natgillin/translations-raw huggingface dataset:
'18 In its judgment of 29 January 1985, the Court has already referred to its con­sistent decisions to the effect that, once the truth of the allegations against the official has been established, it is for the appointing authority to choose the appropriate penalty.
"18 Yhteisöjen tuomioistuin on jo edellä mainitussa 29.1.1985 antamassaan tuomiossa muistuttanut vakiintuneesta oikeuskäytännöstään, jonka mukaan silloin kun virkamiehen syyksi luetut tosiseikat on osoitettu todeksi, tarkoi­tuksenmukaisen kurinpitoseuraamuk­sen valinta kuuluu nimittävälle viran­omaiselle.
The Court cannot substitute its own judgment for that of the appointing authority except in the case of a manifest error or misuse of powers.
Yhteisöjen tuomioistuin ei voi asettaa nimittävän viranomaisen arvioinnin sijaan omaa arviointiaan, ellei ole kyse ilmeisestä virheestä tai harkintavallan väärinkäytöstä.
It should be noted, first of all, that this is not an instance where no reasons at all were given.
Aluksi on huomattava, etteivät perus­telut puuttuneet kokonaan.
Examination of paragraphs 58 to 61 of the judgment reveals that the Court of First Instance, having pointed out that it must confine its review to analysing whether the disciplinary measure was manifestly disproportionate to the facts, placed those facts once again in context, that is, the framework of the staff report procedure, and found them on analysis to constitute an infringement of Article 12 and Article 21 of the Staff Regulations but not serious infringement of the obliga­tions which those provisions impose on officials.
Tuomion 58—61 kohtaa tutkittaessa voidaan nimit­täin huomata, että ensimmäisen oikeusas­teen tuomioistuin — todettuaan, että sen valvonnan on rajoituttava sen tutkimiseen, ettei seuraamus ole ilmeisen suhteeton tosiseikkoihin nähden — palauttaa tosisei­kat niiden asiayhteyteen eli arviointime­nettelyyn ja katsoo, että niistä on tehtävä sellainen päätelmä, että kyse on tosiasiassa henkilöstösääntöjen 12 ja 21 artiklan rik­komisesta mutta ei näiden määräysten vir­kamiehelle asettamien velvoitteiden vaka­vasta rikkomisesta.
It concluded from this that, since those facts were not serious, the Economic and Social Committee appointing authority did not have authority to impose on E the penalty of relegation by several steps, 'a serious measure which is rarely imposed on officials and which, in order to be propor­tionate, must correspond to facts much more serious than those of the present case'.
Ensimmäisen oikeusas­teen tuomioistuin katsoo tämän perus­teella, ettei rikkomuksen lievyys oikeuttanut TSK:n nimittävää viranomais­ta määräämään E:lle useamman palkka­tason alennusta, mikä on "vakava seuraa­mus, jota harvoin langetetaan virkamiehille ja jonka on ollakseen oikeassa suhteessa rikkomukseen liityttävä selvästi vakavam­paan tosiseikastoon kuin tässä tapauk­sessa".
The Court of First Instance therefore founded the annulment of the disciplinary measure, which it stressed was a serious measure, on the fact that it was highly disproportionate in relation to its finding as to the severity of the infringement.
Näin ollen ensimmäisen oikeusas­teen tuomioistuin perusteli vakavana pitä­mänsä seuraamuksen kumoamista sillä, että tämä oli suhteeton verrattuna rikko­muksen vakavuuteen.
26 In that regard, it must be stressed that the provisions of the Staff Regulations on disciplinary measures (Articles 86 to 89) do not specify any fixed relation­ship between the measures provided for and the various sorts of failure by officials to comply with their obliga­tions; nor do they state the extent to which the existence of aggravating or mitigating circumstances should affect the choice of penalty.
26 Tältä osin on huomattava, että henki­löstösääntöjen kurinpitoseuraamuksia koskevissa määräyksissä (86—89 artikla) ei edellytetä kiinteää suhdetta siinä tarkoitettujen seuraa­musten ja virkamiesten erilaisten lai­minlyöntien välillä eikä niissä myös­kään täsmennetä, missä määrin ras­kauttavien tai lieventävien asianhaaro­jen olemassaolo vaikuttaa seuraamuksen valintaan.
