natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Personally I prefer a cinema that mumbles, that yawns, to one that recites its lessons, reproduces models, puts the Intelligence to sleep or blinds the spirit.
Itse pidän enemmän elokuvasta, joka änkyttää ja haparoi kuin elokuvasta, joka lausuu ulkoläksyjä, toistaa malleja, nukuttaa älyn ja sokaisee hengen.
Cinema is tied to the act of seeing or not seeing.
Elokuva liittyy näkemiseen Ja siihen, että ei nähdä.
We are going to have to fight to see, from now on.
Näkemisen puolesta on taisteltava.
And if we want cinema to continue to be the memo­ry of our century, it is vital that books, debates and festivals talk about it In a criti­cal manner.
Jos tahdotaan, että elokuva säilyy edelleen vuosisatamme muistina, on hyvin tärkeää, että elokuvaan suhtaudutaan kriittisesti kirjoissa, keskusteluissa ja festivaaleilla. vaaleilla.
Since its creation in 1979, the International Women's Film Festival has been the heir to two schools of thought.
Vuonna 1979 syntynyt naisten elokuvatapahtuma on kahden ajatussuunnan perillinen.
On the one hand, the feminist movement, with the con­viction that women exist as human beings, but also as members of society.
Ne ovat feministinen liike, joka pitää naisia inhimillisinä olentoina ja yhteiskunnan subjekteina, ja se kulttuurielämän suuntaus, joka André Malraux'sta lähtien on puolustanut taiteilijoiden asemaa ja pyrkinyt Ranskassa taiteen ja yleisön kohtaamiseen.
On the other hand, the cultural action milieu which in France has favoured the coming together of art and the public since the innova­tions of André Malraux, and defends the impor­tance of artists.
Siihen perustuu alkuvaiheemme pyrkimys parantaa naispuolisten ohjaajien arvostusta taiteilijoina.
Thus, to start, we tried to promote women film­makers as artists, to identify them, meeting especially Germans and Swedes.
Pyrkimystämme auttoivat tapaamiset erityisesti saksa laisten ja ruotsalaisten naisohjaajien kanssa.
The feminist movements sometimes made violent protests, then there was a long peri­od of assimilation of these radical pro­nouncements, an evacuation of extremes in order to continue fighting the manifest social injustices.
Naisliikkeet vaativat oikeuksia joskus rajustikin. Myöhemmin jyrkät mielipiteet maltiilistuivat ja siirryttiin pois äärimmäisyyksistä, jotta voitaisiin jatkaa taistelua ilmeisten sosiaalisten epäoikeudenmukaisuuksien korjaamiseksi.
To win the right to abor­tion and contraception, access to profes­sions, equal wages.
Vaatimuksia olivat: oikeus ehkäisyyn ja raskauden keskeyttämiseen, pääsy eri ammatteihin ja samapalkkaisuus.
Feminism in its offen­sive phase ceded to the legislative integra­tion of such claims.
Hyökkäävän naisliikkeen edustajat alkoivat viedä vaatimuksiaan eteenpäin myös lainsäädäntöteitse.
is at the Berlin Festival ­ a very important event in cinema and which for many years has integrated a meeting site for young authors ­ that we discovered the first German film­makers.
ma ja joka on ollut useiden vuosien ajan nuorten ohjaajien kohtauspaikka.
They were many: Margarethe Von Trotta, Ula Stöckl, Helma Sanders, Ulrike Ottinger...
Tutustuimme moniin heistä: Margarethe Von Trotta, Ula Stöckl, Helma Sanders ja Ulrike Ottinger.
Elisabeth Tréhard, Director of the centre for cultural action in Sceaux, and myself realised already in 1978 that something was happening in films made by women.
Vuonna 1978 minä ja Elisabeth Tréhard, Sceaux'n kulttuurikeskuksen johtaja, huomasimme, että naisten tekemissä elokuvissa oli jotain uutta.
Two legacies co­existed in these new produc­tions.
Uusissa elokuvissa kaksi ajatus maailmaa kohtasivat.
The first, an indirect effect of the women's movement in a profession that is both an industry and an art, introduced a militant influence. The second, more artis­
Elokuvaan, joka on sekä teollisuutta että taidetta, tuli naisliikkeen epäsuorana vaikutuksena niin sanottu
Thus, there was this creative potential and we were very anxious to continue the research.
