natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Outline of the Report ing new demands on social welfare systems.
Heitä oli vuonna 1986 koko ikäryhmästä 43%, kun taas vuonna 1996 osuus oli noussut jo lähes 50%:iin.
The changing context people aged 15 to 64.
teeseen.
By 1996, growth in the number of people of 65 and over meant that for every one person in this age group, there were only just over 4 people of working age.
Kolmanneksi arvioidaan sosiaalisten tulonsiirtojen merkitystä kotitalouksien tulojen kan nalta sekä niiden vaikutusta kotitalouksien tuloerojen tasoittamisessa.
By 2020, on the latest projections, there will be only just over 3 people of working age in the Union for every one person aged 65 and over.
Neljänneksi tarkastellaan keskeisiä muutoksia, joita unionissa on sosiaalisen suojelun järjestelmiin viime vuosina ja etenkin vuodesta 1995 lähtien tehty.
W social protection systems in the Union are operating, focusing on the main demographic, social and economic developments affecting the need for support.
Viime vuosina näin on käynyt myös makrotalouden piirissä, kun useimpien jäsenvaltioiden hallitukset ovat pitäneet ensisijaisina tavoitteina kustannusten kasvun rajoittamista ja julkisen talouden lujittamista.
Secondly, it analyses the scale of expenditure on so cial protection in Member States, its division between different functions and the relative importance of various sources of finance.
(Euroopan kilpailukykyä käsittelevässä raportissa Competitive Europe, benchmarking the EU against the experience of Ireland andNew Zealand esitetty analyysi saattaisi auttaa jäsenvaltioita päättämään, kuinka ne voisivat parhaiten mukauttaa julkisen taloutensa ja sosiaalisen suojelun järjestelmänsä uuteen tilanteeseen.)
Thirdly, it considers the weight of social transfers in household income and their contribution to reducing disparities in income between house holds.
Vaurastumisesta huolimatta riippuvuus tulonsiirroista on useimmissa jäsenvaltioissa todennäköisesti voi makkaampaa kuin koskaan sodanjälkeisenä aikana.
Fourthly, it reviews the major changes which have been made to social welfare systems across the Union in recent years, focusing on the period since 1995.
Tämän ilmeisen ristiriidan taustalla on väestöllisen, sosiaalisen ja taloudellisen kehityksen yhteisvaikutus.
If this upward trend con tinues, it will add to the pressure on pensions systems in future years as the growth in the relative number of people of 65 and over accelerates.
- eläkepolitiikka, erityisesti siltä osin kuin sillä pyritään eroon kehityksestä, jonka mukaan eläkkeelle siirrytään ennen virallista eläkeikää
Four aspects of particular policy con cern are analysed in some detail:
- toiminta terveydenhuoltokulujen pitämiseksi kurissa palvelun laadusta tinkimättä
• the operation of unemployment compensation systems which in a number of Member States are being modified to give a greater incentive for people to find work: and real income, apart from brief in terruptions, has continued to grow, the demands on systems of social protection have risen even more rapidly.
Lisäksi 65-vuotiaiden ja sitä van hempien keski-ikä nousee, mikä lisää paineita terveydenhuoltoon ja sosiaalipalveluihin (pelkkien terveydenhuoltokulujen arvioidaan olevan 65-74-vuotiaiden kohdalla 2-21/2 kertaa alle 65-vuotiaiden tasoa suuremmat; yli 75-vuotiailla luku on jo 45 kertaa suurempi).
In recent years, this has occurred, moreover, in a macroeconomic context in which, in most parts of the Union, Governments have given priority to limiting expenditure growth and consolidating public fin ances.
Kun 65 vuotta täyttäneistä oli vuonna 1996 vähintään 75-vuotiaita 40%, osuuden en nustetaan kasvavan 47%:iin vuoteen 2010 mennessä. Tämä tarkoittaa 33%:n kasvua vain 14 vuodessa (keskimääräinen vuosikasvu olisi 2%).
(The analysis in Competitive Europe, benchmarking the EU against the experience of Ireland and New Zealand might help Member States decide how best to adapt their public finances and social protection systems to this new context.)
Vaikka väestön kokonaismäärä ka svanee samaan aikaan vain 3%:lla, "terveydenhuoltonäkökohdilla tarkistettu" kasvu onkin jo lähes 10% (väestörakenteen tulevan muutoksen aiheuttaman terveydenhuoltopalvelujen kysynnän kasvun vuoksi).
