natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Consequently where the Community intervenes in the protected sphere of a fun­damental right it may neither violate the principle of pro­portionality nor affect the essential content of that right ([1989] ECR 2237).
Jäsenvaltioita ja yhteisön toimielimiä vaaditaan tässä asiakirjassa liittymään muodollisesti tähän julistukseen, mitä ei tosin ole vielä tähän mennessä tapahtunut.
— privacy (National Panasonic [1980] ECR 2033, 2056 et seq.);
Lisäksi Euroopan parlamentti antoi 11. maaliskuuta 1993 päätöslauselman [2], jossa viitattiin sopimukseen Euroopan unionista ja kehotettiin EY:n toimielimiä ja kolmansien maiden hallituksia kunnioittamaan ihmisoikeuksia. sia.
It is in principle the European Community which is com­mitted to respecting fundamental rights.
Perusoikeuksien suojelulle on kuitenkin asetettu rajoja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen lainkäytön mukaisesti (Euroopan yhteisöjen tuomioistuin kok. 1970, 1125).
— medical secrecy (Commission ν Federal Republic of Germany [1992] ECR 2575);
(Euroopan yhteisöjen tuomioistuin, kok. 1989, 2237).
EUROPEAN PARLIAMENT · Directorate-General for Research
Parlamentti hyväksyi 10. helmikuuta 1994 institutionaalisten asioiden valiokunnan laatiman luettelon Euroopan unionin takaamista ihmisoikeuksista.
1993 [2] referring to the EU Treaty, to respect human rights.
Euroopan yhteisö on periaatteessa velvoitettu kunnioittamaan perusoikeuksia.
States are only required to comply with the minimum standards which the rights lay down when they are imple menting Community law (cf.
Jäsenvaltiot ovat sidottuja niissä oleviin vähimmäisstandardeihin vain, jos ne soveltavat yhteisön oikeutta (vrt.
Article 5 of the EC Treaty).
EY:n perustamissopimuksen 5 artikla).
Codification and accession to the European Human Rights Convention
Perusoikeuksien kokoaminen ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen jäsenyys
On 10 February 1994 Parliament adopted a list drawn up by its Committee on Institutional Affairs of human rights guaranteed by the European Union.
Samalla Euroopan parlamentti vaati hallitusten välistä konferenssia hankkimaan Euroopan unionille oikeushenkilöyden, jotta se voi liittyä Euroopan ihmisoikeussopimukseen.
The list draws large ly on the fundamental rights declaration of 1989.
(Tämä Euroopan parlamentin vaatimus oli jos 17. syyskuuta 1996 annetussa päätöslauselmassa.) [4]
In 1993 the new Committee on Civil Liberties and Internal Affairs set up under the Maastricht Treaty produced its first annual report on respect for human rights in the Community, and a resolution on the subject was adopted by Parliament on 11 March 1993 [3].
Lisäksi Euroopan parlamentti huomauttaa, että jokaisella ihmisellä on oltava todellinen suoja EU:n direktiiveihin perustuvien perusoikeuksien loukkauksia vastaan, ja vahvistaa, että valitusmahdollisuutta on parannettava hallitusten välisen konferenssin yhteydessä.
In this context Parliament calls on the Intergovernmental Conference to invest the European Union with legal personality so that it can accede to the EHRC (a plea also made in Parliament's resolution of 17 September 1996) [4].
Euroopan par lamentti vaatii myös, että sosiaalipöytäkirja ja sopimus sosiaalipolitiikasta sekä sosiaalinen peruskirja on liitettävä perustamissopimukseen, ja että EU liittyy Eurooppaneuvoston sosiaaliseen peruskirjaan.
To strengthen the protection of fundamental rights in the European Union, Parliament in particular has been call ing for the legal conditions to be created to enable fundamental rights to be codified, so as to ensure that rights are comprehensively safeguarded under Community law.
Jotta perusoikeuksien turvaa voitaisiin vahvistaa Euroopan unionissa, erityisesti Euroopan parlamentti vaatii, että laaditaan perusoikeuksien perustamissopimukseen kokoamista varten tarvittavat ojkeudelliset edellytykset, jotta oikeudet voidaan taata kattavasti yhteisön oikeusjärjestyksessä.
The Council requested the ECJ to draw up a report on whether the Community had the power to accede to the EHRC.