The determina­tion of the penalty to be imposed in each individual case is therefore based on a comprehensive appraisal of all the
Määrättävän seuraamuksen valinta kussakin yksit­täistapauksessa perustuu siten edelleen kaikkien konkreettisten tosiseikkojen
One should note, next, the case­law of the Court of Justice on the scope of the
Seuraavaksi on huomattava yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka kos­kee kurinpitoseuraamusten alueella harjoi­tettavan valvonnan ulottuvuutta, sellaisena
The Court of First Instance has always sought to follow that caselaw, to which it refers, moreover, at paragraph 58 of its judgment.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomiois­tuin on aina tarkoittanut pitäytyä tässä oikeuskäytännössä, mihin se viittaa tuo­mionsa 58 kohdassa.
Did it, in the present case, apply it correctly?
Onko se tässä tapauksessa soveltanut sitä oikein?
These detailed explanations are rehearsed in full in the notice of appeal.
Nämä yksityiskohtaiset selostukset toistetaan kokonaisuudessaan valituskirjel­mässä.
Whether or not they accurately reflect the true situation is one thing, and was a matter for the Court of First Instance to verify; to disregard them is another.
Sen selvittäminen, vastaavatko ne tarkasti totuutta, oli yksi asia, joka ensim­mäisen oikeusasteen tuomioistuimen oli tutkittava, ja niiden huomiotta jättäminen toinen.
That is, none the less, what the Court of First Instance seems to have done, since it justifies its annulment of the measure solely by the finding that a serious measure was imposed in relation to an infringement which was, from its point of view at least, not in itself serious.
Kuitenkin ensimmäisen oikeusas­teen tuomioistuin näyttää tehneen juuri näin, sillä se perustelee kumoamista pel­kästään toteamalla, että ainakin sen mie­lestä sinänsä vähemmän vakavaan rikko­mukseen on yhdistetty vakava seuraamus.
In order to be able to determine whether it did indeed do so, the reasoning of the judgment must contain the grounds on which the Court of First Instance, which could not, without explanation, substitute its judgment for that of the appointing authority, rejected as unfounded the reasoning of the contested disciplinary decision as regards whether the penalty was appropriate to the infringement.
Jotta voisimme todeta, että näin todella on ollut, on tuomion perusteluista ilmet­tävä syyt, joiden vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin — joka ei voi selitystä esittämättä asettaa nimittävän viranomaisen arvioinnin sijaan omaa ar­viointiaan — ei hyväksy riidanalaisen seu­raamusta koskevan päätöksen perusteetto­mina pitämiään perusteluja rikkomuksesta määrättävän seuraamuksen tarkoituksen­mukaisuuden osalta.
The judgment must also set out in what respect the inappropriate nature of the penalty to the infringement was so manifest that, despite the discretion allowed to the appointing authority, the Court was bound to set aside the contested decision.
Tuomiossa on niin ikään selitettävä, miten seuraamuksen epätarkoituksenmukaisuus suhteessa rik­komukseen on niin ilmeinen, että on syytä nimittävälle viranomaisesta kuuluvasta harkintavallasta huolimatta kumota riidan­alainen päätös.
The judgment reveals no trace of any examination of the validity of the evaluations by the Economic and Social Commit tee appointing authority as regards the choice of penalty, the Court of First Instance confining itself to the observation that the infringement was not serious.
Tuomiosta ei löydy merkkejä siitä, että TSK:n nimittävän viranomaisen arvioinnin osalta olisi tutkittu, että se on perusteltu seuraamuksen valinnan suhteen, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tyytyy vain huomauttamaan rikkomuksen lievyydestä.
The Court of First Instance may therefore be criticised for adopting a mistaken approach.
Sitä voidaan siten arvostella väärästä lähestymistavasta.