Despite the growth in wealth, the scale of dependency on social transfers in most Union Member States is probably greater now than at any time during the post-war years.
Kun vuoden 2010 jälkeen väestön koko naismäärän ei oleteta juurikaan muuttuvan, 65 vuotta täyttäneitten määrän kuitenkin ennustetaan kasvavan edelleen.
This seeming paradox is explained by a combination of demographic, social and economic developments which have imposed pressure on social welfare systems they were not designed to deal with.
Terveydenhuoltonäkökohdilla tarkistettu kasvu olisi näin ollen '/: %:n luokkaa vuodessa.
• policy towards retirement and. in particular, towards reversing the trend for people to retire before reaching official pensionable age;
sellaisten ihmisten pitkäaikaishoito, jotka ovat liian heikkoja pystyäkseen itse huolehtimaan itsestään; tämä tuo sosiaaliturva järjestelmille uusia paineita.
Moreover, the average age of the population of 65 and over is already increasing at the present time, intensifying the pressure on health care and social services (the average cost of providing health care alone to someone aged 65-74 is estimated to be 2-21/: times higher than lor people under 65, for someone of 75 or over, 45 times higher).
Ensinnäkin yleisen eläkeiän (useimmissa maissa 65 vuotta) ohittaneiden määrä on kasvanut suhteessa työikäisten määrään, ja sen arvioidaan ka svavan vieläkin voimakkaammin tu levina vuosina. Unionissa (sen nykyisissä 15 jäsenvaltiossa) oli vuonna 1986 jokaista 65-vuotiasta tai sitä vanhempaa kohti viisi 15-64-vuotiasta.
Whereas around 40% of those of 65 and over in the Union were 75 or over in 1996, by 2010, this is projected to rise to 47%, an increase of 33% in numbers in just 14 years (an average growth of 2% a year).
Vuoteen 1996 mennessä 65 vuotta täyttäneitten määrä oli ka svanut siten, että kutakin tuonikäistä kohti oli vain hieman yli neljä työikäistä.
Although total population in the Union is likely to increase by only 3% over this period, therefore, the 'healthcare-adjusted' rise is almost 10% (ie in terms of the increase in demand for health services implied by the prospective demographic
Viimeisimpien ennusteiden mukaan vuoteen 2020 mennessä työikäisiä on vain hieman yli kolme kutakin 65 vuotta täyttänyttä kohti.
• long-term care for those who are infirm or too frail to look after themselves and who are impos
Vaikka Euroopan maat ovat vauraampia kuin koskaan, ja vaik
In the first place, the population above the official age of retirement (65 in most countries) has increased in relation to the number of people of working-age and is set to rise even more dramatically in the years to come.
Toiseksi, työttömyys on kasvanut viime vuosina huomattavasti venattuna sodanjälkeisen ajan lukuihin. Koko unionin keskimääräinen työttömyysaste pysyi 1950-luvulta 1970luvun alkupuolelle tasaisesti alle 3%:n tasolla.
In 1986, for each person aged 65 or over in the Union (the present 15 Member States), there were five
Vuoden 1982 jälkeen se on pysytellyt itsepintaisesti yli 8%:ssa - paitsi vuonna 1990, jolloin työttömyysaste oli hieman alhaisem-
Modernising social protection and adapting systems to change change).
Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja järjestelmien mukauttaminen muutokseen pi.
Beyond 2010, though total population is unlikely to change much, the number aged 65 and over is projected to continue increasing, implying a 'healthcare-adjusted' the decline in the extended family.
Merkittävä osa työikäisistä ei näin ollen ole onnistunut saamaan työ­paikkaa eikä siis ole voinut omalta osaltaan kerätä niitä varoja, joita tar­vitaan eläkeläisten tukemiseen.
The average household size declined by 5% over the 10 years 1986 to 1996.
Sen sijaan he ovat lisänneet tarvetta tu­lonsiirtoihin.
Member States (2 '/ people aged 15
luku oli tosin yli 12%.
2 temporary spells of joblessness, in practice, for the last 10 years and more, at least half of those unem ployed at any time were in need of longer term and, almost certainly more extensive, assistance.
va kasvu. Suuntaus alkoi suuressa osassa Pohjois­Eurooppaa 1960­ ja 1970­luvulla ja levisi sitten 1980­lu­vulla eteläisiin jäsenvaltioihin.
