natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Just as the practice of investigative cooperation fails to match the theory, so judicial cooperation proves in reality to be "slow, formalistic and not responsive to the needs of the prosecution"3.
Kun tutkintayhteistyön käytäntö ei vastaa teoriaa, yhteistyö oikeusasioissa osoittautuu todellisuudessa "hitaaksi ja kaavamaiseksi eikä se vastaa syytteeseenpanon vaatimuksia"3.
While the instruments, indeed the requirement, for cooperation exist, the formal structures are such as to make the system slow and ineffective.
Vaikka yhteistyön toteuttamiselle on olemassa keinot ja vaikka sitä todella tarvitaan, muodolliset rakenteet tekevät järjestelmästä hitaan ja tehottoman.
According to Mr De Beaufort, a state prosecutor based in Rotterdam who testified before the Committee, a request for assistance in the preparation of a prosecution addressed to the authorities of another Member State is required to pass upward through the national hierarchy, across the diplomatic structures of EU Member States and thence downward to the particular service competent in the country concerned.
Valiokunnalle todistuslausunnon antaneen Rotterdamin yleisen syyttäjän De Beaufortin mukaan syytevalmisteluun liittyvä avustuspyyntö toisen jäsenvaltion viranomaiselle on esitettävä kansallisessa arvoasteikossa ylöspäin, EU:n jäsenvaltioiden diplomaattisten rakenteiden kautta, jonka jälkeen pyyntö välitetään jälleen alaspäin kyseisen maan toimivaltaiselle elimelle.
Even then there is no guarantee that the matter will be afforded either the priority or the urgency it would receive in the country of prosecution.
Tällöinkään ei ole takuita siitä, että asia on kyseisen valtion mielestä yhtä tärkeä tai kiireellinen kuin mitä se on pyynnön tehneen valtion mielestä.
Such are the delays in the system that it may not be worth pursuing a case to the exclusion of other demands on valuable court time.
Järjestelmässä esiintyvät viivytykset ovat niin pitkiä, että tapausta ei kannata ehkä jatkaa, koska samalla tuhlataan oikeuden kallista aikaa.
Certainly in a country such as the Netherlands, where prosecution is not compulsory, considerations of this kind can weigh heavily with the competent authorities, especially when administrative sanctions may offer a more rapid and cheaper solution.
Esimerkiksi Alankomaiden kaltaisissa valtioissa, joissa syyttäminen ei ole pakollista, tällaiset harkintaan perustuvat asiat voivat olla hyvin tärkeitä toimivaltaisille viranomaisille, etenkin, koska hallinnolliset rangaistukset voivat olla nopeampia ja halvempia.
Furthermore, there is financial pressure on the authorities not even to go so far as to impose administrative sanctions.
Lisäksi viranomaisiin kohdistuvat taloudelliset paineet saattavat estää niitä määräämästä edes hallinnollisia seuraamuksia.
According, for example, to Mr Linington, "a number of authorities have decided that their resources are better invested in going after the guarantor who is available, tangible and has a cheque-book.
Esimerkiksi Liningtonin mukaan "useat viranomaiset ovat todenneet, että niiden voimavaroja käytetään tehokkaammin silloin, kun ne vaativat korvausta vakuuden antajalta, joka on käytettävissä ja todellinen ja jolla on shekkivihko.
I am afraid that is a knock-on effect of this"4.
Pelkään, että tämä on tämän asian seurannaisvaikutus "4.
Again in a manner similar to investigative cooperation, judicial cooperation (which of course overlaps in the case of a system employing investigating magistrates) works most effectively when immediate, direct and personal contacts are possible.
Yhteistyö oikeusasioissa, samoin kuin tutkintayhteistyö (jotka ovat luonnollisesti päällekkäisiä silloin, kun järjestelmässä esiintyy tutkintatuomioistuimia), on tehokkainta silloin, kun käytössä on välittömiä, suoria ja henkilökohtaisia yhteyksiä.
In most cases, as Mr De Beaufort indicated, a state prosecutor "does not know who to phone".
De Beaufortin mukaan useimmissa tapauksissa yleinen syyttäjä "ei tiedä kenelle soittaa".
