natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The United Kingdom's second application for membership in 1967 — again with Ireland, Denmark and Norway — also failed to make any headway in the face of French reservations.
Sille oli elintärkeää kyetä viemään ylituotantonsa yhteisille markkinoille vapaasti ja takuuhinnoilla. Jäsenyyden puolesta puhui myös Ison-Britannian jäsenyyshakemus, koska Iso-Britannia oli Tanskan suurin vientimaa.
Only after de Gaulle stepped down in 1969 did a breakthrough come at the Hague Summit later that year.
Vuosi EFTAssa oli osoittanut Tanskan teollisuuden kykenevän hyödyntämään tilaisuuksia.
At the end of prolonged negotiations, the accession Treaties were eventually signed on 22 January 1 972.
Kaikki nämä tekijät syrjäyttivät epäilyt ja pelot yhdentymisen seurauksista ja kansallisen talouspoliittisen päätösvallan luovuttamisesta.
And on 1 January 1973, following successful referendums in Ireland and Denmark and ratification by the national parliaments, the United Kingdom, Ireland and Denmark joined the Communities.
Irlannilla oli perinteisesti tiiviit ja laajat kulttuuriset, uskonnolliset ja sotilaalliset siteet manner-Eurooppaan, ja maa suhtautuikin hyvin avoimesti osallistu miseen Euroopan yhdentymisprosessiin.
Norway, however, ended up staying outside after 53.49% of the voters in its referendum rejected membership.
Myös irlantilaiset pitivät sitä mahdollisuutena kasvattaa elintärkeää maataloustuotevientiään.
On its return to democracy Greece applied for membership of the Community in 1975, followed by Portugal and Spain in 1977.
Maatalouden tärkeä osuus Irlannin taloudessa näkyy siinä, että joka viides työntekijä työskentelee sen palveluksessa.
Greece saw this as a way of stabilizing its newly restored democracy and enhancing its standing and influence on the international stage.
Maatalouden osuus kaikesta viennistä on kolmannes, ja siihen perustuva elintarviketeollisuus tarjoaa lähes neljänneksen teollisuustyöpaikoista.
In economic terms the hope was that membership would help to modernize agriculture and industry and so put the economy back on its feet.
1930-luvun puolivälissä alkanut teollistumisprosessi kasvatti teollisuutta voimakkaasti, ja myös tämä edellytti uusien markkinoiden hankkimista.
Widespread reservations about the restrictions which this would place on national sovereignty and fears of increased foreign intervention in Greek domestic affairs were not allowed to overshadow these economic interests, and on 1 January 1981 Greece became the 10th member of the Community.
Parantunut kilpailukyky antoi Irlannin teollisuudelle hyvän syyn uskoa kaupan ja hyvinvoinnin kasvavan yhteisille markkinoille pääsyn jälkeen. Irlannin kannalta merkittävä tekijä olivat vielä yhteisön sosiaali- ja aluekehitysrahastot, joista oli luvassa muita taloudellisia etuja.
Spain's share from Community regional programmes was also expected to help bridge the differences in living standards between the various regions. In the industrial sector it would be in a better position to embark on the painful but necessary process of structural adjustment with the assistance of its new partners.
Myös Espanjan ja Portugalin liittyminen aiheutti monia hankaluuksia, mutta niistä sovittiin lopulta neuvotteluissa, ja kun liittymissopimukset oli allekirjoitettu kesäkuussa 1985 ja ratifioitu kaikissa kahdessatoista parlamentissa, maista tuli yhteisön yhdestoista ja kahdestoista jäsenmaa 1. tammikuuta 1986.
For Portugal, membership of the Community, after the loss of its colonies and domestic political upheaval, meant a return to its original European roots.
Espanjalle jäsenyys merkitsi pitkäaikaisen tavoitteen toteutumista, vaikka sen eristyminen Euroopasta olikin jo lähes päättynyt Francon kuoleman jälkeen.
The Community offered both an opportunity to escape from political isolation and the best prospect for economic recovery.
Jäsenyyden taloudellinen päätavoite oli, että EU-rahastoista saaduilla varoilla saataisiin vauhtia jo entuudestaan erittäin kilpailukykyisen maatalouden tuotantoreservien hyödyntämiseen.