The Economic and Social Committee appointing authority, in fact, took pains in its decision to explain in abundant detail in what respect the infringement arising from E's memorandum was in its view a serious infringement, to carry out an equally
Päätöksessään TSK:n nimittävä viran­omainen nimittäin selitti tarkoin sen, miten E:n kirjeen muodossa tekemää rikkomusta oli pidettävä vakavana, ja ryhtyi niin yksi­tyiskohtaiseen kaikkien raskauttavina asianhaaroina pitämiensä seikkojen tutki­
It was not entitled, on the basis merely of the view that the infringement was not serious, to reach the conclusion that there could be no justification for a serious
Jotta se voi päätyä pelkästään siitä lähtökohdasta, että kyse on lievästä rikko­muksesta, sellaiseen päätelmään, että vakava seuraamus oli perusteeton, sen oli hylättävä — mihin aiemmin mainittu oikeuskäytäntö antoi suuntaa — TSK:n
OPINION OF MR MISCHO — CASE C­150/98 Ρ however, that no trace of any such exam­ination can be found in its judgment.
JULKISASIAMIES MISCHON RATKAISUEHDOTUS — ASIA C­150/98 Ρ ettei mitään merkkejä tällaisesta tutkimi­sesta ole tuomiossa.
measure without, as the case­law I have cited invited it to do, refuting the ESC's arguments based on E's past conduct, in order to justify the serious nature of the measure imposed.
E:n aiempaan käytökseen perustuvat, lan­getetun seuraamuksen vakavuuden perus­telemiseksi esittämät väitteet.
That judgment does, admittedly, give reasons, yet those reasons cannot but seem inadequate in the light of the principles expounded by the case­law on the exercise of disciplinary power and its review by the courts.
Tuomiossa on kyllä perustelut, mutta ne vaikuttavat kurinpitovallan käyttöä ja sen valvontaa koskevassa oikeuskäytän­nössä ilmaistuihin periaatteisiin nähden epäasianmukaisilta.
It is not my intention here in any way to take a position on the question whether the penalty fitted the infringement in the present case, or to signify my full agree­ment with the ESC's argument intended to prove to this Court that the measure chosen, that is, relegation by three steps, was precisely the penalty which compliance with that principle dictated.
En tarkoita tällä ottaa mitenkään kan­taa rikkomuksen ja seuraamuksen suhteen tarkoituksenmukaisuuteen tässä tapauk­sessa enkä osoittaa olevani täysin samaa mieltä TSK:n näytöstä, jolla se pyrkii osoittamaan, että määrätty seuraamus eli kolmen palkkatason alennus oli hyvin tar­kasti suhteellisuusperiaatteen mukainen.
In order to adduce that proof, it relies in fact on an interpretation of the principle of propor­tionality which is open to question, being based apparently on a confusion between a requirement that the penalty be absolutely fitting, leaving no room whatsoever for any discretion, and a requirement merely that it correspond sufficiently to the infringement.
Tätä näyttöä esittäessään TSK tukeutuu sellaiseen käsitykseen suhteellisuusperiaat­teesta, joka voitaisiin kyseenalaistaa, sillä se näyttää perustuvan täydellisen tarkoi­tuksenmukaisuuden vaatimuksen — joka ei jätä tilaa harkintavallalle — ja pelkäs­tään tarkoituksenmukaisen suhteen vaati­muksen sekoittamiseen keskenään.
Given that it thus failed to show clearly, through sufficiently argued reason­ing, in what respect the disciplinary mea­sure was, taking into consideration all the factors which may have influenced its choice, disproportionate to the infringe­ment, the Court of First Instance, evidently, was equally unable to demonstrate in what respect this lack of proportionality was manifest, which is, however, a precondition for an order to annul a decision pursuant to review by the courts.
Koska tuomiossa ei näin ollen ilmaista selkeästi riittävästi perustelluin syin sitä, miten seuraamus oli kaikki valintaan mahdollisesti vaikuttavat seikat huomioon ottaen suhteeton rikkomukseen nähden, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ilmeisestikään ole sen paremmin voinut osoittaa tätä suhteettomuutta ilmeiseksi, mikä kuitenkin on tuomioistuinvalvon­nasta johtuvan kumoamisen edellytys.
I consider that, in those circumstances, the Court of Justice cannot but uphold this plea and set aside the judgment of the Court of First Instance.