The problem is a simple but significant one, as it prevents the kind of immediate personal contact which proves time and again to be the only effective means of making international cooperation work.
Tämä on yksinkertainen, mutta merkittävä ongelma, koska sen vuoksi ei voida soveltaa sellaista välitöntä ja henkilökohtaista yhteydenpitoa, joka kerta toisensa jälkeen osoittautuu ainoaksi todella tehokkaaksi kansainvälisen yhteistyön keinoksi.
Structural obstacles
Rakenteelliset esteet
The problem is compounded by the different legal structures in different Member States.
Ongelmaa pahentavat jäsenvaltioiden erilaiset oikeudelliset rakenteet.
For example, in some countries, the correct interlocutor for an investigating magistrate would be a police officer, whose perspectives and professional attitudes might be different.
Eräissä valtioissa esimerkiksi tutkintaviranomaisen oikea yhteistyökumppani olisi poliisiviranomainen, ja näiden näkökulmat ja ammattiasenteet voivat puolestaan olla erilaisia.
The Southwark Crown Court case cited above (see box), is an illustration of the fact that, however good the investigative and preliminary legal cooperation (in this case it was "exemplary"5), it can be rendered void by unforeseen legal difficulties.
Edellä mainittu Southwarkin rikostuomioistuimen tapaus (ks. laatikko) havainnollistaa sitä, että vaikka tutkintavaiheen yhteistoiminta ja alustava oikeudellinen yhteistyö olisi hyvinkin tehokasta (ja edellä mainitussa tapauksessa se oli esimerkillistä3), ennakoimattomat oikeudelliset vaikeudet voivat tehdä sen tehottomaksi.
In the case concerned, there were two other Member States potentially involved.
Southwark-tapaukseen liittyi mahdollisesti kaksi muuta jäsenvaltiota.
The greater part of the offence in value terms took place in Italy, but here the prosecution did not even try to make a case:
Rahamääräisesti suurin osa rikoksesta tapahtui Italiassa, mutta tässä yhteydessä syyttäjä ei edes pyrkinyt syyttämään syytettyjä:
"all charges relating to the goods that were diverted onto the Italian market were dropped because again there was an inability on the part of the prosecution to bring the
"Kaikki Italian markkinoille luovutettuja tuotteita koskevat syytteet hylättiin, koska syyttäjä ei tässäkään tapauksessa kyennyt esittämään oikeudelle asianmukaisia asiakirjoja, jotka olisivat osoittaneet, että Italiassa tehdystä rikoksesta voitaisiin syyttää Yhdistyneessä kuningaskunnassa"6.
The problem here was apparently that the prosecution could not demonstrate that cigarette smuggling is classified as a "serious offence" in Italy, this being a prerequisite for the prosecution of the offence in the UK.7The UK customs was "unclear about the Italian law at that time".8
Tässä tapauksessa ongelmana oli ilmeisesti se, että syyttäjä ei voinut osoittaa, että savukkeiden salakuljetus luokitellaan Italiassa "vakavaksi rikkomukseksi". Tämä on edellytys sille, että rikollista voidaan syyttää Yhdistyneessä kuningaskunnassa7.
The second Member State involved was Spain, and in this case the prosecution proceeded on the basis of a certificate from the Spanish authorities confirming that the crime committed in Spain was a "serious offence"9.
Toinen tapaukseen liittyvä jäsenvaltio oli Espanja ja tässä yhteydessä syyttäjä esitti Espanjan viranomaisilta saadun todistuksen, jossa vahvistettiin, että Espanjassa tehty rikos oli "vakava rikkomus"9.
The prosecution fell when the counsel for the defence successfully argued that the Spanish certificate did not comply with the requirements of English law.
Syyttäjä hävisi oikeudenkäynnin, kun puolustuksen edustaja väitti onnistuneesti, että Espanjan antama todistus ei täytä Englannin lain mukaisia vaatimuksia.
Moreover, other evidence submitted - French motorway toll receipts - were not admissible because the prosecution could not produce a certificate stating that the machines which emitted them were in good working order.
Lisäksi muita todisteita eli Ranskan tietullikuitteja ei saanut käyttää todistusaineistona, koska syyttäjä ei voinut todistaa, että laitteet, joista kuitit olivat peräisin, olivat hyvässä toimintakunnossa.