Meillä oli siis luomisvoimaa ja suuri halu jatkaa tutkimusta.
We realised that there were large gaps in what was known about the history of women in cinema.
Huomasimme, että naisten elokuvahistoriassa oli joitakin kokonaisia alueita, joita ei tunnettu.
Through our efforts we were able to change that.
Sitä tilannetta olemme voineet korjata toiminnallamme.
We have not been alone, but we have been the most consistent for 18 years.
Emme ole tehneet sitä yksin, mutta olemme olleet kaikkein sitkeimpiä 18 vuoden ajan.
We were not satis­fied just to list the names of the film­mak­ers, we especially wanted to show their films.
Emme ole tyytyneet vain mainitsemaan naisohjaajien nimiä, vaan olemme ennen kaikkea tahtoneet esittää heidän elokuviaan.
That is much more difficult because films can disappear physically and if the films of the film­maker cannot be shown,
Se voi olla vaikeaa, sillä filmi on saattanut kadota fyysisesti. Mutta ellei naisohjaajan
Women's path through European film history her name loses its prestige.
naiset Euroopan elokuvahistoriassa elokuvia esitetä, hänen työnsä unohtuu.
It took some time for some film archives to make the restoration of women directors' films a priority.
Vei aikaa ennen kuin saatiin jotkut elokuvaarkistot ottamaan naisohjaajien elokuvien entistämistyön vakavasti.
We have pursued the "feminist fight" by shifting it to cinema and by saying "don't forget the women filmmakers, don't erase them from history."
Olemme jatkaneet naisliikkeen rähinää siirtämällä sen elokuvaalalle näin sanoen: "Älkää unohtako naisoh jaajia, älkää poistako heitä historiasta!"
- Let's take a step back. What have been the great moments of the Festival?
Seyrigin, joka on ollut ystävämme jo pitkään ja jonka mainiota työtä saatoimme seurata noin 15 elokuvassa.
We came to organise the complete retrospective of the work of a film-maker or actress in our programmes.
Hän on feministi, jonka taistelevan toiminnan tuloksena perustettiin Simone de Beauvoir -keskus.
Thanks to the long friendship which tied us to Delphine Seyrig, we retraced her exemplary career over some fifteen films.
Se on elokuvaarkisto ja videotuotantotila, joka on nykyisin jo hiukan ränsistynyt, mutta täynnä mahdollisuuksia.
She was a feminist and an engaged one since she created the "Centre Simone de Beauvoir" which was an archives and video production centre -in some decline today.
Seyrig oli 15 vuotta keskusta hoitaneen järjestön puheenjohtajana.
She was chairman of the association which lasted about fifteen years.
Mitkä ovat olleet festivaalien huippuhetkiä?
Karine Saporta and her carte blanche also evoked strong emotions.
Karme Saportalle antamamme erityisvaltuutus tuotti myös hyvän tuloksen.
I know Karine well, but the idea was to give to an outsider, from the field of art however, the opportunity to direct us towards a selection of films that we would not have chosen.
Tunnen Karinen hyvin. Valtuutuksen ajatuksena oli antaa jollekin elokuvaalan ulkopuoliselle, mutta taiteen parissa työskentelevälle henki lölle mahdollisuus ohjata meitä valitsemaan sellaisia elokuvia, joita emme itse olisi valinneet.
At the start of the Festival, it was the discovery of the Germans, their extreme generosity and their observation.
Aivan festivaalien alkuaikoina huippuhetki oli saksalaisten naisohjaajien kohtaaminen, heidän valtava jalomielisyytensä ja taitonsa kuunnella.
They wanted to get to know one another, to meet and not become competitive among themselves.
He halusivat tutustua toisiinsa, kohdata toisensa, eikä kilpailla keskenään.
There wasn't any competition, but real quality gatherings.
Sitä henkeä sovelsimme myöhemmin, ottamalla kuitenkin huomioon nykyajan markkinoiden vaatimukset, kun loimme uusia mutta omaperäisiä toimintatapoja.
Later, we took certain laws of the market into account and introduced a different system, namely creating a professional jury, while keeping, nonetheless, the original conviviality.
Esimerkiksi perustimme valintalautakunnan, jossa alkuperäinen läheisyyden tunne säilyi.
The Canadians had this same mindset.
