natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission pointed to a series of questions that in its view merited particular consideration: evaluation of the provisions concerning fundamental rights included in the Amsterdam Treaty; the implications of the indivisibility principle; the possible content of new rights mirroring the challenges of an information society; the justiciability of fundamental rights; the relation to the protection of fundamental rights provided by the Council of Europe; and the role of fundamental rights in the development of the European Union.
Komissio esitti luettelon asioista, joihin oli sen mielestä kiinnitettävä erityistä huomiota: arvio Amsterdamin sopimuksen perusoikeusmääräyksistä, erityyppisten oikeuksien rinnastettavuus, tietoyhteiskunnan mahdollisesti edellyttämät uudet perusoikeudet, perusoikeuksien toteutuminen tuomioistuimissa, rinnakkainen toiminta Euroopan neuvoston kanssa ja perusoikeuksien asema Euroopan unionin kehityksessä.
The Group of Experts debated these questions in six meetings held since March 1 998 and presented its report in February 1 999.
Asiantuntijaryhmä aloitti työnsä maaliskuussa 1998 ja keskusteli edellä mainituista kysymyksistä kuudessa kokouksessa.
In the course of these meetings, the Group discussed issues concerning the recognition of fundamental rights with representatives of the Platform of European Social NGOs and of the European social partners.
Ryhmä esitti raporttinsa helmikuussa 1999. Ryhmä keskusteli kokouksissa perusoikeuksien aseman tunnustamiseen liittyvistä seikoista Euroopan sosiaalialan kansalaisjärjestöjen foorumin edustajien ja työmarkkinaosapuolien kanssa.
The report deals first with the Amsterdam Treaty and its consequences.
Ryhmän raportissa käsitellään ensin Amsterdamin sopimusta ja sen vaikutuksia.
It then addresses the factors and conditions that ought to be considered by any future attempt to promote the explicit recognition of fundamental rights.
Tämän jälkeen siinä pohditaan niitä tekijöitä ja ehtoja, jotka olisi otettava huomioon, kun perusoikeuksien selkeää tunnustamista pyritään jatkossa edistämään.
Finally, the report makes a series of recommendations for achieving an express recognition, and for the improvement of fundamental rights protection.
Raportissa esitetään lopuksi erilaisia suosituksia, joiden avulla perusoikeuksien aseman tunnustamista voidaan nopeuttaa ja niiden suojelua tehostaa.
The Amsterdam Treaty may not have led to an explicit recognition of particular fundamental rights.
Amsterdamin sopimus ei johtanut perusoikeuksien selkeään määrittämiseen.
It nevertheless marked a decisive step on the way to an ever clearer recognition of the principle of fundamental rights protection by the European Union.
Perusoikeussuojan toteutuminen Euroopan unionissa eteni kuitenkin selvästi.
The Treaty affirms the European Union's commitment to human rights and fundamental freedoms (Art. 6 (1)) and explicitly confirms the Union's attachment to fundamental social rights (Preamble, fourth recital).
Sopimuksessa Euroopan unionista vahvistetaan, että Euroopan unioni on sitoutunut kunnioittamaan ihmisoikeuksia ja perusvapauksia (6 artiklan 1 kohta) ja että unioni on nimenomaisesti sitoutunut sosiaalisiin oikeuksiin (johdanto-osan neljäs kappale).
It does this, however, by maintaining the previously adopted system of references.
Sopimuksessa tyydytään kuitenkin entiseen tapaan lähinnä vain viittaamaan muihin sopimuksiin ja säännöstöihin.
Thus, the Treaty stresses the respect of the fundamental rights guaranteed by the 1950 European Convention on Human Rights (ECHR) and as determined by the common constitutional traditions of the Member States and hence by the general principles of Community law (Art. 6 (2)).
Sopimuksessa korostetaan, että ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn, vuonna 1950 allekirjoitetun Euroopan yleissopimuksen (European Convention on Human Rights, ECHR, Euroopan ihmisoikeussopimus) takaamia perusoikeuksia on noudatettava sellaisina kuin ne ilmenevät jäsenvaltioiden yhteisessä valtiosääntöperinteessä ja yhteisön oikeuden yleisinä periaatteina (6 artiklan 2 kohta).