The confidence inspired by membership revived investment activity by large firms, which had been very hesitant since the revolution and was vital for the country's industrial development in particular.
Yhteisön alueohjelmien odotettiin myös tasoittavan elintasoeroja eri puolilla Espanjaa.
Equally the Portuguese looked to the Community for stimulus and support (not least financial) for economic restructuring, particularly in agriculture.
Teollisuudessa maa pystyisi uusien kumppaneiden avulla toteuttamaan paremmin tuskallisen, mutta välttämättömän rakenne-
The accession of Spain and Portugal also raised many difficulties, but they were eventually settled in the negotiations and after the signing of the accession Treaties in June 1985 and their ratification by all 12 parliaments, the two countries duly became the 11 th and 12th Member States.
Liittymisneuvotteluiden kuluessa heräsi luonnollisesti kysymys siitä, mitä tapahtuisi muille EFTA-maille (Ruotsi, Sveitsi, Itävalta, Portugali, Suomi ja Islanti). Jotkin niistä eivät voineet liittyä yhteisöön puolueettoman asemansa takia tai niitä ei voitu hyväksyä niiden epädemokraattisen hallinnon takia.
For Spain, this was the fulfilment of a long-standing ambition, although its isolation from Europe had already largely come to an end following Franco's death.
Ratkaisu löytyi vapaakauppasopimuksista, jotka kyseiset maat ja yhteisö allekirjoittivat heinäkuussa 1972.
From the economic point of view the main hope was that the funds
Myös Norja liittyi vapaakauppa-alueeseen, kun varsinainen liittyminen yhteisöön oli hylätty kansanäänestyksessä.
These were the kind of considerations that prompted Austria, Finland, Sweden and Norway to open accession negotiations, which were successfully concluded in 1994.
Tällaiset pohdiskelut saivat Itävallan, Suomen, Ruotsin ja Norjan aloittamaan liittymisneuvottelut, jotka saatiin onnistuneeseen päätökseen vuonna 1994.
In the summer and autumn of that year referendums were held in all four countries, with Austria, Finland and Sweden coming out in favour of accession, while Norway again voted against membership as in 1972 — by a majority of 52.4%.
Kyseisen vuoden kesällä ja syksyllä kaikissa neljässä maassa järjestettiin kansanäänestys. Itävalta, Suomi ja Ruotsi äänestivät liittymisen puolesta, kun taas Norja äänesti sitä vastaan vuoden 1972 tapaan — 52,4 prosentin enemmistöllä.
The entry of Austria, Finland and Sweden into the EU has thus brought the number of Member States to 15.
Itävallan, Suomen ja Ruotsin mukaantulo nosti jäsenmäärän viiteentoista.
Norway, on the other hand, will continue to pursue its interests within the European Economic Area (EEA).
Norja puolestaan jatkaa etujensa valvomista Euroopan talousalueen (ETA) puitteissa.
With the attraction of the Community boosted by the single market and the impetus towards political union gathering pace with the EU Treaty, other European countries came to feel that integration was moving up a gear and that it would be better to play an active part in shaping the new order as an equal partner rather than having to adapt to firmly cemented structures at a later stage.
Sisämarkkinat tekivät yhteisön entistä houkuttelevammaksi, ja kehitys kulki kohti EU:n perustamissopimuksessa määriteltyä poliittista unionia. Muut Euroopan maat vakuuttuivat siitä, että yhdentyminen edistyi jo aivan uudella tasolla ja että oli parempi olla aktiivisesti mukana valmistelemassa uutta
After the entry into force of the Maastricht Treaty new members would, in any case, have to join the European Union rather than just the EC.
Sisämarkkinat ja poliittisen unionin mahdollisuus nähtiin aivan uutena haasteena, ja vuonna 1987 maan poliittinen suhtautuminen EY:hyn muuttui olennaisesti.
1995 EUR 15 many years after the Second World War to avoid getting drawn into any conflict between the superpowers.
1995 EUR 15 täysjäsenyyttä sillä ehdolla, että se saisi säilyttää puolueettomuutensa.
It took great care to cultivate balanced relations with both East and West.