More over, the figures for long-term unem ployment do not reveal the full extent of the increase in dependency.
Vu­onna 1970 vain noin 40% kaikista unionin 25­54­vuotiaista naisista kävi työssä tai etsi sitä aktiivisesti.
Up until recently, there was also a significant rise in a number of Member States (in the Netherlands and the UK, in particular) in men over 50 classified as disabled largely because of their inability to find a job.
1980­luvun puoleenväliin mennessä luku oli kasvanut 60%:iin ja vuonna 1996 jo lähes 70%:iin.
and over per household) than in the Northern ones (under 2 per house hold).
Espanjassa ja Irlannissa luku nousi pelkästään vii­meisten kymmenen vuoden aikana 40%:sta 57%:iin.
It is attributable, in particular, to the substantial increase in single adult households (ie with only one person aged 15 or over), which represented almost a quarter of all households in the North of the Union in 1996 as opposed to under 20% a decade earlier.
Seurauksena on ol­lut paitsi sosiaalipalvelujen eli lasten ja iäkkäitten tai heikkokuntoisten vanhempien tai isovanhempien hoi­totarpeen kasvaminen myös se, että koko ajan syntyy lisää paineita yksi­löllistää sosiaalisen suojelun järjes­telmiin kuuluvia oikeuksia ja ottaa palkkatyön väliaikainen keskeyttä­minen huomioon etuuksien laskemi­sessa.
Secondly, unemployment has in creased markedly from the rates ex perienced in the earlier post-war years.
Työttömyys kestää keskimäärin pi­tempään kuin 1970­luvun puolivälis­sä.
In the Union as a whole, the average rate was consistently below 3% of the labour force throughout the 1950s, 1960s and early 1970s, whereas it has been persistently above 8% since 1982 — except in 1990. when it was only slightly lower.
Vuoden tai pitempään työttömänä olleiden määrä kasvoi unionissa 1980­luvun puoleenväliin mennessä yli 5%:iin työvoimasta, mikä merkit­see yli puolta työttömien kokonai­smäärästä.
A significant proportion of people of working age have, there fore, been unable to obtain a job to contribute to the generation of in come required to support those in retirement and have instead added to the need for social transfers.
Tuosta ajasta 1990­luvun alkuvuosiin jatkunut työpaikkojen nopea lisääntyminen sai luvun hie­noiseen laskuun, mutta vuoteen 1996 mennessä pitkäaikaistyöttömiä oli jälleen 5% työvoimasta.
Some 8% of single adult households in 1996 had children, though in Belgium.
Viimeisten laskelmien mukaan unionissa oli yli 8'A miljoonaa pitkäaikaistyötöntä.
Austria and the UK. the figure was over 12%. The great majority of the adults concerned were women, many of them in parts of the Union not in work and dependent on social transfers — in the UK. for example, some two-thirds of lone-parent families receive income support.
Heistä yli 60%:ia eli lähes 5'Λ mil­joonaa oli ollut työttömänä vähintään kaksi vuotta.
The other major feature of economic developments which is relevant has been the substantial and ongoing in crease in the proportion of women pursuing working careers.
Yleisesti ottaen voidaan sanoa, että työtön EU­kansalainen elää todennä­köisemmin yksin tai taloudessa, jon­ka muutkin jäsenet ovat työtä vailla, kuin taloudessa, jonka jäsenistä joku muu käy työssä ja hankkii näin talou­delle tuloja.
This trend spread first across much of Northern Europe in the 1960s and 1970s and then, in the 1980s, to the Southern Member States.
Vuonna 1996 tilanne EU:ssa oli se, että 15%:ssa niistä ta­louksista, joihin kuului työikäinen ai­kuinen, talouden jäsenistä kukaan ei käynyt työssä.
In 1970, only around 40% of women aged 25 to 54 in the Union were in work or actively look ing for work.
Belgiassa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa luku oli 20% tai jopa suurempi eli huomattavasti keskimääräistä työttö­myysastetta korkeampi.
By the mid1980s, this figure had increased to 607c and by 1996. had reached almost 707.