Similarly, both the Preamble and Art. 136 of the EC Treaty refer to the fundamental social rights by pointing to the 1 961 European Social Charter (Council of Europe) and the 1989 Community Charter.
Vastaavasti sekä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen johdanto-osassa että sen 136 artiklassa viitataan sosiaalisiin oikeuksiin mainitsemalla vuoden 1961 Euroopan sosiaalinen peruskirja (Euroopan neuvosto) ja vuonna 1989 hyväksytty työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskeva yhteisön peruskirja.
Rather than listing fundamental rights, the Amsterdam Treaty establishes procedures intended to secure their protection.
Amsterdamin sopimuksessa ei luetella perusoikeuksia; sen sijaan siinä pohditaan sitä, miten nämä oikeudet voitaisiin turvata.
Art. 13 of the EC Treaty, for instance, empowers the Council to take appropriate action to combat discrimination, after consultation of the European Parliament.
Neuvosto voi esimerkiksi EY:n perustamissopimuksen 13 artiklan mukaan Euroopan parlamenttia kuultuaan toteuttaa tarvittavat toimenpiteet torjuakseen syrjintää.
The possible grounds of intervention are explicitly indicated in Art. 13 and range from discrimination concerning sex, racial or ethnic origin to discrimination regarding religion, belief, disability, age or sexual orientation.
Sopimuksen 13 artiklassa eritellään perusteet syrjinnän vastaisille toimenpiteille.
The Community is therefore given the opportunity to develop policies and proposals intended to prevent these discriminations.
Artikla koskee syrjintää, joka perustuu sukupuoleen, rotuun, etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen.
Moreover, provisions such as Art. 3 (2) and 141 (4) of the EC Treaty lay the grounds for measures designed to achieve an effective equality of men and women including positive action.
Lisäksi esimerkiksi Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 3 artiklan 2 kohtaan ja 141 artiklan 4 kohtaan sisältyvät määräykset luovat pohjan myös positiivisille erityistoimille, joiden tarkoituksena on saavuttaa miesten ja naisten välinen tosiasiallinen tasa-arvo.
In a far more general way but still along the same lines, Art. 1 36 of the EC Treaty qualifies the fundamental social rights, as determined by the European Social Charter and the Community Charter, as guidelines for activities of both the Community and the Member States.
Euroopan sosiaalisessa peruskirjassa ja työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskevassa yhteisön peruskirjassa tarkoitetut sosiaaliset perusoikeudet määritellään EY:n perustamissopimuksen 136 artiklassa yleisesti yhteisön ja jäsenvaltioiden toimintaa ohjaaviksi suuntaviivoiksi.
These are intended to promote employment, improve living and working conditions in order to make possible their harmonisation while the improvement is being maintained, ensure proper social protection, secure a dialogue between management and labour and develop human resources in a way permitting to obtain a lasting high employment and to eliminate social exclusion.
Niiden tarkoituksena on edistää työllisyyttä, kohentaa ja yhdenmukaistaa elin- ja työoloja, taata riittävä sosiaalinen suojelu, rohkaista työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua, kehittää inhimillisiä voimavaroja pysyvästi korkean työllisyystason saavuttamiseksi ja torjua syrjäytymistä.
Finally, Art. 7 provides that the Council may, in the event of a serious and persistent breach of the principles mentioned in Art. 6 (1), suspend a Member State from its Treaty rights.
Mikäli jokin jäsenvaltio rikkoo vakavasti ja jatkuvasti 6 artiklan 1 kohdassa mainittuja periaatteita, neuvosto voi 7 artiklan nojalla pidättää siltä väliaikaisesti jäsenvaltiolle sopimuksen mukaan kuuluvat oikeudet.
a result, with the exceptions of Articles 35 and 40 of the EU Treaty, the Court's jurisdiction does not cover actions regarding the second and third pillars.