Euroopan unionin neuvos to pyysi Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen lausuntoa siitä, onko Euroopan yhteisöllä (EY) valtuutta liittyä ihmisoikeussopimukseen.
In its report of 28 March 1996 (European Journal of Business Law 1996, p. 307 et seq.) the Court found that the Community was not so empowered.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin epäsi tässä 28.3.1996 (European Journal of Business Law 1996, 307 ja seuraavat) antamassaan lausunnossa EY:ltä valtuuden liittyä Euroopan ihmisoikeussopimukseen.
Accession founders on the principle in Community law of limited individual authority, which also applies to action under inter national law.
Jäsenyyden estävät yhteisön oikeudessa oleva rajoitettu erityisvaltuutus, joka koskee myös kansanoikeudellista kaupankäyntiä.
The Court found that Article 235 was not a sufficient basis for such authority.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin totesi, että EY:n perustamissopimuksen 235 artikla ei ole riittävä perusta valtuutukseen.
Accession to the EHRC would be equivalent to an amendment of the Treaty, since it would result in an essential change in the present Community system for protecting human rights, as it would entail the Community's integration into a different institutional system governed by international law and the incorporation of all the provisions of the EHRC into Community law.
Ihmisoikeussopimuksen jäsenyys vastaisi perus tamissopimuksen muuttamista, koska jäsenyys vaikuttaisi huomattavasti nykyiseen yhteisön ihmisoikeuksien suojelua koskevaan järjestelmään, koska se toisi mukanaan yhteisön kansanoikeudelliseen, toimielimenä toisenlaiseen järjestelmään sitomisen ja kaikkien Euroopan ihmisoikeussopimuksen määräysten siirtymisen yhteisön oikeusjärjestykseen.
Finally Parliament asserts that all agreements concluded by the Union with third countries must include human rights clauses enabling the agreement concerned to be suspended if human rights are abused.
Lopuksi Euroopan parlamentti vahvistaa, että kaikissa sopimuksissa, joita unioni tekee kolmansien maiden kanssa, on oltava ihmisoikeuslauseke, joka mahdollistaa kyseisen sopimuksen purkamisen, jos ihmisoikeuksia ei kunnioiteta.
On 10 February 1977 Parliament issued a declaration of political principle on the definition of fundamental rights. The declaration was adopted by the Council and Commission and signed in Luxembourg on 5 April 1977 by the Presidents of the three bodies.
Euroopan parlamentti antoi jo 10. helmikuuta 1977 poliittisen perusoikeuksien määrittämistä koskevan periaate julistuksen, jonka neuvosto ja komissio hyväksyivät ja jonka näiden kolmen toimielimen puheenjohtajat allekirjoittivat Luxemburgissa 5. huhtikuuta 1977.
This declaration was subsequently expanded by a declaration of 1989 (resolution on the declaration of fundamental rights and freedoms, [1], which includes a comprehensive list of fundamental rights.
Tätä julistusta laajennettiin siihen liittyvällä vuoden 1989 julistuksella (perusoikeuksien ja perusvapauksien tulkintaa koskeva päätöslauselma, EYVL C 120/51) [1], jossa on kattava
[1] Resolution: A2-0003/89 [2] Resolution: A3-0025/93 [3] Owninitiative procedure: INI0144 (LEG=3) [4] Resolution: A4-0223/96
[1] päätöslauselma: A2-0003/89 [2] päätöslauselma: A3-0025/93 [3] aloitemenettely: INI0144 (LEG=3) [4] päätöslauselma: A4-0223/96
CITIZENS OF THE UNION AND THEIR RIGHTS by Articles 138d and 138e ECT (*1.3.14 and 2.5.O.).
UNIONIN KANSALAINEN JA HÄNEN OIKEUTENSA
LEGAL BASIS Articles 8-8e of the EC Treaty.
OIKEUDELLINEN PERUSTA EY:n perustamissopimuksen 8­8e artikla.
With the exception of electoral rights, the substance of Union citizenship achieved to date is to a considerable extent simply a systematization of existing rights (particu­larly as regards freedom of movement, the right of resi­dence and the right of petition), which have now been enshrined in primary law on the basis of a political idea.
