natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The main lines of the common agricultural policy were laid down immediately following the entry into force of the EEC Treaty at a specially convened conference held at Stresa (Italy) in July 1958. They are essentially based on three fundamental principles:
Yhteisen maatalouspolitiikan (Common Agricultural Policy, CAP) pääpiirteet laadittiin heti EY:n perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen erityisessä maatalouskonferenssissa, joka pidettiin Stresassa Italiassa heinäkuussa 1958.
Agriculture, as one of the 'foundations of the Community', plays a key role in EU policy.
Ne perustuvat kolmeen pääperiaattee­seen.
Unity of the market
— Markkinoiden yhdistäminen
Before the founding of the EEC nearly all the Member States had their own market arrangements to protect agriculture.
Ennen EY:n perustamista lähes kaikilla jäsenvaltioilla oli omat markkinajärjestelynsä maatalouden suojelemiseksi.
In setting up a common market for agricultural products these national arrangements had to be replaced by common, uniform market systems.
Kun perustettiin maataloustuotteiden yhteismarkkinat, nämä kansalliset järjestelyt piti korvata yhteisillä ja yhdenmukaisilla markkinajärjestelmillä.
This was the only way to ensure a unified market and prevent competitive distortions to the disadvantage of farmers in certain countries or regions and those concentrating on specific products.
Tämä oli ainoa tapa varmistaa markkinoiden yhdistyminen ja estää kilpailun vääristymät, jotka olisivat voineet koitua tiettyjen maiden tai alueiden maanviljelijöiden tai tiettyihin tuotteisiin keskittyvien maanviljelijöiden tappioksi.
Gradually, European market organizations were established covering almost 98% of all agricultural products.
Vähitellen luotiin eurooppalaiset markkinajärjestelyt, jotka kattavat lähes 98 prosenttia maataloustuotteista.
There are two reasons why it is such a major concern.
Sen tärkeyteen on kaksi syytä.
First, ensuring the security of food supplies is traditionally one of the main areas of State activity.
Ensinnäkin elintarvikkeiden tarjonnan turvaaminen on perinteisesti ollut yksi valtion toiminnan pääalueista.
And the only way to do this is to attain more or less complete selfsufficiency, which results in a tendency to over produce so as to guarantee supplies when harvests are poor.
Ainoa tapa varmistaa tämä on tavoitella lähes täydellistä omavaraisuutta, mikä puolestaan johtaa helposti ylituotantoon, kun halutaan taata varmuusvarastot heikon sadon varalta.
Second, agriculture is a special case among productive sectors, since it is dependent on factors beyond man's control - such as climate, soil and disease.
Toiseksi maatalous on erikoistapaus tuotantoalalla, koska siihen vaikuttavat tekijät, ilmasto, maaperä ja sairaudet, eivät ole ihmisen päätettävissä.
Major fluctuations in harvests clue to these factors inevitably affect farm incomes.
Nämä tekijät aiheuttavat suuria satovaihteluja, jotka vääjäämättä vaikuttavat maatilan tuloihin.
But incomes must be high enough to secure the survival of the family-run farms that guarantee self-sufficiency and to prevent the small farmers from leaving the land.
Tulojen täytyy kuitenkin olla tarpeeksi suuret, jotta varmistettaisiin omavaraisuuden takaavien perhetilojen säilyminen ja estettäisiin pienviljelijöiden maaltapako.
In this respect agricultural policy also plays the parts of incomes policy, employment policy, structural policy, regional policy, and population policy.
Tässä mielessä maatalouspolitiikka on myös tulopolitiikkaa, työllisyyspolitiikkaa, rakennepolitiikkaa, aluepolitiikkaa ja väestöpolitiikkaa.
The principle of Community preference deliberately seeks to promote Community farm products over imports and plays a crucial role in guaranteeing European farmers a livelihood.
Yhteisön etuuskohtelun periaate pyrkii tietoisesti suosimaan yhteisön omia maataloustuotteita tuonnin kustannuksella, ja sillä on ratkaiseva merkitys Euroopan
In view of the fundamental importance of agriculture for the general well-being of the people of the Community as a whole, the EEC Treaty had to include rules on the establishment and organization of a common agricultural market.