Tämän seurauksena ns. toiseen ja kolmanteen pilariin sisältyvät toimet eivät Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 35 ja 40 artiklan sisältämiä poikkeuksia lukuun ottamatta kuulu tuomioistuimen toimivaltaan.
Another equally relevant but no less limited expansion of the Court's jurisdiction occurs in connection with 'common actions' of the Member States as specified in Title VI of the EU Treaty.
Tuomioistuimen toimivaltaan on tehty toinenkin rajoitettu lisäys. Kysymys on Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osastossa kuvatusta jäsenvaltioiden yhteisestä toiminnasta.
The activities referred to concern the prevention, detection and investigation of crime as well as extradition and are intended to achieve, in the interest of the citizens, 'a high level of safety within an area of freedom, security and justice' (Art. 29).
Tällä toiminnalla tarkoitetaan rikosten ehkäisemistä, paljastamista ja tutkintaa sekä rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista, ja sen tarkoituksena on taata kansalaisille "korkeatasoinen suoja vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella" (29 artikla).
According to Art. 46 lit. b of the EU Treaty the Court has jurisdiction in these cases as long as the conditions of Art. 35 are fulfilled.
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 46 artiklan b kohdan mukaan nämä tapaukset kuuluvat tuomioistuimen toimivaltaan 35 artiklassa määrätyin edellytyksin.
The Court can, therefore, at the request of national courts or tribunals, give preliminary rulings on the validity or the interpretation of Council instruments adopted in the context of Art. 29, provided the Member State concerned has declared that it accepts such jurisdiction.
Euroopan yhteisö jen tuomioistuin voi näin ollen jäsenvaltion tuomioistuimen pyynnöstä antaa ennakkoratkaisuja, jotka koskevat 29 artiklan yhteydessä hyväksyttyjen neuvoston säädöksien pätevyyttä tai tulkintaa, mikäli asianomainen jäsenvaltio on antamallaan julistuksella hyväksynyt yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan asiassa.
The Court can also review the legality of Council decisions and rule on any dispute between Member States concerning the interpretation or application of acts adopted under Art. 34 (2).
Yhteisöjen tuomioistuimella on myös toimivalta tutkia neuvoston päätösten laillisuus ja ratkaista 34 artiklan 2 kohdan mukaisesti annettujen säädösten tulkintaa tai soveltamista koskevat jäsenvaltioiden väliset riidat.
As important as the changes brought about by the Amsterdam Treaty are, none of them offers a lasting and satisfactory answer to the issues addressed, both in the report of the Comité des Sages, and the ensuing discussion.
Amsterdamin sopimuksella saatiin aikaan tärkeitä muutoksia, mutta yksikään niistä ei tarjoa pysyvää ja tyydyttävää ratkaisua viisaiden komitean raportissa esitettyihin kysymyksiin eikä raporttia seuranneeseen keskusteluun.
There is increasing uneasiness and confusion due to the differences and contradictions in the perception and application of the European Union's commitment to the fundamental rights across the three pillars.
Käsitykset Euroopan unionin perusoikeuksiin liittyvästä sitoumuksesta ja tavat, joilla sitoumusta kaikkien kolmen pilarin alueella sovelletaan, ovat usein erilaisia ja ristiriitaisia. Tämä aiheuttaa paljon epätietoisuutta ja sekaannuksia.
The Amsterdam Treaty and especially the modifications of the EC Treaty undoubtedly have farreaching effects in the first pillar through the impact of Community law.
Amsterdamin sopimuksella ja erityisesti EY:n perustamissopimukseen tehdyillä muutoksilla on epäilemättä tuntuvimpia vaikutuksia yhteisön lainsäädännön kautta silloin, kun on kysymys ensimmäisen pilarin asioista.
The second (common foreign and security policy) and third (justice and home affairs) pillars are, however, based on traditional intergovernmental relations.
Toisen (uiko- ja turvallisuuspolitiikka) ja kolmannen (oikeus- ja sisäasiat) pilarin asiat sen sijaan on perinteisesti hoidettu hallitustenvälisillä suhteilla.
Thus, the manifest effort of the Community law to develop and implement the protection of fundamental rights corresponds to equally manifest attempts to limit their influence in the second and third pillars.