Unionin kansalaisuuden nykyinen sisältö muodostuu laa­joilta osin (lukuun ottamatta äänioikeutta ja vaalikelpoisu­utta) jo aiemmin olemassa olleiden oikeuksien systemati­soinnista (erityisesti vapaata liikkuvuutta, oleskeluoikeut­ta ja vetoomusoikeutta koskeva sisältö), ja nyt on kyse sen kirjaamisesta primäärioikeuteen poliittisen virikkeen johdosta.
Inspired by the freedom of movement for persons envis­aged in the Treaties, the introduction of a European citi­zenship with precisely defined rights and duties was con­sidered as long ago as the 1960s.
Perussopimusten edellyttämän henkilöiden vapaan liikku­vuuden inspiroimana suunniteltiin jo 1960­luvulla täs­mennetyin oikeuksin ja velvollisuuksin varustetun Euroopan kansalaisuuden käyttöönottoa.
Following preparatory work which began in the mid-1970s, in 1990 this project was placed in the context of the European Union.
1970­luvun puolivälissä alkaneiden esivalmistelujen päätyttyä tuotiin hanke vuonna 1990 Euroopan unionin yhteyteen.
As a result of the Treaty on European Union, Article Β of which refers to 'citizenship of the Union' as an objective, this was introduced as a new part of the EC Treaty (Articles 8-8e ECT).
Unionin kansalaisuus on uutena osana otettu mukaan Rooman sopimukseen (8­8e artikla) Maastrichtin sopimuksen avulla, jonka Β artiklassa mainitaan tavoitteeksi "unionin kansalaisuus".
By contrast with the constitutional understanding in European States since the French Declaration of Human and Civil Rights of 1789, no specific guarantees of fun­damental rights are associated with citizenship of the Union.
Union kansalaisuuteen ei liity määrättyä perusoikeuksien turvaamista­mikä on vastoin niitä valtiosääntöperinteitä, jotka ovat vallinneet Euroopan valtioissa Ranskassa vuonna 1789 annetun ihmis­ja kansalaisoikeuksien julis­tuksen jälkeen.
Admittedly, Article F(2) TEU states that the 'Union' will 'respect' fundamental rights in accordance with the European Convention on Human Rights and the 'consti­tutional traditions common to the Member States', but it does not make any reference to the legal status of Union citizenship.
Vaikka SEU:n F artiklan 2 kohdassa san­otaankin, että "unioni" "pitää arvossa" yhteisön oikeuden yleisinä periaatteina Euroopan ihmisoikeussopimuksen sekä "jäsenvaltioiden yhteisen valtiosääntöperinteen" mukaisia perusoikeuksia, ei SEU:n F artiklan 2 kohdassa kuitenkaan viitata unionin kansalaisuuden oikeusstatuk­seen.
Union citizenship does not as yet entail any duties for cit­izens of the Union, despite the wording to that effect in Article 8(2) ECT, which constitutes a major difference between it and citizenship of the Member States.
Nykyinen unionin kansalaisuus ei sisällä­huolimatta Rooman sopimuksen 8 artiklan 2 kohdan sanamuodos­ta­ unionin kansalaisia koskevia velvollisuuksia, mikä on hyvin olennainen ero verrattuna jäsenvaltioiden kansal­lisuuteen.
Imitating the concept of national citizenship, citizenship of the Union is intended to describe a binding relationship between the citizen and the European Union which is defined by the former's rights, duties and political partici­pation.
Unionin kansalaisuutta luonnehditaan­tukeutuen kansal­lisvaltiollisen kansalaisuuden käsitteeseen­kansalaisen oikeuksien, velvollisuuksien ja poliittisen osallistumisen kautta määriteltäväksi sidonnaisuussuhteeksi kansalaisen ja Euroopan unionin välillä.
This is intended to bridge the gap between the increasing impact of Community action on citizens of the Community, on the one hand, and the almost exclusively national safeguarding of rights and duties and participa­tion in democratic processes, on the other.
Näin halutaan päästä eroon siitä ristiriidasta, joka vallitsee, koska toisaalta EY:n toimenpiteet koskevat laajenevassa määrin EY:n kansalaisia, ja toisaalta oikeudet ja velvollisuudet sekä osallistuminen demokraattisiin prosesseihin ovat lähes kokonaan kansallisvaltioiden tasolla tapahtuvia ilmiöitä.