Maatalouden perustavanlaatuinen tärkeys yhteisön ihmisten yhteiselle hyvinvoinnille oli syynä siihen, että EY:n perustamissopimukseen sisällytettiin määräykset yhteisten maata­lousmarkkinoiden perustamisesta ja organisoinnista.
However, these were couched in very broad terms so as to permit the existing national control mechanisms to be brought into line gradually.
Ne on määritelty kuitenkin erittäin väljästi, jotta olemassa olevat kansalliset valvontamenetelmät voidaan mukauttaa asteittain.
The common market organizations in industry.
Yhteiset markkinajärjestelyt maanviljelijöiden elannon turvaajana.
The main threat is posed by imports from countries where production is cheaper or where farming receives largescale State support.
Suurimman uhan muodostaa tuonti maista, joissa tuotanto on halvempaa tai maanviljely saa huomattavaa valtion tukea.
To ensure that agricultural products from outside the Community cannot be sold at below the prices fixed for Community products a special 'levy' is charged when they are imported, raising their price to the level of the Community price.
Jotta yhteisön ulkopuolelta tulevia maataloustuotteita ei voitaisi myydä alle yhteisön tuotteiden kiinteiden hintojen, niistä kannetaan erityisvero, joka nostaa niiden hinnan yhteisön hintatasolle.
The market organizations are essential for the survival of agriculture, an industry that is especially vital in the industrialized countries.
Maatalous on elintärkeä elinkeino teollistuneissa maissa, ja markkinajärjestelyt ovat välttämättömiä sen säilymisen turvaamiseksi.
It cannot simply be left to the open market for prices to be determined purely by supply and demand without any form of State intervention, for if prices were dictated solely by the free play of market forces, they would very quickly prove insufficient to cover the high production costs involved.
Maataloutta ei voida jättää markkinavoimien varaan, jolloin hinnat määräytyisivät pelkästään kysynnän ja tarjonnan perusteella ilman minkäänlaista valtion asiaan puuttumista.
Under the market organizations, for example, the minimum prices for agricultural products are fixed so as to reduce the influence of supply and demand to negligible levels.
Jos hinnat määräytyisivät markkinavoimien mukaan, ne osoittautuisivat hyvin pian liian alhaisiksi kattamaan korkeat tuotantokustannukset.
This prevents price falls when harvests are plentiful and price increases when they are poor.
Tästä syystä valtio tukee ja suojelee maataloutta maailman kaikissa teollistuneissa valtioissa.
Under the principle of financial solidarity the costs which the market organizations necessarily entail are borne jointly by all Member States.
Taloudellisen solidaarisuuden periaatteen mukaan jäsenvaltiot vastaavat yhdessä kustannuksista, joita syntyy markkinajärjestelyistä.
To raise and distribute the necessary finance a European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF) was created when the first market organizations were set up.
Tarvittavien varojen keräämiseksi ja jakamiseksi perustettiin Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahasto (EMOTR) ensimmäisten markkinajärjestelyjen yhteydessä.
The Fund is divided into two sections: the Guidance Section finances structural measures, while the Guarantee Section (which accounts for the main bulk of spending) covers the costs of the common market organizations.
Rahasto jakaantuu kahteen "osastoon": ohjausosasto rahoittaa rakenteellisia toimia, kun taas tukiosasto (joka kuluttaa valtaosan varoista) vastaa yhteisten markkinajärjestelyjen kustannuksista.
The precise practical arrangements under the common market organizations vary from product to product, however, ranging from fully comprehensive price and intervention systems to import protection systems and even simply aid regulations and quality controls.
Yhteisten markkinajärjestelyjen käytännön toimet vaihtelevat tuotekohtaisesti. Niitä ovat mm. laajat hinta- ja ¡nterventiojärjestelmät, tuontisuojajärjestelmät sekä yksinkertaiset tukijärjestelyt ja laadunvalvonta.
The problem of surpluses
Ylijäämien ongelma
This, then, is the basic theory underlying the common agricultural policy.
Edellä on esitetty yhteisen maatalouspolitiikan perusteoria.