Saksalaisten lisäksi läheisyyden henki vaikutti myös kanadalaisten ohjaajien keskuudessa.
The first few years, the Festival was mostly supported by women.
Ensimmäisinä vuosina festivaaleja tuki suuri määrä naisia.
It was extraordinary.
Hän on vähän niinkuin Agnès Varda meillä Ranskassa.
The discovery of Vera Chytilova, a wonderful Czech actress a little like Agnès Varda in France, then Mai Zetterling, an active Swedish film-maker who made feminist films and very demanding films technicallyspeaking.
Toinen persoonallisuus oli Mai Zetterling, ruotsalainen kantaaottava naisohjaaja, joka on tehnyt feministisiä ja taiteellisesti vaativia elokuvia.
As for black women filmmakers, the arrival of Angela Davis with her backing of the development of an active cinema for black women filmmakers was wonderful.
Angela Davisin tuki mustien naisohjaajien kantaaottavan elokuvan kehittämiseksi oli suuren moista.
We had the visit of Bibi Anderson, Bergman's preferred actress who had come to preside the Jury and who, at the time, had been investing her efforts in the problems of the environment and ecology.
Festivaaleilla vieraili Bergmanin elo kuvien kulttinäyttehjä Bibi Andersson, josta tuli valintalautakunnan puheenjohtaja ja joka piti ympäristökysymyksiä ja ekologiaa hyvin tärkeinä.
We have of course benefited from the support of Agnès Varda - who is our favourite, Annie Girardot, Jane Birkin, Charlotte Rampling, Catherine Deneuve...
Olemme saaneet nauttia suosikkimme Agnès Vardan, Annie Girardotin, Jane Birkinin, Charlotte Ramplingin ja Catherine Deneuven tuesta.
They are figures for whom we have considerable esteem.
Luotamme heihin paljon.
They move us and bring a unique jubilation, and their prestige is reflected on us.
He antavat meille erityistä intoa ja iloa ja heidän arvovaltansa tuo meille kunniaa.
We are very proud to have stars that support us.
Olemme hyvin ylpeitä meitä tukevista tähdistä. distä.
She is a choreographer and thus oriented us towards the dance-image rapport in the films of Pina Bausch, Karine Saporta her self, Maya Deren, Germaine Dulac...
muassa Pina Bauschin, Maya Derenin ja Germaine Dulacin sekä Karine Saportan omien elokuvien kautta.
We explored a more experimental cinema and it was two days of heavy discussion and real debates on the writing for film, frame work, light, sound... with guests such as Chantal Åkerman, Sonia Atherton, journalists from the "Cahiers du Cinéma" for the screenplay.
Tutustuimme kokeellisempaan elokuvaan kahden hyvin tiiviin kokouspäivän aikana, jolloin kävimme syvällisiä keskusteluja käsikirjoituksesta, elo kuvan kontekstista, valoista ja äänestä. Kutsuvieraina keskustelussa olivat esimerkiksi Cahiers du Cinéma -lehden toimittajat Chantal Åkerman ja Sonia Atherton.
Over the years and the miles, the Festival has discovered these great figures: the Russian film-director Kira Mouratova who presented the very beautiful film Breves Rencontres with Vladimir Vissotski, the Russian Bob Dylan and ex-husband of Marina Vlady or Liliana Cavani and her film II Portiere di notte, which incited extremely controversial and passionate reactions in the theatre.
Ajan mittaan ja tutkimustyön maantieteellisen laajentumisen myötä festivaalit saivat vieraakseen suuria merkkihenkilöitä. Heitä olivat muun muassa venäläinen naisohjaaja Kira Mouratova, joka esitti erittäin kauniin elokuvan Breves Rencontres Vladimir Vissotskin kanssa, joka on Venäjän Bob Dylan ja Marina Vladyn entinen puoliso; ja Lihana Cavani, jonka elokuva // Portiere di notte synnytti erittäin ristiriitaisia ja kiihkeitä reaktioita elokuvateatterissa.
That year we had also organised debates on feminist review (which does not exist in France), based on our publication in the review "Cinémaction" from the special issue "20 years of feminist theories on cinema" and the participation of our editor-correspondents Ginette Vincendeau and Bérénice Raynaud.