Yhteisön lainsäädännössä ilmenee selkeä pyrkimys kehittää ja suojella perusoikeuksia, mutta toisaalta perusoikeuksien vaikutusta toiseen ja kolmanteen pilariin pyritään yhtä selkeästi rajoittamaan. tamaan.
A characteristic example is the reaction to the quest for improvement of the protection of personal data in the various pillars.
Tyypillinen esimerkki on se, miten vaatimuksiin henkilötietojen suojan parantamisesta reagoitiin eri pilareiden alueilla.
While Parliament, Council and Commission, in connection with the adoption of the 1995 data protection directive, unanimously pointed to the direct link between data protection and fundamental rights, the Member States followed a restrictive policy in the two other pillars.
Parlamentti, neuvostoja komissio olivat vuoden 1995 tietosuojadirektiivin hyväksymisen yhteydessä yhtä mieltä siitä, että tietosuoja ja perusoikeudet liittyvät toisiinsa, mutta jäsenvaltiot pitivät kiinni rajoituksista toisen ja kolmannen pilarin asioissa.
The very principles and measures that had been accepted in the case of the directive in order to respect fundamental rights were thus questioned and to a large extent abandoned in agreements such as the Europol Treaty.
Periaatteet ja toimenpiteet, jotka oli direktiivin yhteydessä hyväksytty perusoikeuksien turvaamiseksi, asetettiin nyt kyseenalaisiksi ja jätettiin myös suurelta osin pois esim. Europol-yleisso-pimuksesta.
If the European Union's commitment to the fundamental rights, as expressed in the Amsterdam Treaty, is to be taken seriously, both the Member States and the European Union's institutions must act under the same premises in all three pillars.
Mikäli Amsterdamin sopimuksessa ilmaistu Euroopan unionin sitoutuminen perusoikeuksiin halutaan ottaa vakavasti, on sekä jäsenvaltioiden että Euroopan unionin toimielinten sovellettava samoja periaatteita kaikkien kolmen pilarin alueella.
In other words, fundamental rights should remain the primary and decisive criteria of the compatibility of the activities of all institutions and bodies with the European Union's guiding principles.
Perusoikeuksia olisi toisin sanoen käytettävä ensisijaisena ja ratkaisevana perusteena, kun toimielinten ja elinten toimintaa yhteensovitetaan Euroopan unionin toimintaperiaatteisiin.
The actual system of references is confusing and counter-productive.
Nykyinen viittauskäytäntö on sekava, ja tällä on kielteisiä seurauksia.
While, for instance, the ECHR is cited twice in the EU Treaty, there is not a single mention in the EC Treaty.
Esimerkiksi Euroopan ihmisoikeussopimus (ECHR) mainitaan Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa kahdesti, mutta sitä ei mainita kertaakaan EY:n perustamissopimuksessa.
In contrast, both the European Social Charter and the Community Charter are quoted in each of these documents.
Kummassakin sopimuksessa sen sijaan mainitaan sekä Euroopan sosiaalinen peruskirja että työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskeva yhteisön peruskirja.
But their explicit mention in the Preamble of the EU Treaty is not followed by an equally outspoken reference in Art. 6 where only the ECHR is cited. The opposite is the case in Art. 1 36 of the EC Treaty.
Molemmat peruskirjat mainitaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen johdanto-osassa selkeästi, mutta myöhemmin, sopimuksen 6 artiklassa, mainitaan ainoastaan Euroopan ihmisoikeussopimus, eikä peruskirjoihin viitata selkeästi.
Moreover, the general references suggest that fundamental rights are put on the same level irrespective of the document they are defined in. But the main sources
Päinvastainen esimerkki on EY:n perustamissopimuksen 136 artikla: siinä mainitaan vain Euroopan sosiaalinen peruskirja ja työntekijöi-
of fundamental social rights, the European Social Charter and the Community Charter, are in fact only seen as a basis of Community policies.
Yleiset viittaukset muihin sopimuksiin antavat ymmärtää, että perusoikeudet ovat keskenään tasa-arvoisia riippumatta asiakirjasta, jossa ne määritellään.