Näin ollen katson, että yhteisöjen tuo­mioistuin voi vain hyväksyä tämän vali­tusperusteen ja kumota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion.
All I would observe here is that the Court of First Instance did not, in the present case, set out in what respect the fact that the infringement was not serious, in itself, notwithstanding the case­law refer­red to above and the grounds accompany­ing the disciplinary decision, necessarily implied that the Economic and Social Committee had breached the principle of proportionality.
Voin vain todeta, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tässä tapauksessa tuonut esiin, miten rikkomuk­sen lievyys sinänsä edellyttäisi aiemmin mainitusta oikeuskäytännöstä ja seuraa­musta koskevassa päätöksessä esitetyistä perusteluista huolimatta, että olisi katsot­tava TSK:n loukanneen suhteellisuusperi­aatetta.
Should the Court of Justice rule on the merits of the case ?
Onko yhteisöjen tuomioistuimen ratkais­tava riidan asiakysymys ?
Perhaps the Court of First Instance did, none the less, examine in depth whether the penalty fitted the infringement. The fact is,
Ehkä ensimmäisen oikeusasteen tuo­mioistuin tutki perusteellisesti rikkomuk­sen ja seuraamuksen välisen tarkoituksen­mukaisuuden, mutta tosiseikka kyllä on,
There remains to examine the request submitted by the Economic and Social
Vielä on tutkittava TSK:n esittämä vaatimus, jonka mukaan mikäli ensimmäi­
Committee that, in the event of the judg­ment of the Court of First Instance being set aside, the Court of Justice should rule on the merits of the case.
E sen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio kumotaan, yhteisöjen tuomioistuimen on ratkaistava riidan asiakysymys.
appeal, is unstinting in setting out all the negative factors which it was able to point up in E's conduct, and paints a picture of her such as to dissuade any superior from having the applicant amongst the staff of his department.
huomauttaa kyllä kaikista E:n käytöksessä havaituista kielteisistä seikoista ja antaa tästä sellaisen kuvan, joka on omiaan varoittamaan kaikkia esimiehiä ottamasta kantajaa töihin yksikköönsä.
For my part, I am not in favour of the request being granted, for various reasons.
Useista eri syistä en ole tätä mieltä.
The first is that, in order to dismiss E's action, one would have to be certain that the disciplinary measure imposed on her was not manifestly disproportionate.
Ensimmäinen syy on se, että E:n kan­teen hylkääminen edellyttää varmuuden saamista siitä, että hänelle langetettu seu­raamus ei ole ilmeisen suhteeton.
Re­examination of the case by the Court of First Instance observing the audi alteram partem principle would indeed shed some light and provide the opportu­nity, perhaps, for certain rectifications.
Se, että ensimmäisen oikeusasteen tuo­mioistuin tutkii asian uudelleen noudatta­malla audi alteram partem ­periaatetta, toisi varmasti selvyyttä ja tarjoaisi ehkä tilaisuuden tiettyihin korjauksiin.
For example, the disciplinary decision chal­lenged by E notes, amongst the aggravating circumstances, two previous reprimands.
Esimer­kiksi seuraamusta koskevassa päätöksessä, jonka E on riitauttanut, esitetään raskaut­taviksi asianhaaroiksi kaksi aiempaa nuh­telua.
However, one of these was annulled by the judgment of the Court of First Instance in Case T­293/94. 3
Kuitenkin toinen näistä kumottiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T­293/94 antamalla tuomiolla. 3
However, one could only achieve this certainty, in my view, after a meticulous examination of the context in which the infringement was committed.
Tämä varmuus voidaan mielestäni saavuttaa ainoastaan tutkimalla hyvin tar­koin sitä asiayhteyttä, jossa rikkomus tapahtui.
As, moreover, the Court of First Instance stated, in succinct terms, in para­graph 2 of its judgment, 'administrative and personal relationship problems built up between the applicant and the defendant institution'.
Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuo­mioistuinkin niukkasanaisesti tuomionsa 2 kohdassa huomauttaa, "kantajan ja vas­taajana olevan toimielimen hallinnon välille on kasautunut suhteisiin liittyviä ja hallinnollisia ongelmia".