Ruotsin ja EY:n suhteita oli aina rajoittanut Ruotsin perinteinen puolueettomuus, eikä jäsenyyden ehdottaminen tullut vuosiin kysymykseenkään.
In particular it sought to maintain friendly relations with the Soviet Union under the 1948 Treaty of friendship with the USSR, which was not formally repealed until January 1992 as part of the Treaty arrangements settling relations between Finland and Russia.
Itä-Euroopan mullistukset 1990-luvun alkupuolella johtivat kuitenkin asteittain käsitykseen, jonka mukaan EU-jäsenyys ei enää ollut ristiriidassa puolueettomuuden kanssa.
As in Sweden, the changes to the geopolitical landscape in Europe prompted the Finns to rethink their attitude and on 18 March 1 992 Finland formally applied for membership of the EC.
Ihmiset oivalsivat, että Ruotsi oli jo omaksunut suuren osan yhteisön säännöistä, ja he alkoivat pohtia itävaltalaisten tapaan jäsenyyden hyviä ja huonoja puolia.
In its statement to Parliament on 27 February 1992 the Government very clearly spelled out the grounds for its application. These were not solely economic.
Ratkaisevana tekijänä oli Ruotsin halu olla aktiivisesti mukana perustettaessa Eurooppaan uutta järjestystä ja vaikuttaa unionin jäsenenä tulevaan poliittiseen, taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteistyöhön.
The Government considered it essential for Finnish businesses to be able to operate on their main markets on the same terms as their competitors.
Suomi pyrki tarkoin kehittämään suhteitaan tasapainoisesti niin itään kuin länteen.
It also recognized that EC membership would allow Finns to participate in cooperation as equal partners — be it in research, education, the arts or any other field.
Ennen kaikkea Suomi yritti säilyttää ystävälliset suhteet Neuvosto liittoon vuonna 1948 tehdyn YYA-sopimuksen mukaisesti.
Finland wanted to share in making the decisions in every field of Community activity.
Sopimus kumottiin vasta tammikuussa 1992 osana sopimusjärjestelyjä, joilla määriteltiin Suomen ja Venäjän väliset suhteet.
Finally, it had come to the conclusion that following the changes that marked the end of the continent^s division under the cold war, the European Community held the key to the future political and economic development of Europe as a whole.
Euroopan geopoliittisen maiseman muuttuminen sai suomalaiset ruotsalaisten tapaan tarkistamaan käsityksiään, ja Suomi haki muodollisesti EY:n jäsenyyttä 18. maaliskuuta 1992.
incompatible with its neutral stance.
Hallitus ilmaisi hakemusperusteet selkeästi lausunnossaan eduskunnalle 27. helmikuuta 1992.
People came to realize that Sweden had already taken over a large part of the Community rules and began to weigh up the pros and cons of membership along the lines sought by Austria.
Hallitus katsoi välttämättömäksi, että suomalaiset yritykset voivat toimia päämarkkinoillaan samoilla ehdoilla kuin kilpailijansakin.
The deciding factor was Sweden's determination to play a major part in establishing a new order in Europe and to use its weight as a member of the Union to influence future political, economic and social cooperation.
Lisäksi se tähdensi, että EY-jäsenyys sallisi suomalaisten osallistua tasavertaisina kumppaneina yhteistyöhön tutkimuksen, koulutuksen, taiteen ym. aloilla.
Because of its geographical situation and historical experience, Finland reacted very cautiously to West European integration for
Lopuksi se oli tullut siihen tulokseen, että niiden muutosten jälkeen, jotka merkitsivät Euroopan kylmän sodan aikaisen kahtiajaon loppumista, Euroopan yhteisöllä oli avain Euroopan kokonaisvaltaiseen poliittiseen ja taloudelliseen kehitykseen.
Given the successful history of enlargement, it may come as a surprise that the EC has also seen one withdrawal.
Kun otetaan huomioon laajentumisen menestyksekäs historia, voi tuntua yllättävältä, että EY on kokenut myös yhden takaiskun.
Greenland belongs to Denmark and had become part of the Community in 1973.
Grönlanti kuuluu Tanskaan, ja siitä tuli osa yhteisöä vuonna 1973.