It forms a coherent whole designed to fulfil the aims just described.
Se on kokonaisuus, joka on suunniteltu edellä kuvattujen päämäärien toteuttamiseen.
Putting the theory into practice, on the other hand, has posed a number of problems.
Teorian soveltaminen käytäntöön on kuitenkin aiheuttanut paljon ongelmia.
Sometimes the prices set were out of line with market conditions.
Joskus asetetut hinnat eivät ole vastanneet markkinaolosuhteita.
This led to surpluses and, because of the Community's open-ended commitment to buy up products, it was the Community (rather than farmers) that had to foot the bill.
Tämä on aiheuttanut ylijäämiä, ja koska yhteisö on sitoutunut ostamaan tuotteet, lasku on langennut yhteisölle (eikä maanviljelijöille).
This in turn caused a build-up of large stocks — the much publicized beef, butter, fruit and vegetable mountains or the wine and milk lakes — involving massive storage costs.
Tämä puolestaan on aiheuttanut suuria varastokertymiä — kohutut liha-, voi-, hedelmä- ja vihannesvuoret tai viini- ja maitojärvet — joiden varastointikustannukset
subsidized sales (at best) or destruction (at worst).
olivat valtavat. Ja viime kädessä nämä vuoret ja järvet voitiin purkaa vain myyntitukiaisilla (parhaassa tapauksessa) tai tuhoamalla ne (huonoimmassa tapauksessa).
Because of such operations the common agricultural policy came in for growing public criticism.
Tällaisten toimien takia yhteinen maatalouspolitiikka joutui suuren yleisön hampaisiin.
However, it would be overhasty to condemn the entire policy simply because of these aberrations and shortcomings and from there, as sometimes happens, to call into question the utility and purpose of European integration in general.
Olisi kuitenkin ennenaikaista tuomita koko politiikka pelkästään näiden häiriöiden ja puutteiden perusteella ja asettaa siten koko Euroopan yhdentymisen mielekkyys ja tarkoitus kyseenalaiseksi, kuten silloin tällöin tapahtuu.
The problems were due less to the system itself than to its implementation.
Ongelmat johtuivat vähemmän ¡tse järjestelmästä kuin sen toteuttamisesta.
Reform, then, had become essential.
Uudistuksia kyllä tarvittiin.
Reforms from 1984 to 1992
Uudistukset vuosina 1984—1992
In 1962 the European Community set up a single market for agricultural products to secure Europe's food supplies.
Vuonna 1962 Euroopan yhteisö perusti maataloustuotteiden sisämarkkinat Euroopan elintarviketarjonnan turvaamiseksi.
The common agricultural policy (CAP) has largely succeeded in its aim of providing consumers in the EC with food at reasonable prices while ensuring a decent living for farmers.
Yhteinen maatalouspolitiikka (CAP) on olennaisilta osiltaan onnistunut tavoitteessaan tarjota EY-maiden kuluttajille kohtuuhintaista ruokaa ja samalla varmistaa maanviljelijöiden riittävä elintaso.
But the down side to this achievement included growing surpluses and rising CAP costs, while farm incomes stagnated.
Saavutuksen kääntöpuoli ovat kuitenkin olleet kasvavat ylijäämät ja kohoavat CAP-kustannukset sekä maatilojen tulokehityksen taantuminen.
For many years the CAP was the main focus of EC activity, swallowing up the lion's share of the budget.
Vuosien ajan CAP oli EY-toiminnan pääkohde, joka nielaisi leijonanosan budjetista.
In 1992 the Community sought to extricate itself from the impasse by reforming the CAP.
Vuonna 1992 yhteisö yritti päästä umpikujasta uudistamalla CAP:tä.
Without abandoning the basic underlying principles, the reforms are aimed at cutting back surpluses, lowering prices to the consumer and boosting the incomes of the poorest farmers.
Uudistusten tarkoitus on —perusperiaatteita hylkäämättä — leikata ylituotantoa, alentaa kuluttajahintoja ja lisätä köyhimpien viljelijöiden tuloja.
In future it will be quality rather than quantity that counts.
Tulevaisuudessa kiinnitetään enemmän huomiota laatuun kuin määrään.
