natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Case T-192/96 Judgment of the Court of First Instance of 14 July 1998 Lebedef v Commission Staff Regulations of Officials
Asia T-192/96 Lebedef v. komissio Henkilöstösäännöt
Judgment of the Court of First Instance of 14 July 1998
Tuomio 14 päivänä heinäkuuta 1998
Case T-42/97 I ebedef v Commission
Asia T-42/97 Lebedef v. komissio Henkilöstösäännöt
Staff Regulations of Officials
Tuomio 14 päivänä heinäkuuta 1998
Case T-219/97 Judgment of the Court of First Instance of 14 July 1998 Brems ν Council Staff Regulations of Officials
Asia T-219/97 Brems ν. neuvosto Henkilöstösäännöt
Case T-93/96 Judgment of the Court of First Instance of 16 July 1998 Presle ν CEDEFOP Staff Regulations of Officials
Asia T-93/96 Presle v. CEDEFOP Henkilöstösäännöt
Judgment of the Court of First Instance of 16 July 1998
Tuomio 16 päivänä heinäkuuta 1998
Case T-109/96 Gebhard ν Parliament Arbitration clause
Asia T-109/96 Gebhard v. parlamentti Välityslauseke
Joined Cases T-144/96 and T-219/96
Yhdistetyt asiat T-144/96 ja T-219/96 Υ ν. parlamentti Henkilöstösäännöt
Υ ν Parliament Staff Regulations of Officials
Asia T-156/96 Jensen v. komissio Henkilöstösäännöt
Case T-156/96 Judgment of the Court of First Instance of 16 July 1998 Jensen ν Commission Staff Regulations of Officials
Tuomio 16 päivänä heinäkuuta 1998
Case T-162/96 Judgment of the Court of First Instance of 16 July 1998 Forcheri ν Commission Staff Regulations of Officials
Asia T-162/96 Forcheri v. komissio Henkilöstösäännöt
Joined Cases T-202/96 and T-204/96
Yhdistetyt asiat T-202/96 ja T-204/96 Von Löwis ν. komissio Välityslauseke
Case T-81/97 Judgment of the Court of First Instance of 16 July 1998 Regione Toscana ν Commission Agriculture
Asia T-l 95/97 Tuomio 16 päivänä heinäkuuta 1998 Kia Motors ja Broekman Motorships v. komissio Tavaroiden vapaa liikkuvuus
Case T-195/97 Judgment of the Court of First Instance of 16 July 1998 Kia Motors and Broekman Motorships ν Commission Free movement of goods
Tuomio 17 päivänä heinäkuuta 1998
Case T-l 11/96 Judgment of the Court of First Instance of 17 July 1998 ITT Promedia ν Commission Competition
Asia T-lll/96 ITT Promedia ν. komissio Kilpailu
Judgment of the Court of First Instance of 17 July 1998
Tuomio 17 päivänä heinäkuuta 1998
Case T-l 18/96 Thai Bicycle ν Council Commercial policy
Asia T-118/96 Thai Bicycle v. neuvosto Kauppapolitiikka
Mellett ν Court of Justice Staff Regulations of Officials this bulletin is issued by the Court's Press and Information Division (L-2925 Luxembourg) to provide rapid information on the work of the Court.
Tämänjulkaisun on toimittanut Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tiedotusosasto (L-2925 Luxembourg) välittääkseen lukijoille nopeasti tietoa tuomioistuimen toiminnasta.