In February 1982 a referendum was held there, resulting in a narrow majority against continued membership.
Helmikuussa 1982 siellä pidettiin kansanäänestys, jossa niukka enemmistö asettui vastustamaan jäsenyyden jatkamista.
Although the Treaties contain no arrangements for withdrawal, in February 1984 the Community agreed with the Danish Government to allow Greenland to leave the EC on 1 January 1985, granting it the status of an associated overseas territory instead.
Vaikka jäsenyyssopimuksissa ei ole eroamisjärjestelyjä, yhteisö ja Tanskan hallitus myönsivät helmikuussa 1984 Grönlannille eron EY:stä 1. tammikuuta 1985 alkaen. Samalla Grönlanti sai merentakaisen assosioidun alueen aseman.
Applications for membership have also been received from Turkey (1987), Cyprus and Malta (1990) and Switzerland (1992).
Jäsenyyshakemuksen ovat jättäneet myös Turkki (1987), Kypros ja Malta (1990) sekä Sveitsi (1992).
Moreover the collapse of the Soviet bloc has also opened up the prospect of further links and enlargement.
Itäblokin hajoaminen on avannut uusia laajentumismahdollisuuksia.
Poland, the Slovak Republic, the Czech Republic, Hungary, Bulgaria and Romania are all seeking closer ties and eventual membership.
Puola, Slovakian tasavalta, Tsekin tasavalta, Unkari, Bulgaria ja Romania hakevat tiiviimpiä suhteita ja viime kädessä jäsenyyttä.
But it will be some time before any of them will be able to join, as their level of economic development must first gradually be brought into line with the EU.
Kestää kuitenkin vielä jonkin aikaa ennen kuin nämä maat voivat liittyä jäseniksi, koska niiden taloudellinen kehitys on ensin asteittain saatettava EU:n tasolle.
To help them towards this goal, the Union concluded a series of association agreements with them between 1991 and 1993.
Tämän tavoitteen edistämiseksi unioni solmi maiden kanssa joukon liitännäissopimuksia vuosina 1991 — 1993.
But events in the former Yugoslavia have shown that peace in Europe cannot be taken for granted.
Entisen Jugoslavian tapahtumat ovat kuitenkin osoittaneet, että Euroopan rauhaa ei voi pitää itsestäänselvyytenä.
The Union must also work to promote peace beyond its own zone of stability.
Unionin on ponnisteltava rauhan edistämiseksi myös sen oman vakaan alueen ulkopuolella.
Cooperation between the Member States in foreign and security policy should help to boost the prospects of success here too.
Jäsenvaltioiden välisen uiko­ ja turvallisuus­poliittisen yhteistyön pitäisi lisätä onnistumisen mahdollisuuksia tälläkin alueella.
For it is precisely in securing peace that integration has stood the test and it is there that its credibility is at stake.
Juuri rauhan turvaamisessa yhdentyminen on nimittäin osoittautunut onnistuneeksi ratkaisuksi, ja juuri siinä sen uskottavuus on koetuksella.
As the major force for continued peace in Western Europe, we all owe the Union ongoing
Unioni on Länsi­Euroopan
This underlying concern left its mark on the Treaties establishing the Community and the Union in the principal aims which they set out, namely to preserve and strengthen peace, to achieve economic integration for the benefit of all citizens of the Union through the creation of a single internal market, to work towards political union and, last but not least, to strengthen and promote social cohesion within the Union.
Tämä perusajatus näkyy myös yhteisön ja unionin perustamissopimuksissa, joissa tärkeimpinä tavoitteina ovat rauhan turvaaminen ja lujittaminen, taloudellisen yhdentymisen toteuttaminen unionin kaikkien kansalaisten hyväksi sisämarkkinoiden avulla, pyrkimys poliittiseen unioniin sekä sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittaminen ja edistäminen unionissa.
Safeguarding peace
Rauhan turvaaminen
The Schuman Plan for the creation of the ECSC saw Franco-German reconciliation as the keystone of a new European order and explicitly sought to create conditions that would make any future war not. only improbable, but impossible.