Sinä vuonna me järjestimme myös keskusteluja feministisestä kritiikistä, jota Ranskassa muuten ei ole, ja julkaisimme sen pohjalta artikkelin Cinémaction-lehden erikoisnumerossa "20 vuotta feministisiä teorioita eloku vasta", jota tekemässä olivat edustajinamme toimittajat Ginette Vincendeau ja Bérénice Raynaud.
In general, the debates
Yleensä keskustelut ovat festivaalien suuria hetkiä.
the centenary of cinema are the high point of a festival and in Créteil they have focused on cinema and production methods in Europe, Asia, the United States..., as well as on societal top­ics such as AIDS.
Euroopassa, Aasiassa ja Yhdysvalloissa, sekä myös yhteiskunnallisista aiheista, kuten aid­sista.
All of the material is recorded, so we have ten years of audio archives that are absolutely fascinating.
Kaikki keskustelut on nauhoitettu. Siitä muodostuu kiehtova ääniarkisto io vuoden ajalta.
Moreover, the principal underlying ques­tion in all our debates is if a cinema unique to women truly exists. That ques­tion is still unresolved.
Yhä ratkaisematta on suuri, kaikkien kes­kustelujemme taustalla oleva kysymys siitä, onko olemassa mitään erityisesti naisellista elokuvaa.
Today, I am entirely comfortable with saying that we're not a closed ghetto.
Nykyisin voin aivan vapaasti sanoa, että emme ole naisten yksinoikeutettu ryhmä.
On the contrary, we are open to others and the issues dealt with in women's films are universal.
Päinvastoin, kuuntelemme muitakin, koska naisten elokuvissaan esittämä ongel­makenttä on yleismaailmallinen.
­ What type of public follows the Festival?
­ Millaista festivaalien yleisö on?
We have the will to preserve and keep the memory of our work. Our catalogues contain thought, dialogue and observations as we don't have any other regular publica­tions.
Koska haluamme säilyttää työmme tulok­set ja koska meillä ei ole säännöllisiä julkai­suja, arkistoluetteloissamme on esimerkiksi mietelmiä, keskusteluita ja puheenvuoroja.
Our goal is to synthesise these thoughts, to continue to register the infor­mation we glean each year.
Tarkoituksenamme on siis koota yhteen poh­diskelumme ja luetteloida joka vuosi kerää­mämme tiedot.
­ For some, the Festival continues to have a politicised image tied to hard­line feminism.
­ Joidenkin ihmisten mielestä kansainvälisillä naisten elokuvafestivaaleilla on edelleen puh­taan ja kovan feminismin sävyttämä poliitti­nen luonne.
Do you agree with that image, and how do you explain it?
Oletteko siitä samaa mieltä ja miten selitätte sellaisen väitteen?
There is no one public, but very different cores of public which are very different from one another.
Ei ole vain yhtä yleisöä, vaan hyvin erilai­sia yleisöryhmiä.
We have worked very hard over the past few years to open the section "Graine de Cinéphage" for young people.
Olemme työskennelleet ahkerasti jo muutaman vuoden ajan avatak­semme nuorille tarkoitetun osaston, jonka nimi on "nuoret elokuva­ahmatit" (Graine de Cinéphage).
It is very interesting.
Se on hyvin kiinnostava kokeilu.
They are fol­lowed after the duration of the Festival.
Osallistujien toimia seurataan festi­vaalitapahtuman jälkeen.
Some of those who are at university come to see us for a student job.
Lisäksi jotkut kor­keakouluopiskelijat tulevat festivaaleille tar­joutuen harjoittelijoiksi.
There is a process, an education in film that is pursued there.
Se on yksi tapa jat­kaa elokuva­alan opintoja.
Being in a cultural centre allows us to meet a public which is familiar with the arts in general.
Työskentelymme kulttuurikeskuksen tilois­sa antaa meille mahdollisuuden kohdata tai­detta yleensä tuntevaa yleisöä.
In addition, we have a very devoted female public to whom we owe our early successes.
Meillä on muuten hyvin uskollinen naisyleisö, jota saamme kiittää alussa kokemastamme menestyksestä.
­ What are the criteria that today determine the selection oj your programme?
­ Minkä kriteerien mukaan nykyisin tehdään?
I don't understand very well what image people assimilate with the festival.
En tiedä aivan tarkkaan, miten nämä ihmi­set muodostavat käsityksensä elokuvafesti­vaalien luonteesta.