Programmes are under way to replant woodland and tend land taken out of use, helping to protect the countryside.
Käynnissä on metsien istutus- ja joutomaan hyötykäyttöohjelmia maaseudun tulevaisuuden turvaamiseksi.
The CAP's share of the EU budget has now shrunk from 63.3% in 1988 to 49.3% today.
CAP:n osuus EU:n budjetista on laskenut vuoden 1988 63,3 prosentista nykyiseen 49,3 prosenttiin.
Those early reforms had involved more and more new measures to regulate the markets, such as milk quotas or guaranteed quantities and co-responsibility levies.
Näihin ensimmäisiin uudistuksiin liittyi yhä useammin uusia markkinoiden sääntelytoimia, kuten maitokiintiöitä, takuumääriä tai yhteisvastuullisia veroja.
In the structural sphere there had been action to promote reafforestation, rules to help protect certain environmentally threatened areas and incentives to encourage farmers to take land out of production (set-aside).
Rakenteellisilla toimilla edistettiin metsittämistä, suojeltiin määräyksin tiettyjä uhanalaisia ympäristöjä ja rohkaistiin maanviljelijöitä jättämään maata pois tuotannosta eli kesannoimaan.
All those measures,
Toimet eivät
• Developing and promoting alternative crops, such as timber or fruit that is in short supply in the Community, and opening up new outlets for agricultural produce, especially in the industrial sector.
puu ja sellaiset hedelmät, joista yhteisöllä on puutetta. Maataloustuotteiden uusien käyttömahdollisuuksien kehittäminen erityisesti teollisuudessa.
however, had failed to produce the results hoped for.
kuitenkaan johtaneet toivottuihin tuloksiin.
Consequently in a comprehensive discussion paper on 1 February 1991 the Commission advocated an even more farreaching reworking of the market mechanisms and later that year put detailed proposals before the Council, leading eventually to the major reforms of 1992.
Niinpä komissio esitti laajassa mietinnössään 1. helmikuuta 1991 vielä kauaskantoisempaa markkinamekanismien muuttamista, ja myöhemmin samana vuonna se antoi neuvostolle yksityiskohtaiset ehdotukset, jotka sittemmin johtivat laajoihin uudistuksiin vuonna 1992.
This is encouraging, but only a start in a long-term process to make European agriculture more efficient and market-oriented.
Päätökset olivat rohkaisevia, mutta vain alkua pitkän aikavälin prosessissa, jossa Euroopan maatalous muutetaan tehokkaammaksi ja markkinavetoisemmaksi.
Transport policy and trans-European networks
Liikennepolitiikka ja Euroopan laajuiset verkot
Those reforms, however, still rested on the key principles of market unity, Community preference and financial solidarity.
Nämä ehdotukset nojautuivat kuitenkin edelleen markkinoiden yhdistämisen, yhteisön etuuskohtelun ja taloudellisen solidaarisuuden periaatteille.
And since the principles did not change, neither did the main mechanisms (prices fixed by the Council, protection against imports from outside the Community through variable levies and public intervention on the markets).
Ja koska periaatteet eivät muuttuneet, myöskään päämekanismit eivät muuttuneet (neuvoston määräämät hinnat, suojautuminen yhteisön ulkopuolelta tulevalta tuonnilta erilaisten verojen muodossa sekä valtiovallan puuttuminen markkinoihin).
But although the mechanisms remain, their emphasis has shifted towards ensuring that measures are more consistently geared to the market situation under clear guidelines.
Vaikka mekanismit jäivätkin ennalleen, niiden painopistettä on siirretty siten, että ne mukailevat johdonmukaisemmin markkinati­lannetta seuraavien suuntaviivojen mukaisesti:
Transport is of importance to the Community in two respects.
Liikenne on yhteisölle tärkeää kahdessa mie­lessä.
Firstly it is essential for the single market, being the means by which the basic freedoms are exercised and a sector that is inextricably intertwined with the Community's agricultural, industrial, environmental and commercial policies.