Schumanin suunnitelmassa EHTYn perustamiseksi pidettiin Ranskan ja Saksan sovintoa uuden Euroopan järjestyksen kulmakivenä, ja siinä nimenomaan pyrittiin luomaan olosuhteet, jotka tekisivät tulevat sodat ei vain epätodennäköisiksi, vaan mahdottomiksi.
The Community and the Union have succeeded in making that ideal a reality.
Yhteisö ja unioni ovat onnistuneet tekemään ihanteesta todellisuutta.
Military conflict between the Member States is quite unthinkable today.
Aseellinen selkkaus jäsenvaltioiden välillä ei tulisi tänään kuuloonkaan.
Economic integration support and encouragement.
Taloudellisen yhdentymisen perustavoitteet on määritelty perustamissopimuksissa: rauhan jatkumisen tärkein voima, ja se ansaitsee jatkuvan tukemme ja rohkaisumme.
Its achievements should be seen as an incentive to preserve those aspects of integration that have proved their worth and to improve those where shortcomings are uncovered.
Sen saavutuksia tulisi pitää kannustimena niiden yhdentymisen tuomien asioiden säilyttämiseen, jotka ovat todistaneet arvonsa, ja niiden asioiden parantamiseen, joissa on havaittu puutteita.
The basic aims of economic integration spelled out in the Treaties are: the harmonious development of economic activities, steady and balanced economic expansion, raising the standard of living, a high level of employment, economic and monetary stability.
* taloudellisen toiminnan johdonmukainen kehittäminen * pysyvä ja tasapainoinen taloudellinen kasvu * elintason parantaminen * korkea työllisyystaso * taloudellinen ja valuuttapoliittinen vakaus.
These general economic objectives apply to all three Communities within the Union.
Nämä yleiset taloudelliset tavoitteet koskevat unionin kaikkia kolmea yhteisöä.
The European Coal and Steel Community is responsible for the broad regulation of these two key sectors of the Member States' economies.
Euroopan hiili- ja teräsyhteisö (EHTY) vastaa jäsenvaltioiden kansantalouksien kahden avainalan yhteisestä hallinnasta.
Among other things, this involves guaranteeing market supplies of coal and
Tämä tarkoittaa mm. hiilen ja teräksen tarjonnan takaamista, hintojen sääntelyä, työläisten
Regrettably this basic aim of European integration has tended to be forgotten both in the media coverage of the Union and in the public mind.
Valitettavasti tämä Euroopan yhdentymisen perustavoite tahtoo unohtua niin tiedotusvälineiden unionia käsittelevissä uutisissa kuin suuren yleisön mielissä.
People's general attitudes to the European Union, if they think about it at all, are largely coloured by the negative aspects.
Ihmisten yleinen asennoituminen unionia kohtaan, jos he ylipäänsä ajattelevat siitä mitään, on negatiivisten asioiden sävyttämä.
They simply cannot understand why there should be wine lakes and butter mountains, for instance, and grumble at being asked to pay prices that are seen as too high when there are such huge surpluses.
He eivät yksinkertaisesti voi ymmärtää, miksi pitää olla viinijärviä ja voivuoria, ja he nurisevat hinnoista, joita he pitävät liian korkeina tähän ylituotantoon nähden.
Media headlines about alleged or genuine crises in the Community, squabbling between the Member States over issues such as the future course of integration, inconclusive summits — all these tend to undermine public confidence in the Union's ability to tackle the pressing economic and social problems of our time.
Tiedotusvälineiden otsikot yhteisön kuvitelluista tai todellisista kriiseistä, jäsenvaltioiden kinastelu yhdentymisen tulevaisuuden kaltaisista tärkeistä asioista, tuloksettomat huippukokoukset
For most people, what goes on in Brussels, the home of the Council of Ministers and the Commission, is quite impenetrable.
— kaikki nämä murentavat yleisön luottamusta unionin kykyyn suoriutua aikamme vaikeista taloudellisista ja sosiaalisista ongelmista.
For them it is a place where a huge and powerful bureaucracy regulates countless aspects of their daily lives, usually making things more difficult and complicated rather than simpler.
— on hämärän peitossa. Heille se merkitsee paikkaa, jossa suuri ja mahtava byrokratia säätelee heidän jokapäiväisen elämänsä lukemattomia yksityiskohtia tehden asiat useimmiten vaikeammiksi ja monimutkaisemmiksi kuin helpommiksi.