The result is, inevitably, the impression of a selective approach to fundamental rights implying an equally selective significance.
Tämän väistämättömänä seurauksena syntyy vaikutelma siitä, että perusoikeuksiin sovelletaan valikoivaa lähestymistapaa, joka puolestaan aiheuttaa näiden oikeuksien eriarvoista kohtelua.
Some of the rights are guaranteed the highest possible degree of protection, in part due to their justiciable character.
Joillekin perusoikeuksille taataan paras mahdollinen suoja, mikä johtuu osittain siitä, että ne voidaan toteuttaa nostamalla kanne tuomioistuimessa.
Others, however, such as social rights, risk being relegated to the status of mere aspirations of both the European Union institutions and its Member States.
Esim. sosiaaliset perusoikeudet ovat sen sijaan eri asemassa: sekä Euroopan unionin toimielimet että jäsenvaltiot pitävät niitä usein vain tavoitteellisina.
Although Art. 136 expressly and emphatically refers to the European Social Charter and to the Community Charter, one article later (Art. 137 (6)) the EC Treaty explicitly excludes the right of association, as well as the right to strike and the right to impose lock-outs, from the duty to support and complete the efforts of the Member States designed to implement the social policy aims defined in Art. 136.
Vaikka EY:n perustamissopimuksen 136 artiklassa nimenomaisesti viitataankin sekä Euroopan sosiaaliseen peruskirjaan että työntekijöiden sosiaalisia perusoikeuksia koskevaan yhteisön peruskirjaan, sen seuraavassa artiklassa (137 artiklan 6 kohdassa) ilmoitetaan selkeästi, etteivät järjestäytymisoikeus, lakko-oikeus ja oikeus määrätä työsulusta ole sellaista toimintaa, jonka osalta yhteisö tukisi ja täydentäisi jäsenvaltioiden pyrkimyksiä.
In other words, the European Union is prevented from acting on its own to protect better those rights that traditionally belong to the core of social rights, and that over and again have been affirmed by both national laws and international treaties.
Euroopan unionilla ei toisin sanoen ole oikeutta toimia oma-aloitteisesti voidakseen paremmin suojella oikeuksia, jotka ovat perinteisesti kuuluneet tärkeimpien sosiaalisten oikeuksien joukkoon ja jotka on kerta toisensa jälkeen hyväksytty sekä kansallisissa laeissa että kansainvälisissä sopimuksissa.
The seemingly general inclusion of social rights into the principles governing the policies and activities of the European Union is in fact only partial.
Sosiaaliset oikeudet on siis sisällytetty vain osittain niihin pääperiaatteisiin, jotka ohjaavat Euroopan unionin politiikkaa ja toimintaa.
Finally, the restriction of the references to a few international documents raises questions as to the exact status of other Conventions, in particular those of the International Labour Organisation (ILO).
Voidaan todeta, että viittaukset on rajoitettu ainoastaan muutamiin kansainvälisiin asiakirjoihin.
While their importance in abstract terms may be undisputed, as long as they are not mentioned, both their role and their impact remain uncertain.
Tämä herättää kysymyksiä muiden yleissopimusten asemasta, ja erityisesti tämä koskee Kansainvälisen työjärjestön (ILOn) yleissopimuksia.
This is all the more so given that the ECJ seems to distinguish between the ECHR and other Conventions.
Näiden sopimusten periaatteellinen merkitys lienee kiistämätön, mutta mikäli niitä ei lainkaan mainita, niiden asema ja merkitys jäävät epäselviksi.
Whereas the first 'forms part' of Community law, the latter operate merely as guidelines for the interpretation and application of Community law.
Lisäksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuin näyttää asettavan Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja muut yleissopimukset keskenään eriarvoiseen asemaan: ensin mainittu katsotaan osaksi yhteisön lainsäädäntöä, mutta muut yleissopimukset voivat lähinnä ohjata yhteisön lainsäädännön tulkintaa ja soveltamista.
In sum, the references may at first suggest a clear commitment to a set of specific rules.