Original version: French Completed on 8 February 1999 Catalogue No: DX-AC-99-0003-EN-C
Alkukieli: ranska Toimitustyö päättynyt: 9.2.1999 Luettelonumero: DX-AC-99-0003-FI-C
Free movement of goods
SISÄLLYS
Case C-280/97 ROSE Elektrotechnik GmbH & Co. KG v Oberfinanzdirektion Köln Free movement of goods 6
Asia C-280/97 ROSE Elektrotechnik GmbH & Co. KG v. Oberfinanzdirektion Köln Tavaroiden vapaa liikkuvuus 14
Case C-354/97 Commission of the European Communities v French Republic Agriculture
Asia C-354/97 Euroopan yhteisöjen komissio v. Ranskan tasavalta Maatalous
Case T-244/97 Chanini Menens ν Commission of the
Asia C-206/97 Ruotsin kuningaskunta v. Euroopan unionin neuvosto
Stall Regulations of Officials
Asia T-200/97 Carmen Jiménez ν. sisämarkkinoilla toimiva yhdenmukaistamisvirasto Henkilöstösäännöt
Case T-21/98 22 Carlos Alberto Leite Mateus ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
Asia C-185/98 Euroopan yhteisöjen komissio v. Helleenien tasavalta
9 February 1999
9 päivänä helmikuuta 1999
Preliminary ruling (Men and women — Equal pay — Equal treatment — Compensation for unfair dismissal Definition of pay — Right of a worker not to be unfairly dismissed — Whether falling under Article 119 of the EC Treaty or Directive 761207¡EEC — Legal test for determining whether a national measure constitutes indirect discrimination f or the purposes of Article 119 of the EC Treaty Objective justification) (Full Court) of an employee not continuously employed for a minimum period of two years ending at the effective date of dismissal (hereinafter 'the disputed rule').
Ennakkoratkaisu Miespuoliset ja naispuoliset työntekijät Samapalkkaisuus Tasa-arvoinen kohtelu Laittomasta irtisanomisesta maksettava korvaus — Palkan käsite — Työntekijän oikeus siihen, ettei häntä irtisanota laittomasti EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan tai direktiivin 76/207/ETY soveltamisalaan kuuluminen Oikeudellinen arviointiperuste, jota käytetään määritettäessä, onko kansallista toimenpidettä pidettävä perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitettuna välillisenä syrjintänä - Objektiiviset perustelut (täysistunto) suojasta annettu laki, jäljempänä vuoden 1978 laki).
The dispute in the main proceedings
Vuoden 1978 lain 54 §:ssä säädetään, että työntekijällä, johon tätä säännöstä sovelletaan, on oikeus siihen, ettei hänen työnantajansa irtisano häntä laittomasti.
By order of 13 March 1997, received at the Court on 2 May 1997, the House of Lords referred to the Court for a preliminary ruling five questions on the interpretation of Article 119 of the EC Treaty and Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions.
House of Lords on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 13.3.1997 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 2.5.1997, viisi ennakkoratkaisukysymystä EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan sekä miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY tulkinnasta.
Ms Seymour-Smith started work on 1 February 1990, and was dismissed on 1 May 1991.
Seymour-Smith aloitti 1.2.1990 työn ja hänet irtisanottiin 1.5.1991.
On 26 July 1991 she complained to the Industrial Tribunal that she had been unfairly dismissed by her former employers.
Hän nosti 26.7.1991 Industrial Tribunalissa kanteen sillä perusteella, että hänen entinen työnantajansa oli irtisanonut hänet laittomasti.
Ms Perez commenced employment on 19 February 1990 and was dismissed on 25 May 1991.
Perez aloitti työnsä 19.2.1990, ja hänet irtisanottiin 25.5.1991.
On 19 June 1991 she made a complaint of unfair dismissal by her former employers to the Industrial Tribunal.
Hän nosti 19.6.1991 Industrial Tribunalissa kanteen sillä perusteella.
Those questions were raised in an application by Ms Seymour-Smith and Ms Perez to the High Court of Justice for judicial review of the Unfair Dismissal (Variation of Qualifying Period) Order 1985, S.I. 1985 No 782, hereinafter 'the 1985 Order', which amended Section 54 of the Employment Protection (Consolidation) Act 1978 (hereinafter 'the 1978 Act').