This booklet will show many of these attitudes to be mistaken.
Tämä kirjanen osoittaa monet näistä näkemyksistä virheellisiksi.
The European Union is much more than just bureaucracy, butter mountains and enormous costs.
Euroopan unioni on paljon enemmän kuin byrokratiaa, voivuoria ja valtavia kustannuksia.
First and foremost it is a tried and tested guarantee of peace.
Ennen kaikkea se on koeteltu ja toimivaksi havaittu rauhan tae.
And for this reason alone — if for no other— its value for the people of Europe is incalculable.
Ja jo tästä syystä, jos ei mistään muusta, sen arvo Euroopan kansoille on mittaamaton.
out the route to economic and monetary union leading eventually to a single European currency.
Tarkempi kuvaus taloudellisen yhdentymisen etenemisestä on luvussa III —Taloudellinen yhdentyminen.
Steel, regulating prices, improving workers' living and working conditions, promoting trade and investment and helping the industries to make vital structural adjustments to meet changing world economic conditions.
elin- ja työolojen parantamista, kaupankäynnin ja investointien edistämistä sekä teollisuuden avustamista elintärkeiden rakennemuutosten toteuttamisessa maailmantalouden muuttuvissa olosuhteissa.
The Community's founding fathers believed that economic integration would inevitably
Taloudellinen yhdentyminen oli ensimmäinen vaihe, eikä sitä pidetty itsetarkoituksena, vaan askeleena tiellä kohti poliittista unionia.
The European Atomic Energy Community, like the ECSC, only deals with a limited sector of the economy.
Euroopan atomienergiayhteisö (Euratom) keskittyy EHTYn tapaan talouden yhteen kapeaan osa-alueeseen.
It is responsible for joint research and action on the use of nuclear energy.
Se vastaa ydinenergian yhteisestä tutkimuksesta ja käytöstä.
In particular, its task is to promote the emergence and development of nuclear industries in the Member States and to secure their supplies of fissile material.
Sen tehtävä on ennen kaikkea edistää jäsenvaltioiden ydinteollisuuden rakentamista ja kehittämistä ja varmistaa sen raaka-aineen saanti.
The European Economic Community — renamed the 'European Community' under the Treaty of Maastricht — takes a broader approach than the other two Communities.
Euroopan talousyhteisö (ETY) — jonka nimeksi tuli "Euroopan yhteisö" Maastrichtin sopimuksessa — on toiminta-alaltaan kahta muuta yhteisöä laajempi.
Its task is to mould the Member States into a single Community embracing every sector of the economy.
Sen tehtävä on yhdistää jäsenvaltiot yhteisöksi talouden kaikilla aloilla.
It covers such key areas as the free movement of goods and workers, freedom of establishment and freedom to provide services, the free movement of capital and payments, competition policy, economic and monetary policy, agricultural policy, transport policy, environmental policy, research and technology and industrial policy.
Sen avainalueita ovat tavaroiden ja työvoiman vapaa liikkuminen, sijoittautumisen ja palveluiden tarjoamisen vapaus, pääoman ja maksuliikenteen vapaa liikkuminen, kilpailupolitiikka, talous- ja valuuttapolitiikka, maatalouspolitiikka, liikennepolitiikka, ympäristöpolitiikka sekä tutkimus, teknologia-ja teollisuuspolitiikka.
The Treaty on European Union reinforces economic and monetary policy by mapping
Sopimus Euroopan unionista (EU) täydentää talous- ja valuuttapolitiikkaa määrittelemällä tien talous- ja rahaliittoon, joka johtaa lopulta yhteisen eurooppalaiseen valuuttaan.
Since 1979 the people of the Union have been able to determine the make-up of the European Parliament through the European elections.
Vuodesta 1979 alkaen unionin kansat ovat voineet määrätä Euroopan parlamentin kokoonpanon Eurooppa-vaaleissa.
Parliament is coming to play an increasingly important role in the Union's decision-making.
Parlamentin osuus unionin päätöksenteossa on tulossa yhä tärkeämmäksi.