In gen­eral, it's the people who don't come to Créteil to see what is happening there, who speak of a ghetto and continue to spread that notion without really knowing what we do.
Yleensä ihmiset, jotka eivät edes käy katsomassa mitä Créteil'ssa tapahtuu, puhuvat feministi­ghetosta ja levit­tävät juttuja tietämättömyyttään.
It is the idea of "women's films" that people react to.
Tällä tavalla he reagoivat niin kutsuttuun "naisten eloku­vaan".
But the number of women's films seen at other festivals, com­pared to those of men, is not proportionate.
Joka tapauksessa muiden elokuvafesti­vaalien ohjelmistossa naisten tekemien elo­kuvien osuus on miesten tekemiin elokuviin verrattuna suhteettoman pieni.
I'm told: "there are fewer women than men making films".
Sanotaan, että elokuvia tekeviä naisia on vähemmän kuin miehiä.
Yes and no.
Se on vain osaksi totta.
Our role is to promote them, "shed light" on them in a particular way, highlight them...
Oli miten oli, meidän tehtävämme on tuoda naisohjaa­jat julkisuuteen, näyttää heidän elokuviaan ja lisätä heidän arvostustaan.
Men from the public and the profession who are interested in the work are welcome.
Tästä työstä kiin­nostuneet miehet ovat tervetulleita mukaan, olivat he sitten yleisöä tai elokuva­ammatti­laisia.
It is they, moreover, who have best reacted to the sections on history.
Sitä paitsi miehet ovat suhtautuneet erinomaisesti varsinkin historiallisiin festivaa­liosastoihin.
The criteria are different and correspond to the different sections of the Festival.
Kriteerit ovat erilaisia riippuen kustakin osastosta. Valinta tehdään kolmesta kilpaile­vasta ohjelmasta.
There is a contest with three programmes: sections that are more retrospective, the self­portrait which honours an actress each year, territorial exploration and this year it will be a section on Indian film­makers as well as on the presence of the Indian dias­pora in Europe.
Kaikkein retrospektiivisim­massa osastossa, joka on omakuva­osasto, annetaan joka vuosi tunnustus yhdelle näyt­telijälle. "Alueelliset tutkimusmatkat" on osasto, joka esittelee tänä vuonna intialaisia naisohjaajia sekä intialaista siirtolaisuutta Euroopassa.
For three years it was Europe that we focused on in a very partic­ular manner.
Kolmen vuoden ajan käsittelim­me Eurooppaa aivan erityisellä tavalla.
For the contest, it is the sub­jectivity of the Festival's collaborators who view the films throughout the world and consult one another collectively, which pre­sides over the final choice.
Eri maissa festivaalien avustajat tekevät eloku­vien ennakkovalinnat oman arviokykynsä mukaan ja sopivat sitten yhteisesti, kuka joh­taa lopullista valintatilaisuutta.
They do not necessarily meet physically, as they come from all over the world.
He eivät kokoonnu välttämättä fyysisesti, koska he asuvat eri puolilla maailmaa.
It is a debate group of approximately ten people, with correspondents in several foreign countries and in France who work on a particular type of cinema.
Valintalautakunta on noin kymmenen henki­lön "räjähtänyt" kollektiivi, jolla on edustajia useimmissa maissa sekä elokuvan erityisalo­jen asiantuntijoita Ranskassa.
They are journalists or pro­fessors of film who carry out the first task of collecting films.
He tekevät paikallisen alustavan työn keräämällä elokuvat. Työskentely­ ja tutki­mustapamme ovat pitkälle kehitetyt.
We have a very elabo­rate work and investigation system, we view the films chosen one after the other and establish a critique sheet, after which time arguments are heard whether to reject or admit a film.
Me kat­selemme ennakkovalinnasta tulleet elokuvat ja täytämme niistä arvostelulomakkeet, joihin kerättyjen arvioiden perusteella elokuvat hylätään tai hyväksytään.
As far as politicisation is concerned, it all depends on the choice of films.
Politisoituminen taas riippuu elokuvien valinnasta.
We have years that are more or less politicised in Créteil, focusing on the discovery of a con­tinent, a country or a particular type of cinema, with varied and open topics.
Créteü'n toiminnassa on ollut poliittisempia vuosia, jolloin olemme keskit­tyneet tiettyyn mantereeseen, maahan tai elo­kuvan ilmaisutapaan.