Se on ensinnäkin välttämätön tekijä sisä­markkinoiden perusvapauksien harjoittamisessa ja erottamaton osa yhteisön maatalous­, teollisuus­, ympäristö­ ja kauppapolitiikkaa. Toiseksi siitä on kehittynyt taloudellisesti erittäin tärkeä teollisuudenhaara moderneissa teollistuneissa maissa.
Secondly it has developed into an industry of major economic importance in the modern industrial nations.
Se työllistää yhteisössä noin 7 miljoonaa ihmistä ja muodostaa 6,5 prosenttia bruttokansantuotteesta.
In the Community as a whole it employs some 7 million people and accounts for 6.5% of gross national product.
Onkin loogista, että liikennepolitiikka on alusta alkaen katsottu yhteisön toimialaan kuuluvaksi politiikaksi.
• Operating a market-oriented price strategy.
— Markkinavetoisen hintastrategian harjoitta­minen.
The resulting drop in agricultural incomes is cushioned by specific income support.
Tästä aiheutuvaa maataloustulon alenemista tasataan erityisellä tulotuella.
Although it is still expensive, this approach makes more efficient use of available funds since the cost is far less than for the storage and disposal of surpluses.
Vaikka menetelmä on edelleen kallis, olemassa olevat varat käytetään tehokkaammin, sillä ylijäämien varastointi­ja hävityskustannukset ovat paljon suuremmat.
It was therefore only logical that transport _BAR_X)licy should be conceived from the very outset as a matter for the Community.
­ Interventiomekanismin tarkistus ja tekeminen joustavammaksi esimerkiksi hinta­ ja ostotakuider > väl¡aikaisella kumoamisella tai kiintiöiden käyttöönotolla.
• Adjusting the intervention mechanism and making it more flexible, for instance through the temporary suspension of price and buyingin guarantees or the introduction of quotas.
■Viljelymaan poistaminen tuotannosta kesannointikorvausta vastaan ja sen asettaminen pitkäksi ajaksi muuhun kuin maatalouden käyttöön, kuten ekologisten lokeroiden luomiseen tai metsäalan laajentamiseen.
• Taking agricultural land out of production in return for a set-aside premium and putting it to long-term non-agricultural uses such as creating ecological niches or extending woodland areas.
• Varhaiseläkejärjestelyt vanhempien viljelijöiden rohkaisemiseksi luopumaan viljelystä.
• Introducing early retirement schemes to encourage older farmers to give up farming.
­Tuotantovaihtoehtojen kehittäminen ja edistäminen. Tällaisia ovat esimerkiksi
to establish a system designed above all to improve transport infrastructures.
Vaikka liikenteen piti olla perustamissopimuksen mukainen yhteinen poliittinen alue, yhteisön toimissa ei ensi alkuun ollut siitä kokonaisvaltaista yleisnäkemystä, eikä edistyminen ollut mainittavaa.
This was to be accompanied by measures to improve structures, promote social progress, increase safety and reduce costs.
Eri liikenne muodot, varsinkin maantiekuljetukset, rautatiet ja sisävesiliikenne pysyivät ja ovat suurelta osin pysyneet tiukasti vanhoissa kansallisissa rakenteissaan.
Again the Council made no formal response and simply continued its piecemeal approach.
Muutos jäi tapahtumatta jäsenvaltioiden tuella — ne halusivat eri syistä (taloudelliset, maantieteelliset, poliittiset ja historialliset) jatkaa omien yksilöllisten liikennestrategioidensa harjoittamista.
But although transport was intended to be a common policy area under the Treaty, Community action initially showed no coherent overall approach and never progressed beyond piecemeal measures.
jatkokehityksestä. Aloitteen keskeisenä sanomana oli sellaisen järjestelmän perusta minen, jolla parannettaisiin ennen kaikkea liikenteen infrastruktuureja.
The various modes of transport, in particular road haulage, the railways and inland waterways, remained (and still largely remain) firmly rooted in the old national structures.
Sitä seuraisivat toimet, joilla parannettaisiin liikenteen rakenteita, edistettäisiin sosiaalista kehitystä, lisättäisiin turvallisuutta ja alennettaisiin kustannuksia.
In this they had the backing of the Member States, which for a variety of reasons (economic, geographical, political and historical) still wanted to pursue their own individual transport strategies.