Nämä kysymykset on esitetty judicial review -menettelyssä, jonka Nicole Seymour-Smith ja Laura Perez ovat saattaneet vireille High Court of Justicessa ja joka koskee vuoden 1985 Unfair Dismissal (Variation of Qualifying Period) Ordena (laitonta irtisanomista koskevan suojan edellytyksenä olevan työskentelykauden pituuden muuttamisesta annettu määräys, S I 1985, nro 782; jäljempänä vuoden 1985 määräys), jolla muutetaan vuoden 1978 Employment Protection (Consolidation) Aciin 54 §:ää (työsuhteen
c < nscquence thereof and, subject to certain o nditions, the loss of any benefit which he might reasonably be expected to have gained but for the dismissal. On 20 May 1994 the High Court dismissed an application for judicial review, holding that, although the disputed rule affected more women than men, the statistics did not prove that such an effect was disproportionate.
High Court hylkäsi 20.5.1994 judicial review -menettelyssä esitetyt vaatimukset ja katsoi, että vaikka riidanalainen säännös vaikutti enemmän naisiin kuin miehiin, tilastot eivät osoittaneet, että tämä ero olisi suhteeton.
On 31 July 1995, the Court of Appeal held that the disputed rule was indirectly discriminatory at the time when the applicants were dismissed and was not objectively justified.
Court of Appeal katsoi 31.7.1995, etlä riidanalaisella säännöksellä oli Scymour-Smithin ja Pcrczin irtisanomisajankohtana välillisesti syrjivä vaikutus ja ettei sitä voitu objektiivisesti perustella.
It follows that compensation for unfair dismissal is paid to the employee by reason of his employment, which would have continued but for the unfair dismissal.
Tästä seuraa, että laittomasta irtisanomisesta maksettava korvaus suoritetaan työntekijälle hänen työsuhteensa perusteella, joka olisi jatkunut, jos häntä ei olisi irtisanottu laittomasti.
That compensation therefore falls within the definition of pay for the purposes of Article 119 of the Treaty.
Tämä korvaus kuuluu siten perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitetun palkan käsitteeseen.
The Secretary of State and the applicants in the main proceedings appealed to the House of Lords, which discharged the declaration made by the Court of Appeal and decided to stay proceedings and refer five questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Sekä Secretary of State että pääasian valittajat valittivat House of Lordsiin. House of Lords päätti kumota Court of Appealin päätöksen, lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle viisi ennakkoratkaisukysymystä.
By its second question the national court is asking, essentially, whether the conditions determining whether an employee is entitled, where he has been unfairly dismissed, to obtain reinstatement or re-engagement, or else compensation, fall within the scope of Article 119 of the Treaty or that of Directive 76/207.
Kansallinen tuomioistuin kysyy toisella kysymyksellään ennen kaikkea sitä, kuuluvatko edellytykset, joiden täyttyessä laittomasti irtisanotulla työntekijällä on oikeus työsuhteen jatkamiseen tai palauttamiseen, perustamissopimuksen 119 artiklanvaidirektiivin 76/207/ETY soveltamisalaan.
By its first question, the national court is asking whether a judicial award of compensation for breach of the right not to be unfairly dismissed constitutes pay within the meaning of Article 119 of the Treaty.
Kansallinen tuomioistuin kysyy ensimmäisellä kysymyksellään, onko oikeuden päätöksellä määrätty korvaus siitä, että työntekijän oikeutta siihen, ettei häntä irtisanota laittomasti, on loukattu, perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitettua palkkaa.
On that point it should be noted that where the claim is for compensation, the condition laid down by the disputed rule concerns access to a form of pay to which Article 119 and Directive 75/117 apply.
Tältä osin on todettava, että silloin kun vaatimuksella pyritään korvauksen saamiseen, riidanalaisessa säännöksessä tarkoitettu edellytys koskee oikeutta saada tietynlaista palkkaa, johon sovelletaan 119 artiklaa ja direktiiviä 75/117/ETY.
According to settled case-law, the concept of pay, within the meaning of the second paragraph of Article 119, comprises any other consideration, whether in cash or in kind, whether immediate or future, provided that the worker receives it, albeit indirectly, in respect of his employment from his employer.
