in both Spain and Luxembourg.
Niissä kuudessa jäsenmaassa, joissa työllisyys kasvoi unionin keskiarvoa enemmän, BKT:n kasvu oli myös keskimääräistä suurempaa kahta maata lukuun ottamatta.
In Ireland, despite a growth rate of GDP of 5% a year, employment went up by only 1%.
Nämä maat olivat Sak­sa ja Alankomaat, joissa kummas­sakin kasvu oli vain hieman alhaisempi ja joista jälkimmäises­sä siirtyminen osa­aikatyöhön oli paljon suurempaa kuin muualla.
In two other countries, the UK and Finland, GDP also rose by more than the Union average, but whereas in the UK employment also went up by more than elsewhere, in Finland as in Ireland, the numbers employed rose by relatively little — in this case, by under 72% a year.
Niistä yhdeksästä jäsenmaasta, joissa BKT:n kasvu oli alhaisempi kuin unionissa keskimäärin, kuu­dessa työllisten määrä lisääntyi myös keskimääräistä vähemmän; poikkeukset olivat Belgia, jossa sekä BKT:n että työllisyyden kasvu erosivat vain lievästi koko unionin luvuista, sekä Irlanti ja Suomi, kuten edellä on mainittu.
Section 1 for the Union as a whole conceals significant differences between Member States.
Kasvuvuosina 1985­1990 BKT kasvoi hieman yli kolme prosent­tia vuodessa koko unionissa ja työllisten määrä lisääntyi 1,5 prosenttia.
In particular, while in all countries there is a close association between changes in output and employment over time, in the sense that when GDP growth has increased or fallen this has normally been followed by a counterpart change in the numbers in work, some seem to have been noticeably more success­ful than others in translating output growth into jobs.
Neljässä maassa, Irlannissa, Luxemburgissa, Espanjassa ja Portugalissa, BKT:n kasvu oli keskimäärin yli neljä prosenttia vuodessa (kaavio 22).
Although, in general, there is some tendency for the increase in the numbers employed to be higher, or reduction to be lower, in those countries which have achieved a relatively high rate of output growth, the relationship is by no means uniform.
Kaikissa näissä maissa Irlan­tia lukuun ottamatta myös työl­listen määrä lisääntyi unionin keskiarvoa enemmän — Espan­jassa ja Luxemburgissa yli kolme prosenttia vuodessa.
Of the six countries in which employment increased by more than the Union average, GDP growth was also above average in all but two — Germany and the
Irlannissa työllisyys kasvoi vain yhden pro­sentin, vaikka BKT kasvoi viisi prosenttia vuodessa.
In the growth period between 1985 and 1990, GDP increased by just over 3% a year over the Union as whole and the numbers
Kahdessa muussa maassa, Isossa­Britanni­
Growth of GDP and employment in Member States, 1985-90
BKT:n ja työllisyyden kasvu jäsenvaltioissa, 1985 - 90
DGDP (lagged two quarters) ■ Employment
Π BKT (kahden neljänneksen viive) ■ Työllisyys
D excludes new Länder
D ei sisällä uusia itäisiä osavaltioita
The relationship between output and employment examined in
Jaksossa 1 tarkasteltu suhde tuo­tannon ja työllisyyden välillä koko unionissa peittää alleen merkittä­viä eroja eri jäsenmaiden välillä.
On the other hand, no countries succeeded in achiev­ing a high rate of employment growth between 1985 and 1990 without having a growth rate of GDP above or close to the Union average.
Toisaalta mikään maa ei onnistunut saavuttamaan korkeaa työllisyyden kasvua vuosina 1985­1990 ilman sellaista BKT:n kasvua, joka on suurempi kuin unionin keskiarvo tai lähellä sitä.
year and GDP by just under 1% a year, Italy, the UK and Spain.
Vastaavasti työllisyys laski vuosi­na 1990­1994 unionin keskiarvoa enemmän viidessä jäsenmaassa — Suomessa, jossa se laski hieman alle viisi prosenttia vuodessa ja jossa myös BKT laski merkittäväs­ti, Ruotsissa, jossa työllisyys laski 1,5 prosenttia vuodessa ja BKT hieman alle yhden prosentin vuo­dessa, Italiassa, Isossa­Britanni­assa ja Espanjassa.
Of these only in Spain was the growth of GDP more than the Union average, and then only mar­ginally.
Näistä vain Espanjassa BKT:n kasvu oli koko unionin keskiarvoa suurempi ja sielläkin vain hieman.
Netherlands, in both of which growth was also only slightly below and where in the latter there was a much larger shift towards part­time working than elsewhere.
Nämä kokemukset yhdessä niiden kokemusten kanssa, jotka saatiin aiemman taloudellisen nousu­kauden aikana, viittaavat voimak­kaasti siihen, että tuotannon kasvu on ehdoton edellytys työllis­ten määrän merkittävälle kasvul­le.