The identifica­tion of citizens with the EU is to be enhanced, and a European political public opinion, a European political consciousness and a European identity are to be fur­thered.
Kansalaisten samaistumista EU:iin on tarkoitus tehostaa ja eurooppalaista poliittista julkisuutta, euroop­palaista poliittista tietoisuutta ja eurooppalaista identiteet­tiä on tarkistus edistää.
Moreover, protection of the rights and interests of nationals of the Member States is to be strengthened (Article B, 3rd indent TEU).
Lisäksi on tarkoitus lujittaa jäsen­valtioiden kansalaisten oikeuksien ja etujen suojaa (SEU:n Β artikla, 3. luetelmaviiva).
In addition, citizenship of the Union can also act as a source of legitimacy for the EU.
Lisäksi voidaan kansalaisuutta käyttää myös EU:n legitimaatiolähteenä.
ACHIEVEMENTS TO DATE
TÄHÄNASTISET TULOKSET
The European Parliament, by its political initiatives and resolutions, has always drawn the attention of the Council, the Commission and the Member States to the need to develop a policy which would involve European citizens in building up a living Community, ready to fulfil the aspirations of the European people.
Euroopan parlamentti on poliittisissa aloitteissa ja päätöslauselmissa muistuttanut jatkuvasti neuvostoa, komissiota ja jäsenvaltioita sellaisen politiikan suunnit­telun tarpeellisuudesta, jossa otettaisiin Euroopan kansalaiset mukaan osallistumaan vireän, Euroopan kan­sojen odotukset täyttävän yhteisön toteuttamiseen.
According to Article 8 ECT, every person holding the nationality of a Member State is a citizen of the Union.
Unionin kansalainen on Rooman sopimuksen 8 artiklan mukaan jokainen, jolla on jonkin jäsenvaltion kansalaisu­us.
Nationality is defined according to the national laws of that State.
Viimeksi mainittu määritetään kyseisen valtion kansal­lisessa lainsäädännössä.
Citizenship of the Union is complementary to national citizenship and comprises a number of rights and duties in addition to those stemming from citizenship of a Member State.
Unionin kansalaisuus täyden­tää jäsenvaltioiden kansalaisuutta ja koostuu kokonaisu­udesta, jonka muodostavat jäsenvaltion kansalaisuudes­ta aiheutuviin oikeuksiin ja velvollisuuksiin lisättävät oikeudet ja velvollisuudet.
For all citizens of the Union, citizenship implies: — the right to move and reside freely within the territory of the Member States (*2.3.0.);
Unionin kansalaisuuden statukseen sisältyy jokaisen unionin kansalaisen osalta:
From the outset, the European Parliament wanted to endow the institution of Union citizenship with compre­hensive rights.
— oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella (*2.3.);
— the right to vote, and to stand as a candidate in elec­tions to the European Parliament and in municipal elec­tions in the Member State in which they reside, under the same conditions as nationals of that State (*2.4.0.);
— äänioikeus ja vaalikelpoisuus Euroopan parlamentin vaaleissa ja kunnallisvaaleissa jäsenvaltiossa, jossa hän asuu, samoin edellytyksin kuin tuon jäsenvaltion omilla kansalaisilla (*2.4.);
In the run-up to the 1996 Intergovernmental Conference the European Parliament renewed its call for the rights associated with Union citizenship to be extended so as to give it the political dimension that it needs to fulfil its intended functions.
Euroopan parlamentti on alusta asti halunnut varustaa unionin kansalaisuuden instituution kattavilla oikeuksilla.
In particular, it has called for the fol­lowing: — abolition of the remaining restrictions on rights (par­ticularly freedom of movement) which have already been introduced;
Se on puoltanut unionin kansalaisuuden määrittelemistä yhteisöautonomiaan liittyvällä tavalla, itsenäisen statuk­sen takaamiseksi unionin kansalaisille.
— the right to diplomatic protection in the territory of a third country (non-EU State) by the diplomatic or consular authorities of another Member State, if their own country does not have diplomatic representation there, to the same extent as that provided for nationals of that Member State;
Lisäksi parla­mentti on alusta lähtien puoltanut erityisesti perus­ ja ihmisoikeuksien kirjaamista primäärioikeuteen ja vaatinut unionin kansalaisille kanneoikeutta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa siinä tapauksessa, että unionin toimie­limet tai laitokset tai joku jäsenvaltio loukkaavat näitä oikeuksia (päätöslauselma 21.11.91, EYVL 1991 C 326, s.205­)[1].