Aluksi on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 119 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun palkan käsitteeseen kuuluvat kaikki etuudet, jotka maksetaan rahana tai luontoisetuna, välittömästi tai tulevaisuudessa, jos työnantaja maksaa ne, suoraan tai välillisesti, työntekijälle hänen suorittamastaan työstä.
In this case, the proceedings brought by Ms Seymour-Smith and Ms Perez before the Industrial Tribunal do not relate to the possibleconsequences of a working condition, namely the right not to be unfairly dismissed, but seek compensation as such, which is a matter falling under Article 119 of the Treaty rather than Directive 76/207.
Nyt esillä olevassa asiassa kantajien Industrial Tribunalissa esittämät vaatimukset eivät koske työsuhteen ehdon eli sen oikeuden, ettei työntekijää irtisanota laittomasti, mahdollisia vaikutuksia vaan itse korvausta. Asia kuuluu siten perustamissopimuksen 119 artiklan eikä direktiivin 76/207/ETY soveltamisalaan.
The Court has also held that the fact that certain benefits are paid after the termination of the employment relationship does not prevent them from being in the nature of pay, within the meaning of Article 119 of the Treaty.
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, etlä se, että tietyt etuudet maksetaan työsuhteen päätyttyä, ei sulje pois sitä, etteivätkö ne voisi olla perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitettua palkkaa.
It would be otherwise if the dismissed employee were to seek reinstatement or re-engagement.
Asia olisi toisin, jos vaatimus koskisi irtisanotun työntekijän työsuhteen jatkamisia tai
complied with at all relevant times, whether that is the time when the measure is adopted, when it is implemented or when it is applied to the case in point.
palauttamista.Tällaisessa tilanteessa kansallisessa lainsäädännössä asetetut edellytykset koskisivat työsuhteen ehtoja tai mahdollisuuksia työhön ja kuuluisivat siten direktiivin 76/207/ETY soveltamisalaan.
However, the point in time at which the legality of a rule of the kind at issue in this case is to be assessed by the national court may depend on various circumstances, both legal and factual.
Neljäs kysymys työstä samaa palkkaa. Tämän periaatteen vastaista on paitsi välittömästi sukupuoleen perustuvaa syrjintää merkitsevien säännösten soveltaminen, myös sellaisten säännösten soveltaminen, joilla pidetään voimassa miespuolisten ja naispuolisten työntekijöiden erilaista kohteluasoveltamallaarviointiperusteita, jotka eivät perustu sukupuoleen, silloin kun tällaista erilaista kohtelua ei voida selittää objektiivisesti perustelluilla seikoilla, joihin ci liity sukupuoleen perustuvaa syrjintää.
Next, the best approach to the comparison of statistics is to consider, on the one hand, the respective proportions of men in the workforce able to satisfy the requirement of two years' employment under the disputed rule and of those unable to do so, and, on the other, to compare those proportions as regards women in the workforce.
Kansallinen tuomioistuin kysyy neljännellä kysymyksellään, onko riidanalaisen säännöksen kaltaisen säännöksen laillisuutta arvioitava sen hyväksymispäivän, voimaantulopäivän vai työntekijän irtisanomispäivän mukaan.
It is not sufficient to consider the number of persons affected, since that depends on the number of working people in the Member State as a whole as well as the percentages of men and women employed in that State.
On selvää, että riidanalainen säännös ei merkitse välittömästi sukupuoleen perustuvaa syrjintää.
Thus, where the authority which adopted the act is alleged to have acted ultra vires, the legality of that act must, in principle, be assessed at the point in time at which it was adopted.
On siis tutkittava, voiko se merkitä perustamissopimuksen 119 artiklan vastaista välillistä syrjintää.
On the other hand, in circumstances involving the application to an individual situation of a national measure which was lawfully adopted, it may be appropriate to examine whether, at the time of its application, the measure is still in conformity with Community law.