Viittaukset saattavat siis aluksi antaa vaikutelman siitä, että yhteisö on yksiselitteisesti sitoutunut tiettyihin erityissääntöihin, mutta tämä ei pidä paikkaansa.
In reality, they neither delimit the applicable rules in a sufficiently precise way, nor do they secure an equal respect for all fundamental rights.
Viittaukset eivät itse asiassa määrittele sovellettavia sääntöjä riittävän tarkasti, eivätkä ne myöskään takaa tasa-arvoista suojaa kaikille perusoikeuksille.
Fundamental rights are dealt with in a way that complicates and even imperils the role of the ECJ.
Tämänlainen suhtautuminen perusoikeuksiin vaikeuttaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen työtä ja jopa vaarantaa sen aseman.
The Court has not only stressed the importance of the ECHR but also repeatedly confirmed that the Convention is an essential element of Community law.
Tuomioistuin on korostanut Euroopan ihmisoikeussopimuksen merkitystä ja toistuvasti todennut, että tämä yleissopimus on tärkeä osa yhteisön lainsäädäntöä.
The least that under these circumstances could have been expected at Amsterdam was therefore an amendment of the EC Treaty affirming the Court's position and simultaneously substituting the Court's abstract system of references by provisions permitting better discernment and delimitation of the rules that have to be considered in order to make certain the respect of fundamental rights.
Olisi siis vähintäänkin voinut odottaa, että Amsterdamin sopimus muuttaisi EY:n perustamissopimusta siten, että tuomioistuimen asema vahvistuu ja että samanaikaisesti korvataan myös tuomioistuimen abstrakti viittauskäytäntö määräyksillä, joiden avulla voidaan paremmin määritellä ja rajata perusoikeuksien kunnioittamisen edellyttämät säännöt.
Furthermore, the Court's role in the second and third pillars has not been sufficiently clarified.
Tämän lisäksi tuomioistuimen tehtäviä ei ole määritelty riittävän selvästi toisen ja kolmannen pilarin alueella.
It could be argued that the predominantly intergovernmental character of the rules governing these two pillars implies that they do not direct ly impact on EU citizens.
Voidaan tietysti väittää, että näillä kahdella pilarilla ei ole suoraa vaikutusta EU-kansalaisiin, koska niiden toiminta-aluetta säännellään ennen kaikkea hallitusten laatimien sääntöjen avulla.
But as the example of Europol demonstrates, regulations adopted in the frame of both pillars do indeed profoundly impinge on the fundamental rights of individuals. To disregard the interplay of national and
Europolin toiminta on kuitenkin esimerkki siitä, että näiden kahden pilarin asioissa hyväksytyillä säännöksillä on huomattava vaikutus kansalaisten perusoikeuksiin.
supranational jurisdiction and, in particular, to deny the ECJ jurisdiction, not only hinders efficient protection in fields in which the ECJ must secure the respect of fundamental rights, as, for instance, in the case of the rules determining the use of personal data; it also counteracts the development of a common constitutional order of an 'ever closer union' of European peoples.
Tuomioistuin ei voi täysin taata perusoikeuksien suojelua sen tehtäviin kuuluvilla alueilla kuten henkilötietojen käytön sääntelyn yhteydessä, mikäli kansallisen ja kansainvälisen lainsäädännön vuorovaikutus jätetään huomioimatta ja erityisesti jos Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelle ei anneta riittävän laajaa toimivaltaa.
Hence, if the European Union, in the interest of both its citizens and other persons within its jurisdiction, wants to ensure consistent application of the principles guiding its activities, the jurisdiction of the Court has to be defined in a way which guarantees rather than undermines this consistency.
Mikäli Euroopan unionissa halutaan kansalaisten ja muiden lainkäyttöalueella olevien henkilöiden edun nimissä soveltaa periaatteita johdonmukaisesti, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomiovalta on määritettävä tavalla, joka takaa sen yhdenmukaisuuden eikä aseta sitä kyseenalaiseksi.
The role of the Amsterdam Treaty should certainly not be underestimated.
Amsterdamin sopimuksen merkitystä ei pidä aliarvioida.