Neuvosto ei taaskaan vastannut virallisesti, vaan jatkoi yksittäisten toimien sarjaansa.
Despite these setbacks, at the beginning of 1983 the Commission published yet another paper on progress towards a common transport policy, setting out a series of guiding principles for the creation of a comprehensive internal market in the transport sector.
Takaiskuista huolimatta komissio julkaisi vuoden 1983 alussa vielä yhden mietinnön yhteisen liikennepolitiikan kehittymisestä.
If results were meagre, it was not for want of initiatives, especially on the part of the Commission.
Siinä esiteltiin joukko pääperiaatteita kattavien sisämarkkinoiden luomiseksi liikennealalle.
In a memorandum on the broad lines of the common transport policy, published in 1961, the Commission set out the goal of an open transport market centred on free and fair competition.
Komissio julkaisi vuonna 1961 muistion yhteisen liikennepolitiikan suurista suuntaviivoista.
The Council, however, ignored the Commission's suggested broad approach and merely adopted a number of individual measures contained in the programme.
Siinä se asetti tavoitteekseen avoimet liikennemarkkinat, jotka perustuvat avoimeen ja oikeudenmukaiseen kilpailuun.
In 1985 the Court delivered its ruling, deciding that firms anywhere in the Community should be free to operate goods and passenger services in the Member States without discrimination on the grounds of nationality or place of establishment.
Samoihin aikoihin Euroopan parlamentti — komission tukemana — haastoi neuvoston tuomioistuimeen, koska perustamissopimuksen yhteisen liikennepolitiikan vaatimuksen ja sen käytännön toteutumisen välillä oli niin suuri ero. Tuomioistuin antoi päätöksensä vuonna 1985.
In 1973 the Commission took stock of the situation in a paper presented to the Council on the development of the common transport policy. The central element here was a call
Sen mukaan kaikki yhteisön alueella toimivat yritykset voivat vapaasti tarjota tavara- ja matkustajapalveluja jäsenmaissa ilman kansallisuuteen tai sijoittautumispaikkaan perustuvaa syrjintää.
This proved to be a key development, giving the common transport policy a decisive boost.
Tämä osoittautui tärkeäksi edistysaskeleeksi, joka antoi vauhtia yhteiselle liikennepolitiikalle.
In the same year the Council announced that by the end of 1992 road haulage would be liberalized and accompanying harmonization measures adopted.
Samana vuonna neuvosto ilmoitti, että maantiekuljetukset vapautettaisiin ja vastaavat yhdenmukaistamistoimet hyväksyttäisiin vuoden 1992 loppuun mennessä.
This declaration of intent was followed by the adoption in 1988 and in 1990 of basic regulations governing the intra-Community goods transport markets.
Tämän aiejulistuksen jälkeen vuosina 1988 ja 1990 hyväksyttiin perusasetukset yhteisön sisäisistä tavaraliikennemarkkinoista.
The Treaty on European Union underpinned these developments and lent a new impetus by introducing a policy for trans-European networks, which include such things as motorways, railway lines, telephone networks, power lines and oil and gas pipelines.
Sopimus Euroopan unionista tuki tätä kehitystä ja antoi sille lisäpontta Euroopan laajuisten verkkojen politiikallaan, jonka piiriin kuuluvat mm. moottoritiet, rautatiet, puhelinverkot, sähköverkot sekä öljy- ja kaasuputket.
To exploit the advantages of a single market fully, crossfrontier links in these areas need to be extended.
Sisämarkkinoiden etujen täysipainoinen hyödyntäminen edellyttää näiden alueiden rajat ylittävien yhteyksien laajentamista.
Some projects are already under way (the Channel Tunnel and the high-speed train network) and others will follow.
Joitakin projekteja on jo aloitettu (Englannin kanaalin tunneli ja huippunopeiden junien verkosto), ja muita on tulossa.
The Community can help by carrying out feasibility studies and providing loan guarantees and interest subsidies.
Yhteisö voi edistää hankkeita suorittamalla toteutuskelpoisuustutkimuksia ja antamalla lainatakuita ja korkotukea.