Obviously, the key problem is one of the standards of evidence required from other Member States.
Selvästi suurin ongelma liittyy muilta jäsenvaltioilta pyydettyjä todisteita koskeviin standardeihin.
At present there are no common EU standards of evidence.
Nykyisin EU:ssa ei ole yhteisiä todistestandardeja.
Furthermore, there was nobody in UK Customs with the expertise to ensure that the evidence corresponded to English standards and practices.
Yhdistyneen kuningaskunnan tullissa ei myöskään ollut viranomaisia, jotka olisivat kokemuksensa perusteella voineet vahvistaa, että todistusaineisto on Englannin standardien ja käytännön mukaista.
Though to some extent comprehensible, insofar as the case relied on untested law (the power to bring a prosecution for an offence taking place on the territory of a third country), the defects in the preparation of prosecution were serious, and potentially undennine both the willingness of customs to bring cases of this sort and the dissuasive effect of the trial on others.
Tämä on tietyllä tavalla ymmärrettävää, koska nämä tapaukset perustuivat lakiin, josta ei ollut ennakkotapauksia (mahdollisuus asettaa syytteeseen kolmannen maan alueella tehdystä rikkomuksesta). Kuitenkin syytevalmistelussa tehdyt virheet olivat vakavia ja mahdollisesti heikentävät tullien halukkuutta nostaa kanteita tällaisista tapauksista.
The difficulties of the prosecution were compounded by the nature of the case itself.
Syyttäjän toimintaa vaikeuttaa tapauksen luonne.
Besides the problems presented by the evidence, transit fraud is in any case not an easy offence to prosecute.
Todistusaineiston aiheuttamien ongelmien lisäksi passituspetoksista ei koskaan ole helppoa syyttää.
The following excerpt is quoted in full because it is so apposite in illustrating not only the legal difficulties, but also the outside world's view of the transit system and, in consequence, one of the main reasons the present report is being drawn up.
Seuraava lainaus on sisällytetty tähän kertomukseen kokonaisuudessaan, koska se havainnollistaa osuvasti paitsi oikeudellisia ongelmia, myös ulkopuolisten käsitystä passitusjärjestelmästä ja tämän seurauksena yhtä tärkeää syytä, jonka vuoksi tämä kertomus on laadittu.
"They were faced with new legislation.
"Heillä oli vastassaan uusi lainsäädäntö.
They were faced with a judge who was having difficulty in grasping exactly what crime had been committed and where.
Heillä oli vastassaan tuomari, joka ei oikein käsittänyt, mikä rikos oli tehty ja missä se oli tapahtunut.
From my observation of the jury, it was totally bewildered by what was being said because introduced into the whole case there were companies that had been set up in the Isle of Man, companies set up in Ireland, goods shipped from Cyprus, goods moving from Switzerland to bonded warehouses in Morocco; and there was not a body, they could not actually see who had been damaged by all of this.
Minusta tuntuu, että valamiehistö oli täysin ymmällään siitä, mistä puhuttiin, koska sen eteen tuotiin tapaus, johon liittyi Man-saarelle perustettuja yrityksiä, Irlantiin perustettuja yrityksiä, Kyprokselta kuljetettuja tuotteita ja tavaroita, joita siirrettiin Sveitsistä Marokon vapaavarastoihin. Tapaukseen ei liittynyt ruumista eikä valamiehistö oikein käsittänyt, ketä tämä kaikki oli loukannut.
Of course within that the defence were advancing the fact that this whole system was incredibly complicated, that there were many claims by customs authorities which were due to defects in the system itself, that they were due to errors because pieces of paper had not passed from one customs authority to another and even if the case had gone ahead I would not have put money on anybody being convicted."10
Puolustus tietysti perustui siihen, että koko järjestelmä oli uskomattoman monimutkainen, että tulliviranomaiset esittivät vaateita, joiden syynä olivat järjestelmän itsensä heikkoudet, että vaateet johtuivat virheistä, joita puolestaan aiheutui siitä, että paperilappuja ei lähetetty yhdeltä tulliviranomaiselta toiselle; vaikka tapauksen käsittelyä olisi jatkettu, en olisi pannut rahojani likoon sen puolesta, että joku olisi tuomittu rikoksesta.10
Not all Member States have exactly the same difficulties.