Yhdistyne­essä kuningaskunnassa työttömyys väheni vuosina 1986­1996 huomat­tavasti, mutta sellaisten talouksien, joiden jäsenistä yksikään ei käynyt työssä, määrä kasvoi.
In Spain and Ireland, the figure has risen from under 40% to 57% during the last decade alone.
Irlannissa, jos­sa työttömyys väheni vielä enem­män, tilanne pysyi ennallaan.
The average duration of unemployment has also increased considerably since the mid-1970s.
Kysynnän kasvamista on voimista­nut kotitalouksien rakenteen muuttu­minen ja etenkin yksin asuvien ja yksinhuoltajaperheiden määrän ka­svu, kun taas ydinperhettä laajempi­en perheiden määrä on laskenut.
By the mid1980s, the number in the Union who had been out of work for a year or more had risen to over 5% of the labour force, over half of the total unemployed.
Vuosina 1986­1996 kotitalouksien keskikoko pieneni 5%:lla.
While it fell slightly be tween then and the early 1990s, as a result of the high rate of job growth, by 1996, the number had risen to around 57c of the labour force once more.
Kehitys on ollut samanlaista useimmissa unionin jäsenmaissa, joskin kotita­loudet olivat edelleen keskimäärin
Ovei'81/: million people across the Union were, therefore, long-term unemployed at the last count and of these over 60%, almost 5'/: million, had been out of work for two years or more.
Tärkeimmät määrälliset tulokset suurempia eteläisissä (2'/
Moreover, in general, if someone is unemployed in the Union, there is a much higher probability that they live either alone or in a household where the other members are out of work than in one where someone else is in paid employment and. therefore, bringing in income.
Sosiaalimenojen laajuus vuotta täyttänyttä taloutta kohti) kuin pohjoisissa (alle 2 taloutta kohti) jä­senvaltioissa. Kehityksen taustalla on erityisesti vain yhden aikuisen ta­louksien (vain yksi 15 vuotta täyttä­nyt) määrän kasvu.
In 1996.
Vuonna 1996 unionin pohjoisosien talouksista lä­hes joka neljänteen kuului vain yksi aikuinen.
15% of households in the Union with a work ing-age adult had nobody in work. In Belgium.
Vuosikymmentä aiemmin osuus oli alle 20%.
Finland and the UK. the figure was 20% or more, much higher than the average rate of unem ployment.
Määrä on kasva­nut aivan viime aikoihin asti.
In the UK. where unem ployment fell significantly over the 10 years 1986 to 1996. the proportion of households where nobody was in work rose, while in Ireland, where
Toinen tärkeä ilmiö taloudellisessa kehityksessä on ollut työssäkäyvien naisten osuuden merkittävä ja jatku­
In consequence, whereas unemployment compensation systems were de signed to provide income support for
Vuoden 1996 tietojen mukaan noin 8%:iin yhden aikuisen talouksista kuului lapsia. Belgiassa, Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa
This increase in demand has been reinforced by the changing structure of households and, in particular, the growth of people living alone and of lone parent families, coupled with
Syy tähän on ensin­näkin se, että useassa jäsenvaltiossa tulonsiiiToista kannetaan yhä useam­min veroja ja sosiaaliturvamaksuja,
'ernising social protection and adapting systems to change unemployment fell by even more, the proportion remained unchanged.
Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja järjestelmien mukauttaminen muutokseen remmat kuin Saksassa ja Alanko­maissa.
get protection more effectively on those most in need of support and to distribute the costs more evenly.
erkiksi naisten työssäkäynti on Pohjoismaissa yleisempää kuin Itali­assa), väestön ikärakenteessa ja sii­nä, missä määrin nojaudutaan yksi­tyisiin järjestelmiin (yksityiset eläkkeet sisältyvät vaihtelevassa laa­juudessa ESSPROS­tietoihin yhtei­skunnallisen yhteisvastuun tason mukaan).
Member States, with Sweden show ing the highest figure at just under 367o of GDP (Graph 1).
jolloin ne ovat veronpalautuksina ja muina vastaavina myös osa valtion menoja.
For the rest, in Belgium, Germany and Austria, expenditure was just under 30% of GDP. while in the UK. it was around
Toiseksi, tulonsiirtoja voi­daan periaatteessa suorittaa tehokka­asti etuuksien lisäksi myös veroetui­na tai helpotuksina.