— the guaranteeing of human rights and fundamental freedoms through EU accession to the ECHR (only the Communities can accede at present);
— kolmannen maan alueella (EU:iin kuulumattomassa valtiossa), jossa jäsenvaltiolla, jonka kansalainen hän on, el ole edustusta, oikeus saada suojelua minkä tahansa jäsenvaltion diplomaatti­ tai konsuliviranomaisilta samas­sa määrin kuin kyseisen jäsenvaltion omat kansalaiset;
— the right to petition the European Parliament and the right to apply to the Ombudsman appointed by the European Parliament concerning instances of maladmin­istration in the activities of the Community institutions or bodies, with the exception of the Court of Justice and the Court of First Instance. These procedures are governed
— oikeus vedota Euroopan parlamenttiin ja oikeus kään­tyä oikeusasiamiehen puoleen, jonka Euroopan parla­mentti nimittää yhteisön toimielinten ja laitosten, lukuun
EUROPEAN PARLIAMENT · Directorate-General for Research
Ennen vuoden 1996 hallitusten välistä konferenssia Euroopan parlamentti vaati uudelleen unionin kansalaisuuteen liittyvien oikeuksien laajentamista, jotta unionin kansalaisuudelle voitaisiin antaa poliittinen sisältö, jota kansalaisuuteen kohdistuvien tehtävien täyt­täminen edellyttää.
EPOQUE REFERENCES [1] Resolution: A3-0300/91 [2] Resolution: A4-0102/95
Erityisesti vaaditaan:
— Article 7a EC Treaty, establishing of "the internal markef: the right of free movement now refers to all persons and entails the obligation to abolish all controls at internal frontiers are.
— yksittäisen kansalaisen oikeutta saada tietoa kaikista EU-asioita;
the Convention is the technical compensatory measure of the Schengen Information System (SIS) which provides information concerning the entry of third country nation als, issue of visas and police cooperation.
— ihmisoikeuksien ja perusoikeuksien takaamista EU:n Euroopan ihmissoikeussopimukseen liittymisen kautta (liittymiskelpoisia ovat nykyään vain yhteisöt);
Access to SIS is primarily reserved for police and authorities responsible for border checks.
[1] Päätöslauselma: A3-0300/91 [2] Päätöslauselma: A4-0102/95
European Union area
EUROOPAN PARLAMENTTI · Pääsihteeristö Tutkimuksen pääosasto
— Article 8a EC Treaty "citizenship of the Union" (introduced by the EU Treaty): Union citizens have the right to move and reside freely within the territory of the Member States, subject to the limitations laid down by Community law.
— EY:n perustamissopimuksen 8 a artikla, jolla perustetaan unionin kansalaisuus (otettiin käyttöön Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa). Unionin kansalaisilla on oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, jollei yhteisön lainsäädännössä asetetuista rajoituksista muuta johdu.
Freedom of movement for persons and the abolition of controls at internal frontiers form part of a wider concept, that of the internal market in which it is not possible for internal frontiers to exist or for individuals to be hampered in their movements.
Henkilöiden vapaa liikkuvuus ja rajatarkastusten poista minen sisärajoilta ovat osa laajempaa käsitettä, sisämarkkinoita, joilla ei voi olla sisärajoja eikä esteitä henkilöiden liikkumiselle.
It is not yet possible to speak unreservedly of the free movement of persons, as the Member States have not yet achieved sufficient progress in this area, mainly because not all accompanying measures essential to the elimination of controls have yet been put into effect.
Jäsenvaltiot eivät vielä ole edistyneet tässä asiassa riittävästi, jotta voitaisiin puhua varauksetta henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta.
The Directives require Member States to grant the right of residence to those persons and to certain of their family members, provided that they have adequate resources so as not to become a burden on the social assistance schemes of the Member States and are all covered by sickness insurance.
Tämä johtuu pääasiassa siitä, että kaikkia rajatarkastusten poistamisen edellyttämiä liitännäistoimenpiteitä ei vielä ole toteutettu.