Kaikilla jäsenvaltioilla ei ole aivan samanlaisia ongelmia.
During its visit to Antwerp, the Committee heard from a Belgian state prosecutor that Belgian law accepted as admissible evidence that which would meet the standards of its country of origin.11Evidence from Switzerland has thus been usable in Belgian Courts.
Valiokunta kuuli Antwerpenin vierailunsa aikana Belgian yleiseltä syyttäjältä, että Belgian lain mukaan todistusaineistoksi hyväksytään todisteet, jotka ovat alkuperämaan vaatimusten mukaisia.11 Sveitsistä saatua todistetta on siten voitu käyttää Belgian tuomioistuimissa.
Even however where evidence did not produce a problem, the mechanism of legal cooperation employed - the commission rogatone -
Silloin, kun todisteet eivät aiheuta ongelmia, oikeudellinen yhteistyömenettely - virka-avunpyyntö - vie paljon aikaa, eikä takaa sitä, että se jäsenvaltio, joka haluaa asettaa petoksentekijän syytteeseen, edes käsittelee tapausta.
Switzerland also presents particular problems of legal cooperation.
Sveitsi on erityisen ongelmallinen oikeudellisen yhteistyön kannalta.
Under Swiss law, the Swiss authorities do not offer cooperation for offences of fiscal evasion.
Sveitsin lain mukaan Sveitsin viranomaiset eivät voi toimia yhteistyössä veronkiertoon liittyvissä rikkomuksissa.
While in recent cases (which cannot be quoted directly here) cooperation has improved as a result of goodwill on the part of a senior Swiss prosecutor in linking ostensible fiscal evasion cases with offences for which cooperation does exist, such as money laundering, criminal association, etc.
Viime aikoina käsitellyissä tapauksissa (joita ei tässä yhteydessä voida lainata) yhteistyö on ollut tehokkaampaa Sveitsin yleisen syyttäjän oman yhteistyöhalukkuuden ansiosta; näennäisesti veronkiertoon liittyvät tapaukset yhdistetään sellaisiin rikkomuksiin, joiden osalta yhteistyötä voidaan tehdä, kuten rahanpesuun tai rikollisjärjestöihin.
According to the Committee's information, Switzerland has provided legal cooperation in 26 cases since 1993.12Nevertheless, it would be true to say that such cooperation has not yet become systematic.
Komission tietojen mukaan Sveitsi on tehnyt oikeudellista yhteistyötä 26 tapauksessa vuodesta 1993.1Z Tämän yhteistyön ei kuitenkaan vielä voida sanoa olevan järjestelmällistä.
Just as UCLAF increasingly plays a role in bringing investigators together, it is increasingly facilitating contacts between prosecutors and offering advice on the legal systems of Member States.
UCLAF:lla on yhä suurempi merkitys tutkijoiden yhdistämisessä ja lisäksi se edistää yhä suuremmassa määrin syyttäjien välisiä yhteyksiä ja antaa jäsenvaltioiden oikeudellisiin järjestelmiin liittyviä neuvoja.
Some prosecutors have been enthusiastic in their support for the activities of UCLAF in this field, pointing to the contribution it has made in specific cases.
Eräät syyttäjät ovat tukeneet innokkaasti UCLAF:ia tässä asiassa ja korostaneet sen merkitystä tietyissä tapauksissa.
However, the praise for UCLAF is qualified by the institutional limits placed on it.
UCLAF:n toiminnan kiittelyn vastapainona ovat kuitenkin sen toimielinasemaan liittyvät rajoitteet.
Mr De Beaufort for example said that cooperation with UCLAF "works strangely"13, because it has difficulties with the formal position of the Commission.
Esimerkiksi De Beaufort sanoi, että yhteistyö UCLAF:n kanssa "on kummallista"13, koska komission viralliseen asemaan liittyy ongelmia.
At present UCLAF has no formal role in the field of legal cooperation, and no clear relationship with the legal systems of Member States.