The main quantitative findings
Tällöin valtio saa osan maksamistaan varoista takaisin veroina ja muina tu­loina.
The scale of social expenditure of the newness of the system of classification, these figures are pro visional and liable to change as better information becomes available — see Notes and sources in the main report.)
Hallitukset ovat pyrkineet kohdentamaan sosiaalitur­vaa tehokkaammin sitä kaikkein ki­peimmin tarvitseville ja jakamaan kustannukset entistä tasaisemmin.
According to a recent study ('Net public social expenditure', OECD.
Esitetyt arviot koskevat vain viittä jäsenvaltiota ja vain yhtä vuotta (Eu­rostat suunnittelee liittävänsä ES­SPROS­järjestelmään erityisiä, ve­rovaikutuksia koskevia moduuleja), joten ne ovat jossain määrin vain su­untaa­antavia.
Labour Market and Social Policy Occasional Papers, No. 19), direct taxes and social contributions levied on benefits amounted to almost 6% of GDP in the Netherlands, over 57c in Sweden, 47 in Denmark and 2'/:7 in Germany, whereas in the UK, the figure was virtually zero.
Lisävalaistusta so­siaalisten tulonsiirtojen suhteelliseen painoarvoon saadaan tarkastelemalla Euroopan yhteisön kotitaloustiedus­telun (ECHP) tietoja kotitalouksien saamista nettoetuuksista.
Taking account also of the revenue from indirect taxes as beneficiaries spend their transfers — which is more similar between countries — reduces expenditure on social protection in net terms to around 27% of GDP in Sweden and to between 23% and 25'/:7c of GDP in the other four.
Tutkimuk­sessa rajataan etuudet rahasuorituk­siin ja jätetään terveydenhuollon ta­paiset luontoisedut tarkastelun ulkopuolelle.
This is much less of a difference than shown by the gross spending figures noted above.
Kaikki yksityiset eläk­keet otetaan kuitenkin huomioon.
Moreover, in net tenns, the UK is estimated to have slightly higher expenditure relative to GDP than Germany and the Netherlands.
ECHP­tietojen mukaan tulonsiirrot muodostivat unionissa vuonna 1993 keskimäärin hieman yli 30% kotita­louksien nettotuloista (tässä yhtey­dessä unioniin ei lasketa Itävaltaa, Ruotsia ja Suomea, joita ei tarkastel­tu ECHP:n ensimmäisessä vaihees­sa.)
Any assessment of the scale of social protection in European countries, and the associated cost in terms of the transfers involved, can only satisfactorily be made by considering the revenue side of the public sector accounts as well as expenditure.
Sosiaalisen suojelun (määriteltynä uuden ESPROSS­järjestelmän mu­kaisesti, jolloin siihen sisältyvät ra­hana tai luontoisetuina suoritettavat sosiaaliturvaan liittyvät tulonsiirrot sekä terveydenhuolto) menot vuonna 1995 olivat 28'/:% unionin BKT:stä.
This is. first, because social transfers are in creasingly subject to tax or social charges in a number of Member States and, accordingly, part of the expenditure incurred by government returns as tax or other receipts.
Osuus kuitenkin vaihtelee huomatta­vasti jäsenvaltiosta toiseen. Suhtees­sa BKT:hen menot olivat alimmilla­an Irlannissa 20%, Kreikassa ja Portugalissa 21% sekä Espanjassa 22% ja korkeimmillaan 30% tai enemmän Ranskassa, Alankomaissa ja kolmessa Pohjoismaassa.
Secondly, effective transfers can, in principle. be made through tax concessions or allowances as well as through benefit payments and, in this case, will show up as lower receipts rather than as expenditure.
Ruotsis­sa luku oli korkein eli vain hiukan alle 36% BKT:stä (kaavio 1). Belgi­assa, Saksassa ja Itävallassa menot olivat hieman alle 30% BKT:stä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Estimating the scale of such so-called tax expenditures and the revenue generated by taxes on benefits is. however, fraught with difficulty.
27'/:% ja Italiassa 24'/2 kittelujärjestelmä on uusi, luvut ovat väliaikaisia ja ne voivat muuttua, kun saatavilla on uutta tietoa ­ ks. huo­mautukset ja lähteet sisältävä varsi­naisen raportin liite)
The variation in these figures be tween Member States are broadly in line with relative levels of prosperity, as measured by GDP per head, and, therefore, reflect the ability of countries to support the expenditure con cerned.