There are women who make beautiful portraits of men, documentaries on painting, photogra­phy, political investigations into power, racial discrimination...
Aihepiirimme on silti aina ollut hyvin avoin ja vaihteleva. Jotkut naiset tekevät hyvin kauniita kuvauksia mie­histä, dokumenttielokuvia maalaustaiteesta tai valokuvauksesta, poliittisia tutkimuksia vallas­ta tai rotusyrjinnästä, ja niin edelleen.
What shocks me a little is the idea of hard­line feminism, because I don't understand how that is pejorative.
En oikein pidä siitä, että puhutaan puhtaasta ja kovasta feminismistä, sillä en ollenkaan ymmärrä, miksi feminismi pitäisi nähdä kiel­teisenä ilmiönä.
The idea of a ghetto I can understand, we have created a privileged environment for women and it's even the name of our project.
Mehän olemme luoneet yksinomaan naisille varatun toiminta­kentän ja se näkyy jopa elokuvafestivaalimme nimessä.
In the beginning we said we wanted to create "positive discrimi­nation" for women.
Jo alussa ajatuksenamme oli harjoit­taa myönteistä syrjintää naisten hyväksi.
We cannot go without demanding what we are after, and what is delicate with us is that our choice is based on gender.
Emme voi säästellä vaatimuksiamme asioissa, jotka ovat meille tärkeitä.
This choice retains its merit and does not exclude men.
Siksi teemme valintamme sukupuolen perusteella.
It defends the difference.
Se on jatkossakin toimintatapamme, eikä se vahin­goita miehiä.
The criteria are quality and innovation, but also issues which we feel are the hot topics of the day.
Kriteereinä ovat laatu ja uuden keksiminen sekä aihepiiri, joka mielestämme on ajankoh­tainen.
Sometimes wc have been surprised to find that several films from dif­
Joskus olemme yllättyneet todetes­samme, että monet eri maissa tehdyt eloku­
ROMs, open a forum for communication and exchanges on the Internet, create coordination and projects with all of the European initiatives in the fields of women and photography: all that makes for a promising future.
Haluamme siis järjestää tapahtumia ja konferensseja, julkaista kirjoja ja CD-ROM -levyjä, synnyttää keskustelua ja tiedonvaihtoa internetissä sekä luoda yhteistoimintaa ja hankkeita kaikkien niiden eurooppalaisten tahojen kanssa, jotka työskentelevät naisten ja kuvallisen ilmaisun parissa. Tulevaisuutemme on jännittävä.
-Hoiv do you favour Europe in the framework of the Festival?
- Miten tuotte Eurooppaa esille festivaaleilla?
ferent countries dealt with the same topics at the same time, for example relations between sisters or between brothers...
vat käsittelevät samaan aikaan samoja aiheita, kuten esimerkiksi sisarten tai veljien välisiä suhteita.
When five films out of ten have the same topic, we try to re-balance the issues.
Jos viisi elokuvaa kymmenestä käsittelee samaa aihetta, pyrimme monipuolistamaan aihevalikoimaa.
We also pay attention to the representation of countries.
Kiinnitämme myös huomiota siihen, miten eri maat ovat edustettuina.
Furthermore, there are objective criteria.
Objektiivisena kriteerinä voin mainita elokuvan tuoreuden.
The films must be recent, for the contest we only consider the two preceding years.
Arvioimme vain kahden edellisen vuoden aikana valmistuneita elokuvia.
They must have been made by a woman (or a couple - we accept duos!).
Lopullisesta ohjelmasta päätetään yhteisesti.
Thus, the selection of the programme is carefully considered, we take popular films (as long as they are good), but also films that are more marginal, artistic, experimental...
Otamme mukaan suuren yleisönsuosion saamia elokuvia - edellyttäen, että ne ovat hyviä, mutta myös marginaalisempia, taiteellisempia ja kokeilevampia elo kuvia.
We also make an effort through our programme to illustrate several genres, several trends of film style - not only the topics, but also the style of writing.
Haluamme ottaa ohjelmistoomme useita erilaisia virtauksia ja elokuvakielen tendenssejä edustavia töitä. Monipuolisuuden vaatimus ei koske pelkästään aihepiirejä, vaan myös elokuvien käsikirjoituksia.
- In what direction would you like to see the Festival evolve in the future?
- Mihin suuntaan toivotte festivaalien vän?