The most significant development on the free movement of persons has been the conclusion of the two Schengen Agreements (Schengen Agreement of 14 June 1985 and the Schengen Implementing Convention of 19 June 1990) that came into force on 26 March 1995.
Merkittävin edistysaskel henkilöiden vapaan liikkuvuuden osalta on ollut kahden Schengenin sopimuksen tekeminen (14 päivänä kesäkuuta 1985 tehty Schengenin sopimus ja 19 päivänä kesäkuuta 1990 tehty Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehty yleissopimus), jotka tulivat voimaan 26. maaliskuuta 1995.
— Family members (spouse and descendants under the age of 21), irrespective of their nationality, have the right to install themselves with a national of a Member State who is employed in the territory of another Member State (Regulation 1612/68, Directive 73/148/EEC, Directive 90/364/EEC, Directive 90/365/EEC, Directive 93/96/EEC).
Neuvoston direktiivi N:o 90/365 ammattitoimintansa lopettaneiden työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien oleskeluoikeudesta (eläkeläiset), neuvoston direktiivi N:o 90/364 oleskeluoikeudesta, joka kattaa kaikki ne henkilöt, joilla ei vielä ole yhteisön lain säädäntöön perustuvaa oleskeluoikeutta ja neuvoston direktiivi N:o 90/366, joka koskee ammattikoulutusta saavien opiskelijoiden oleskeluoikeutta.
However, the rights of the family members are derivative and not independent of the right of the EU citizen in the respective family, the latter must actually have exercised his or her own right of free movement.
Direktiiveissä edellytetään jäsenvaltioilta oleskeluoikeuden myön tämistä kyseisille henkilöille ja eräille heidän perheen jäsenilleen, mikäli näillä on toimeentuloon tarvittavat varat, jotta he eivät oleskeluaikanaan joudu turvautumaan vastaanottavan jäsenvaltion sosiaaliturvajärjestelmään, ja edellyttäen myös, että he kuuluvat sairausvakuutuksen piiriin.
If the family members are non-EU citizens they may be required to hold an entry visa by the Member State of their residence.
Näiden direktiivien säännöksistä voidaan poiketa ainoastaan yleisen järjestyksen ja turvallisuuden sekä kansanterveyden perusteella.
The Convention has to date been signed by the Benelux countries, France, Germany, Spain, Portugal, Italy, Greece and Austria.
Tähän mennessä yleissopimuksen ovat allekirjoittaneet Benelux-maat, Ranska, Saksa, Espanja, Portugali, Italia, Kreikka ja Itävalta.
The last three countries have not yet ratified it but they have begun all the legislative and organizational measures necessary to implement it until the beginning of 1997.
Kolme viimeksi mainittua maata eivät vielä ole ratifioineet sitä, mutta ovat aloittaneet tarpeelliset oikeudelliset ja hallinnolliset toimenpiteet sen täytäntöönpanemiseksi vuoden 1997 alkuun mennessä.
Observer status has been granted to the five Nordic Passport Union Members.
Pohjoismaiden passiunionin viidelle jäsenelle on myönnetty tarkkailijan asema.
Denmark, Finland and Sweden became full members of the Agreement at the end of 1996, while Iceland and Norway have an associate status.
Tanska, Suomi ja Ruotsi tulivat sopimuksen täysjäseniksi vuoden 1996 lopussa ja Islanti ja Norja ovat liitännäisjäseniä. näisjäseniä.
— Thirdcountry nationals: Matters of immigration are dealt with on an inter governmental basis, under the provisions on Justice and Home Affairs in the TEU (Articles K to K.9) which in principle fall outside the scope of the European Community.
— Kolmannen maan kansalaiset: maahanmuuttoa käsitellään hallitusten välisellä tasolla Euroopan union ista tehdyn sopimuksen oikeus- ja sisäasioita koskevien määräysten mukaisesti (K-K.9 artikla), jotka periaatteessa eivät kuulu Euroopan yhteisön toimivaltaan.
These persons are subject, on crossing an internal Community frontier, to controls by each Member State and their right of entry and residence in the territory of the Member States is currently governed by the different Member States' domestic laws. A visa may be required.
Jokainen jäsenvaltio voi suorittaa tarkastuksia kolmansien maiden kansalaisille sisärajojen ylityksen yhteydessä, ja heidän oikeuttaan tulla jäsenvaltioiden alueelle