Arvojen vaihtelu jäsenvaltioiden vä­lillä vastaa kutakuinkin BKT per ca­pita arvon mukaista suhteellista vau­rautta, ja näin ollen ne kuvastavat kunkin maan kykyä kattaa kyseiset menot.
Nevertheless, it is evident that there are differences between countries with similar levels of prosperity in the implicit priority accorded to social protection.
On kuitenkin ilmeistä, että vauraudeltaan samankaltaiset jäsen­valtiot antavat sosiaaliselle suojelul­le erilaisen implisiittisen painoarvon.
These estimates relate to only five Member States for a single year (Eurostat plans to develop special modules on the effects of taxes as part of ESSPROS) and are somewhat tentative.
Tuoreen tutkimuksen (Net public so­cial expenditure, OECD, Labour Market and Social Policy Occasio­nal Papers, No. 19) mukaan etuuk­sista kannettujen suorien verojen ja sosiaaliturvamaksujen määrä oli lä­hes 6% BKT:stä Alankomaissa, yli 5% Ruotsissa, 4% Tanskassa ja 2'Λ% Saksassa.
A further insight into the relative weight of social transfers can be gained from the ECHP data on net benefits received by households.
Yhdistyneessä kuninga­skunnassa luku oli käytännöllisesti katsoen nolla.
Benefits in this case are confined to cash transfers and exclude benefits in kind, such as health care, though they include all private pensions.
Kun otetaan huomioon myös välilliset verotulot, joita syntyy etuuksien saajien käyttäessä saami­ansa tulonsiirtoja (joiden taso ei jä­senvaltioissa vaihtele kovinkaan pal­jon), tilanne muuttuu siten, että sosiaalisen suojelun nettomenoiksi saadaan Ruotsissa enää 27% ja mu­issa neljässä edellä mainitussa maas­sa 23­25'/:% BKT:stä.
According to these data, social transfers amounted, on average, to just over 30% of net household income in the Union in 1993 (the Union here ex cludes Austria, Finland and Sweden
Nettomääräisen tar­kastelun perusteella voidaan sitä paitsi arvioida, että menot ovat BKT:hen suhteutettuina Yhdistyne­essä kuningaskunnassa hieman suu­
So far as expenditure is concerned, social protection (as defined under the new ESSPROS to include social transfers, either in cash or in kind for welfare purposes, and health care) amounted to 287:7c of Union GDP in 1995.
Jäsenvaltioiden väliset erot muodos­tuvat tässä tarkastelussa erilaisiksi kuin tarkasteltaessa bruttotuloja suhteessa BKT:hen.
This figure, however, varied markedly between Member States, ranging from 20% of GDP in Ireland.
Tulonsiinot oli­vat suurimpia Belgiassa ja Ranskas­sa, joissa niiden osuus kotitalouksien nettotuloista oli 36% (Ranskaa ko­skeva luku on tosin hiukan liian kor­kea, koska tulonsiirrot lasketaan bruttomääräisinä vähentämättä niistä kannettavaa suhteellisen pientä ve­roa).
21 % in Greece and Portugal and 22% in Spain, to 30% or more in France, the Netherlands and the three Nordic
Seuraavana on sosiaalimenoi­hin selvästi unionin keskiarvoa vä­hemmän varoja käyttävä Italia, hieman alle 33%:llaan.
In a number of the countries, how ever, especially in those where social spending is high in relation to GDP, benefits are subject to tax and/or so cial charges, so that part of the money paid out by government comes back as receipts on the revenue side of the accounts.
Tulonsiirrot vastasivat keskiarvoa Tanskassa ja Alankomaissa sekä Espanjassa, jossa BKT:hen suhteutetut sosiaalimenot ovat Italian tavoin pienet.
This part, moreover, has tended to increase in recent years as governments have sought both to tar
Selvästi alle keskiarvon maita olivat Saksa, Irlanti, Luxemburg ja Yhdistynyt ku­ningaskunta (noin 27% nettotulois­
Modernising social protection and adapting systems to change which were not covered by the first waveoftheECHP).
Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja järjestelmien mukauttaminen muutokseen ta).
reinforces the unfavourable age structure.
(1072% BKT:stä) ja Irlanti vain 25%:lla (5% BKTrstä).