Further, without there being any ques­tion here of excusing E's conduct, one can point out that, besides this case, E and the Economic and Social Committee have been adversaries in various other proceedings before the Court of First Instance.
Lisäksi — eikä tässä ole kyse E:n käy­töksen puolustelusta — on huomattava, että tämän asian lisäksi E ja TSK ovat olleet vastakkain useissa muissakin oikeuden­käynneissä ensimmäisen oikeusasteen tuo­mioistuimessa.
Although E has not, in general, obtained satisfaction, it should be noted, none the
Vaikka E ei yleisesti ottaen olekaan menestynyt, täytyy silti muistaa,
The ESC, both in its decision imposing the disciplinary measure and in its notice of
Sekä seuraamusta koskevassa päätök­sessään että valituskirjelmässään TSK
OPINION OF MR MISCHO — CASE C­150/98 Ρ
Asiassa T­150/945E:lle myönnettiin korvausta 50 000 Belgian frangia arviointikertomuk­sen myöhästymisen takia.
Furthermore, before the Court of First Instance, the Economic and Social Com­mittee may be prompted to clarify its position on a number of points where there is doubt, which is not possible in these proceedings since they are taking place without a hearing.
vassa oikeudenkäynnissä, asian palautta­minen ensimmäisen oikeusasteen tuo­mioistuimeen saattaa antaa E:lle tilaisuu­den saada näkemyksensä ymmärretyksi.
less, that in Case T­25/92,4costs were awarded in full against the ESC, even though E's action was dismissed, since it was only in the course of the proceedings that E was able to ascertain the full reasons for the decision which she was challenging.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuo­mioistuimessa TSK saattaa joutua selittä­mään kantaansa joiltakin epäselviltä koh­din, mitä se ei voi tehdä esillä olevassa oikeudenkäynnissä, koska se käydään ilman suullista käsittelyä.
The third is that the type of examina­tion and assessment of the facts which must be carried out in order to give judgment in the action clearly falls within the task of the Court of First Instance.
Kolmas syy on se, että kanteen ratkai­semisen edellyttämän kaltainen tutkiminen ja tosiseikkojen arviointi kuuluu aivan ilmeisesti ensimmäisen oikeusasteen tuo­mioistuimen tehtäviin.
The question arises, therefore, whether or not these factors could be found to be mitigating circumstances, taking the view that the conduct of the Economic and Social Committee authorities may have given rise to frustration on the part of E, which could explain, in part, the subse­quent shortcomings in her conduct.
Herää kysymys, voitaisiinko näitä seikkoja pitää lieventävinä asianhaaroina, kun otetaan huomioon, että TSK:n hallin­non menettely on saattanut turhauttaa E:tä, mikä saattaisi osaltaan selittää myö­hemmän huonon käytöksen.
For these various reasons, which all concern the dispassionate and impartial exercise of judicial review, I consider it necessary to refer the case back to the Court of First Instance for it to carry out a fresh examination of the contested decision by the Economic and Social Committee in the context of 'a comprehensive appraisal of all the particular facts and circumstances peculiar to the case'.
Näistä eri syistä, jotka kaikki liittyvät tuomioistuinvalvonnan vakaaseen ja puo­lueettomaan harjoittamiseen, uskon olevan tarpeen, että asia palautetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen, jotta tämä voi tutkia riidanalaisen TSK:n päätöksen uudelleen "kaikkien konkreettisten seikko­jen ja yksittäistapauksessa vallitsevien seikkojen kokonaisarvioinnin" yhteydessä.
It seems to me that in any event the ESC's mere statement of its complaint against the applicant is insufficient to enable the Court of Justice to give a ruling on the merits of the action brought by E against the penalty of relegation by three steps imposed on her.
Minusta joka tapauksessa pelkästään se, että TSK on esittänyt väitteensä kanta­jaa vastaan, ei ole riittävää, jotta yhteisöjen tuomioistuin voisi ratkaista, onko E:n kanne, joka on suunnattu hänelle määrät­tyä kolmen palkkatason alennusta vastaan, perusteltu.