Aluksi on korostettava, että yhteisön oikeuden vaatimuksia on noudatettava kaikkina asian kannalta merkityksellisinä ajankohtina, riippumatta siitä, onko kyseessä toimenpiteen hyväksyminen, täytäntöönpano vai soveltaminen esillä olevaan asiaan.
It must be ascertained whether the statistics available indicate that a considerably smaller percentage of women than men is able to satisfy the condition of two years' employment required by the disputed rule.
Arvioitaessa, onko kyseessä välillinen syrjintä, on aluksi tutkittava, vaikuttaako riidanalaisen säännöksen kaltainen säännös epäedullisemmalla tavalla naispuolisiin kuin miespuolisiin työntekijöihin.
It is also for the national court to assess whether the statistics concerning the situation of the workforce whether they cover enough individuals, whether they illustrate purely fortuitous or shortterm phenomena, and whether, in general, they appear to be significant.
On kuitenkin katsottava, että ajankohta, jonka mukaan kansallisen tuomioistuimen on arvioitava riidanalaisen säännöksen kaltaista säännöstä, voi riippua erilaisista sekä oikeudellisista seikoista että tosiseikoista.
By its third question, the national court seeks to ascertain the legal test for establishing whether a measure adopted by a Member State has disparate effect as between men and women to such a degree as to amount to indirect discrimination for the purposes of Article 119 of the Treaty.
Näin ollen silloin kun asiassa vedotaan siihen, että säädöksen hyväksyneellä kansallisella viranomaisella ei ole toimivaltaa, kyseisen säädöksen laillisuutta on pääsääntöisesti arvioitava sen hyväksymispäivän mukaan.
In this case, it appears from the order for reference that in 1985, the year in which the requirement of two years' employment was introduced, 77.4% of men and 68.9% of women fulfilled that condition.
Sitä vastoin silloin, kun kyseessä on laillisesti annetun kansallisen säädöksen soveltaminen yksittäistapaukseen, voi olla merkityksellistä arvioida, onko kyseinen säädös soveltamisajankohtanaan edelleen yhteisön oikeuden mukainen.
Such statistics do not appear, on the face of it, to show that a considerably smaller percentage of women than men is able to fulfil the requirement imposed by the disputed rule.
Seuraavaksi on todettava, että paras tapa vertailla tilastoja on verrata ensinnäkin miespuolisen työvoiman osalta niiden työntekijöiden suhteellista osuutta,jotka täyttävät riidanalaisessa säännöksessä asetetun kahden vuoden työskentelyä koskevan edellytyksen, niiden suhteelliseen osuuteen, jotka eivät sitä täytä, ja toiseksi samoja suhteellisia osuuksia naispuolisen työvoiman osalta.
Question 5
Kolmas kysymys
Article 119 of the Treaty sets out the principle that men and women should receive equal pay for equal work. That principle excludes not only the application of provisions leading to direct sex discrimination, but also the application of provisions which maintain different treatment between men and women at work as a result of the application of criteria not based on sex where those differences of treatment are not attributable to objective factors unrelated to sex discrimination.
Kansallinen tuomioistuin pyrkii kolmannella kysymyksellään määrittelemään, millä oikeudellisella arviointiperusteella voidaan osoittaa, vaikuttaako jäsenvaltion hyväksymä säännös eri tavalla miehiin ja naisiin siten, että se merkitsee perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitettua välillistä syrjintää.
It is common ground that the disputed rule does not entail direct sex discrimination. It must therefore be considered whether the rule may constitute indirect discrimination incompatible with Article 119 of the Treaty.
On siis määriteltävä, osoittavatko käytettävissä olevat tilastotiedot, että huomattavasti pienempi prosenttiosuus naispuolisista työntekijöistä kuin miespuolisista työntekijöistä kykenee täyttämään riidanalaisessa säännöksessä asetetun kahden vuoden työskentelyä koskevan edellytyksen.