Nykyisin UCLAF:lla ei ole virallista asemaa oikeudellisessa yhteistyössä eikä selvää suhdetta jäsenvaltioiden oikeudellisiin järjestelmiin.
Its interventions remain ad hoc and at times stretch the terms of its mandate to the limit.
Sen puuttuminen asioihin on yhä tapauskohtaista ja toisinaan sen toiminta ulottuu toimivaltuuksien rajalle.
Sanctions
Rangaistukset
There still exists no operational common definition of fraud in legal systems of the countries of the EU14, nor any harmonised system of sanctions.
EU:n jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä ei vieläkään ole olemassa toimivaa yhteistä petoksen määritelmää eikä yhdenmukaistettua seuraamusjärjestelmää14.
While some admit an offence of fraud against the EC budget (e.g. Italy) others have to use other indictments according to the precise nature of the crime.
Vaikka eräät valtiot (kuten Italia) tunnustavat sen, että EU:n talousarvioon kohdistuva petos on rikkomus, toisten on sovellettava muita syyteperusteita rikoksen täsmällisen luonteen mukaisesti.
In the UK case cited above, the first count on which the indictment was brought was "Assisting in or inducing conduct outside the United Kingdom which involves the commission of a serious offence against the law of another member state"13.
Edellä lainatussa, Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevassa tapauksessa ensimmäinen syyteperuste oli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkopuolella tapahtuneessa teossa avustaminen tai teon suorittaminen, johon liittyy toisen valtion lain vastainen vakava rikkomus15. Vaikka tapaus raukesi, on syytä panna merkille, että ainoastaan
Though the case fell, it should be noted that only the UK and Germany currently have legislation expressly permitting the prosecution of an offence taking place in another Member State.
Yhdistyneen kuningaskunnan ja Saksan nykyinen lainsäädäntö nimenomaisesti sallii toisessa valtiossa tehdystä rikkomuksesta syyttämisen.
The study of the court cases undertaken by the Committee of Inquiry show that the outcomes can be rather different depending on the Member State concerned.
Tutkintavaliokunnan oikeustapauksia koskeva tutkimus osoittaa, että tulokset voivat olla melko erilaisia eri jäsenvaltioissa.
While for example a substantial proportion of the cases brought in Germany and the Netherlands resulted in prison sentences, very few occurred in Belgium.
Kun esimerkiksi merkittävä määrä Saksassa ja Alankomaissa käsitellyistä tapauksista on johtanut vankeustuomioihin, näin on käynyt erittäin harvoin Belgiassa.
The final hurdle
Viimeinen este
This is not a detailed legal review of the current system of legal cooperation in the EU.
Tämä kertomus ei ole EU:n nykyistä oikeudellista yhteistyötä koskeva yksityiskohtainen oikeudellinen katsaus.
This has been the subject of a great deal of laborious work which cannot be matched in a report about the transit system.
Aiheesta on tehty hyvin paljon tutkimuksia, joita ei voida sovittaa yhteen passitusjärjestelmää koskevassa kertomuksessa.
Nevertheless, if this section illustrates how the undoubted defects in the system of judicial cooperation with the EU and its partner states undermines the ability of the authorities to prosecute transit fraud, it will already have served a useful purpose.
Jos tässä jaksossa on kuitenkin onnistuttu havainnollistamaan sitä, miten EU:n sisäisen ja sen toimintaan osallistuvien valtioiden oikeudellisen yhteistyön ilmeiset puutteet heikentävät viranomaisten mahdollisuuksia syyttää petoksentekijöitä passituspetoksista, se on jo ollut hyödyllinen.
Any law enforcement system must combine prevention, investigation and sanction.
Kaikissa lainvalvontajärjestelmissä on yhdistettävä petosten ennaltaehkäisy, tutkinta ja seuraamukset rankaiseminen.
The legal situation currently ensures that, even if the multitude of difficulties faced by investigators are overcome, the final hurdle - a successful prosecution - presents excessive obstacles.
Nykyinen oikeudellinen tilanne aiheuttaa sen, että vaikka tutkijoita rasittavat useat vaikeudet voitettaisiin, viimeinen este - onnistunut syytteeseenpano - tuo mukanaan kohtuuttomia vaikeuksia.