The second reason, inseparable from the first, is that since E, for reasons unknown to me, is not represented in these appeal proceedings, reference of the case back to the Court of First Instance will give her an opportunity to state her case.
Toinen syy, joka kiinteästi liittyy ensimmäiseen, on se, että koska E ei ollut edustettuna esillä olevaa valitusta koske­
Addressing, finally, the ESC's request that the Court of Justice should give E's full name in its judgment, I do not think this should be granted as regards the judgment to be delivered by the Court of Justice, since the fact that the appeal may be upheld (should that be the decision of the Court) is without prejudice to how the Court of First Instance will dispose of the matter after it has been referred back to it.
TSK:n sen vaatimuksen osalta, joka koskee E:n täydellisen nimen ilmoittamista yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa, olen sitä mieltä, ettei tähän ole syytä suostua yhteisöjen tuomioistuimen antaman tuo­mion osalta, sillä se seikka, että valitus hyväksytään (mikäli yhteisöjen tuomiois­tuin näin päättää), ei vaikuta siihen, mil­laisen ratkaisun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin asiassa antaa sen jälkeen kun asia on sen käsiteltäväksi palautettu.
I propose, therefore, in conclusion, that
Näin ollen ehdotan, että
— the judgment of the Court of First Instance of 17 February 1998 in Case T-l 83/96 £ ν Economic and Social Committee of the European Communities be set aside, in so far as it found the disciplinary measure of relegation by three steps, imposed by the Economic and Social Committee on E, to be manifestly disproportionate;
— ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T­183/96, E vastaan TSK, 17.2.1998 antama tuomio kumotaan siltä osin kuin siinä on todettu, että talous­ ja sosiaalikomitean E:lle langettama seuraamus eli kolmen palkkata­son alennus oli ilmeisen suhteeton
— the case be referred back to the Court of First Instance for it to rule afresh on the fourth plea raised by E;
— asia palautetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta se voi uudestaan ottaa kantaa E:n neljänteen kanneperusteeseen
— costs be reserved.
— oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
JUDGMENT OF THE COURT (Second Chamber) 16 December 1999 *
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (toinen jaosto) 16 päivänä joulukuuta 1999 *
APPEAL against the judgment of the Court of First Instance of the European Communities (Third Chamber) of 17 February 1998 in Case T-183/96 Ε ν Economic and Social Committee [1998] ECR-SC I-A-67 and 11-159, seeking to have that judgment set aside, the other party to the proceedings being:
E, Euroopan yhteisöjen talous­ ja sosiaalikomitean entinen virkamies, Bryssel (Belgia), kantajana ensimmäisessä oikeusasteessa,
THE COURT (Second Chamber), composed of: R. Schintgen (Rapporteur), President of the Chamber, G. Hirsch and H. Ragnemalm, Judges,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto), toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja R. Schintgen (esittelevä tuomari) sekä tuomarit G. Hirsch ja H. Ragnemalm, julkisasiamies: J. Mischo, kirjaaja: R. Grass, ottaen huomioon esittelevän tuomarin kertomuksen, kuultuaan julkisasiamiehen 10.6.1999 pidetyssä istunnossa esittämän ratkai­suehdotuksen, on antanut seuraavan tuomion
So far as the facts which gave rise to the dispute are concerned, reference is made to paragraphs 1 to 12 of the contested judgment.
Riidan aiheena olevien tosiseikkojen osalta viitataan valituksenalaisen tuomion 1—12 kohtaan.
It is clear from the contested judgment that E relied on four pleas in law in support of her action: first, procedural irregularity; secondly, manifest errors of law and misuse of powers; thirdly, manifest errors of fact; and fourthly, failure to observe the principle of proportionality.
Valituksenalaisesta tuomiosta käy ilmi, että E vetosi neljään kanneperusteeseen: ensinnäkin muotovirheeseen, toiseksi ilmeisiin oikeudellisiin virheisiin ja har­kintavallan väärinkäyttöön, kolmanneksi ilmeisiin tosiseikkoja koskeviin virhei­siin ja neljänneksi suhteellisuusperiaatteen noudattamatta jättämiseen.