By its fifth question the national court seeks to ascertain the legal criteria for establishing the objective justification, for the purposes of indirect discrimination under Article 119 of the Treaty, of a measure adopted by a Member State in pursuance of its social policy.
Tällainen tilanne viittaisi sukupuoleen perustuvaan syrjintään, paitsi jos riidanalainen säännös voitaisiin perustella sellaisilla objektiivisilla seikoilla, joihin ei liity sukupuoleen perustuvaa syrjintää.
It is settled case-law that if a Member Stale is able to show that the measures chosen reflect a necessary aim of its social policy and are suitable and necessary for achieving that aim, the mere
Lisäksi on muistettava, että tuomioistuimen tehtävänä on kansallisen arvioida,
As regards the establishment of indirect discrimination, the first question is whether a measure such as the rule at issue has a more unfavourable impact on women than on men.
Tältä osin on todettava, että perustamissopimukseni 19 artiklassavahvistctaan periaate, jonka mukaan miespuolisille ja naispuolisille työntekijöille maksetaan samasta
fact that the legislative provision affects far more women than men at work cannot be regarded as a breach of Article 119 of the Treaty.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että jos jäsenvaltio katsoo, että sen valitsemat toimenpiteet ovat sen perustellun sosiaalipolitiikan mukaisia, että niillä voidaan saavuttaa sosiaalipolitiikan tavoitteet ja että ne ovat tarpeen tämän toteuttamiseksi, pelkästään se, että säännös koskee huomattavasti suurempaa prosenttiosuutta naispuolisista kuin miespuolisista työntekijöistä, ei merkitse perustamissopimuksen 119 artiklan rikkomista.
Mere generalisations concerning the capacity of a specific measure to encourage recruitment are not enough to show that the aim of the disputed rule is unrelated to any discrimination based on sex nor to provide evidence on the basis of which it could reasonably be considered that the means chosen were suitable for achieving that aim.
Nyt esillä olevassa asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että vuonna 1985 eli vuonna, jona kahden vuoden työskentelyä koskevasta edellytyksestä säädettiin, 77,4 prosenttia miespuolisista työntekijöistä ja 68,9 prosenttia naispuolisista työntekijöistä täytti tämän edellytyksen.
Although social policy is essentially a matter for the Member States under Community law as it stands, the fact remains that the broad margin of discretion available to the Member States in that connection cannot have the effect of frustrating the implementation of a fundamental principle of Community law such as that of equal pay for
Vaikka on totta, että yhteisön oikeuden nykyisessä kehitysvaiheessa sosiaalipolitiikka kuuluu pääasiallisesti jäsenvaltioiden toimivaltaan, jäsenvaltioiden harkintavalta tältä osin ei kuitenkaan voi tehdä tyhjäksi miespuolisten ja naispuolisten työntekijöiden samapalkkaisuuden kaltaisen yhteisön oikeuden perusperiaatteen toteuttamisia.
The Court ruled:
Viides kysymys
A judicial award of compensation for breach of the right not to be unfairly dismissed constitutes pay within the meaning of Article J19 of the EC Treaty.
TuomUmtuimen päätöksellä määrätty korvaus sälä, etlä työntekijän oikeutta siihen, ellei häntä irtisanota laittomasti, on loukattu, on EY:n perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitettua palkkaa.
The conditions determining whether an employee is entitled, where he has been unfairly dismissed, to obtain compensation fall within the scope of Article 119 of the Treaty.
Edellytykset, joiden täyttyessä laittomasti irtisanotulla työntekijällä on oikeus saada korvausta, kuuluvat perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan.
However, the conditions determining whether an employee is entitled, where he has been unfairly dismissed, to obtain reinstatement or re-engagement fall within the scope of Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions.
Sitä vastoin edellytykset, joiden täyttyessä laittomasti irtisanotulla työntekijällä on oikeus työsuhteen jatkamiseen tai palauttamiseen, kuuluvat miesten ja naisien tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY soveltamisalaan.