In these circumstances the disincentives to defrauding the transit system look even less convincing and the fraudster's cost-benefit analysis even more favourable.
Näissä olosuhteissa passitusjärjestelmään kohdistuvien petosten torjuminen vaikuttaa vielä vähemmän vakuuttavalta ja petoksentekijän kustannushyötysuhde vieläkin suotuisammalta.
Transit fraud L· almost by definition multinational in nature, complicating its investigation from the start.
Passituspetokset ovat miltei luonnostaanylikansallisia, mikä mutkistaa niiden tutkintaa alusta lähtien.
Even where cases of transit fraud are successfully investigated by the authorities, the deterrent effect this may have is severely undermined by the legal difficulties in bringing effective prosecutions in cases involving more than one country.
Myös silloin, kun viranomaiset onnistuneesti selvittävätpetostapauksen, tällä mahdollisesti olevaapelotevaikutusta heikentävät ratkaisevasti oikeudelliset vaikeudet, jotka liittyvät tehokkaaseen syytteen nostamiseen tapauksissa, joihin liittyy useampi kuin yksi maa.
Prosecutors point in the first place to the practical obstacles to legal cooperation, which can be as simple as not knowing whom to contact in another Member State, and to the formalistic and burdensome procedures required to request assistance in a prosecution.
Syyttäjät viittaavat ensinnäkin oikeudellisen yhteistyön käytännön esteisiin, jotka voivat olla niinkin yksinkertaisia kuin että ei tiedetä, keneen ottaa yhteyttä toisessa jäsenvaltiossa, ja ulottua muodollisiin ja rasittaviin menettelyihin, joita vaaditaan pyydettäessä apua syytteen nostamisessa.
When cooperation is obtained, prosecutions can flounder on the differences between national legal systems.
Kun yhteistyöhön päästään, syytteet voivat kilpistyä kansallisten oikeusjärjestelmien eroihin.
Standards of evidence vary, creating potential problems with the admissibility in court of documents and evidence from other Member States.
Todistestandardit vaihtelevat, mikä saattaa vaikeuttaa toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevien asiakirjojen ja todisteiden hyväksyttävyyttä tuomioistuimessa.
At present there is no agreement between Member States on definitions of fraud, the sanctions to be applied or the procedures by which cross-border prosecutions can be brought.
Tällä hetkellä jäsenvaltioiden välillä ei ote sopimusta petoksen määritelmästä, sovellettavista sanktioista tai menettelyistä, joilla syyte voidaan nostaa toisessa maassa.
The result is that similar offences receive substantially different treatment depending on the place of prosecution.
Tuloksena on, että samanlaisia rikkomuksia kohdellaan huomattavastipoikkeavilla tavoilla syytepaikan mukaan.
A particular difficulty surrounds prosecutions involving cooperation with the Swiss authorities.
Erityinen ongelma liittyy syytteisiin, jotka edellyttävät yhteistyötä Sveitsin viranomaisten kanssa.
Under Swiss legislation no legal assistance can be provided to other countries on tax evasion - including most customs crime - and Swiss banking secrecy impedes investigation of the financial aspects of smuggling operations.
Sveitsin lainsäädännön mukaan toiselle valtiolle ei voida antaa oikeudellista apua verojen välttämisen yhteydessä - mukaan luettuna useimmat tullirikokset -ja Sveitsin pankkisalaisuus estää salakuljetusrikosten rahoitusta koskevien seikkojen tutkimisen.
Even when cooperation in prosecutions does take place, the mechanism required - the "commission rogatoire " - is time-consuming and bureaucratic and provides no guarantee that a case will even be heard in the EU Member State affected.
Vaikka syyteyhteistyötä tehdään, vaadittu mekanismi ("commission rogatoire ") on aikaa vieväja byrokraattinen, eikä se tarjoa takuita siitä, että asiaa koskaan käsitellään kyseisen EU:n jäsenvaltion tuomioistuimessa.
An analysis of the information received was published in Information Note No. 5 - PE 219.293/rev. The statistics in this section are extracted from this document.
Saatua tietoa koskeva analyysi julkaistiin tiedotteessa n:o 5 - PE 219.293/korj. Tässä jaksossa julkaistut tilastot ovat peräisin tästä asiakirjasta.