Of the 9 Member States where GDP growth was less than the Union average, the numbers in work also increased by less than average in six, the exceptions being Belgium, where the rise in both GDP and employment differed only margi­nally from that in the Union as a whole, Ireland and Finland as noted above.
Jäsenmaiden välillä oli kuitenkin merkittäviä eroja tuottavuuden kasvussa — tai tuo­tannon kasvun työllisyysvai­kutuksissa — mikä osoittaa, että nopea taloudellinen kasvu ei ole riittävä ehto nopealle työllisyyden kasvulle.
Moreover in all four countries where employment fell but by only slightly less than the Union aver­age — Denmark, Belgium, France and Portugal — the rate of GDP growth was very similar at around 1% a year.
Lisäksi kaikissa niissä neljässä maassa, joissa työllisyys laski hie­man vähemmän kuin koko unio­nissa — Tanskassa, Belgiassa, Ranskassa ja Portugalissa — BKT:n kasvuaste oli samaa suu­ruusluokkaa, noin yksi prosentti vuodessa.
A similar conclusion emerges from the experience of the period of recession between 1990 and 1994.
Samanlainen johtopäätös voidaan tehdä taantumavuosien 1990­1994 kokemuksista.
In the Union as a whole, GDP growth averaged 1% a year over this period, while the numbers employed fell by just under 1% a year.
Koko unionis­sa BKT kasvoi keskimäärin yhden prosentin vuodessa tänä ajanjak­sona ja työllisten määrä laski hie­man alle yhden prosentin vuodessa.
Of the six Member States — Luxembourg, the Netherlands, Ireland, Austria, Greece, Germany and Portugal — in which employ­ment rose instead of falling during these years, all but Greece achieved a growth of GDP which was at least 2% a year (Graph 23).
Työllisyys nousi kuudes­sa jäsenmaassa eli Luxemburgis­sa, Alankomaissa, Irlannissa, Itävallassa, Kreikassa, Saksassa ja Portugalissa, ja BKT kasvoi vä­hintään kaksi prosenttia vuodessa
At the same time, high growth was not a sufficient condition for securing a large rise in employment, as Ireland and Finland demon­
Taantuman aikana BKT:n kehi­tyksen ja työllisyyden välillä oli siis melko läheinen yhteys eri jä­
Similarly, there were five Member States where employment fell by
Kasvun työllisyysvaikutukset jäsenmaissa
Growth of GDP and employment in Member States, 199094
BKT:n ja työllisyyden kasvu jäsenvaltioissa, 1990 ­ 94
Annual change (%)
^Vuosittainen muutos (%) fl
Over the period of recession, there­fore, there was a somewhat closer relationship between the change in GDP and the change in employ­ment across Member States.
Jäsenmaat ovat onnistuneet eri ta­valla taloudellisen kasvun muun­tamisessa lisätyöpaikoiksi.
During these years, no Member State, except Greece, succeeded in achieving an increase in the num­bers in work without having a growth rate of GDP of close to 2% a year or more.
Yleensä voidaan kuitenkin sanoa, että maissa, joissa työllisyys on kasvanut eniten tuotantoyksikköä kohti, on myös syntynyt netto­määräisesti eniten työpaikkoja.
IGDP (lagged two quarters) I Employment
D BKT (kahden neljänneksen viive) ■ Työllisyys
This experience, together with that for the earlier period of economic recovery, strongly sug­gests that output growth is a necessary condition for achieving any significant expansion in the numbers in employment.
Vuosina 1985­1990 työllisyys kasvoi eniten kolmessa jäsen­maassa — Alankomaissa, Luxem­burgissa ja Espanjassa — joissa tuotannon kasvu työllistä kohti oli pienin eli joissa tuotannon kasvulla oli suurimmat työllisyysvai­kutukset (kaavio 24).
At the same time, there were marked differences between Member States in the rate of productivity growth — or in the employment­intensity of output growth — which show that a high rate of economic growth is not a sufficient condition for obtaining a high rate of employment growth.
Itse asiassa Alankomaat, jossa työllisten määrä kasvoi eniten, oli ainoa jäsenmaa, jossa tällä tavalla mitattu tuotta­vuus laski tänä ajanjaksona (vaik­ka suuri osa näennäisestä tuottavuuden laskusta johtui henki­löä kohti lasketun työajan lyhenty­
Section 2 Member State performance in creating jobs remains essential for economies to have highly productive and internationally competitive sectors in order to underpin employment growth.
Jakso 2 Jäsenmaiden saavutukset työpaikkojen luonnissa toreihin eri ryhminä tarkasteltuina (ks. kaaviot 26-29).