natgillin/translations-raw huggingface dataset:
We wish to see a Union that takes a leading role on climate change in every available international forum and that acts to ensure that such countries as India, China, Brazil and the US subscribe to the objective of a 20% cut in CO emissions by 2020.
Haluamme Euroopan unionin, jossa on mahdollisuuksia kasvaa ja kukoistaa ja johon voi liittyä uusia jäsenvaltioita, jos ne noudattavat kaikkia Kööpenhaminan kriteerejä ja kunnioittavat demokratiaa, ihmisoikeuksia ja oikeusvaltion periaatteita.
We wish to see all the Union’s Member States intensify their cooperation against terrorism and international organised crime, including trafficking in people and in drugs.
Haluamme, että Euroopan unionilla on jatkossakin aktiivinen kansainvälinen rooli, erityisesti Lähi-idän rauhanprosessissa, demokratian vakauttamisessa Balkanin alueella ja vahvojen taloudellisten ja poliittisten siteiden kehittämisessä Amerikkaan.
We wish to see a European Union that continues to play an active role on the international stage, working, in particular, for peace in the Middle East and contributing to the stabilisation of democracy in the Balkans, while also developing close economic and political ties with America.
Haluamme, että EU:n jäsenvaltiot tehostavat tiivistä yhteistyötään kansainvälisen terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa, ihmiskauppa ja huumekauppa mukaan lukien.
CONFEDERAL GROUP OF THE EUROPEAN UNITED LEFT NORDIC GREEN LEFT GUE/NGL
EUROOPAN YHTYNEEN VASEMMISTON KONFEDERAATIORYHMÄ/POHJOISMAIDEN VIHREÄ VASEMMISTO (GUE/NGL)
THERE IS A CHALLENGE YET TO BE FACED...
VIELÄ YKSI HAASTE RATKAISTAVANA...
‘Be quiet, young man!’
”Vaietkaa, nuori mies!”
The speaker issuing this terse instruction was Louise Weiss, her addressee Georges Marchais.
Tämän tiukan kehotuksen lausui Georges Marchais’lle Louise Weiss.
It was 17 July 1979 in Strasbourg.
Päivä oli 17. heinäkuuta 1979 ja paikkana Strasbourg.
The oldest Member, who was presiding over the inaugural sitting of a European Parliament elected for the first time by direct universal suffrage, called to order a distinguished member of what was then the ‘Communist and Allies Group’.
Ensimmäistä kertaa välittömillä yleisillä vaaleilla valitun Euroopan parlamentin puheenjohtajana toiminut iältään vanhin jäsen palautti järjestykseen ”kommunistien ja vastaavien ryhmään” kuuluvan Marchais’n.
At the time, the largest contingent of this group was the Italian Communist Party (PCI), following the election of several of its leading lights – Enrico Berlinguer, Giorgio Amendola, Giancarlo Pajetta – and its most eminent partners: Alberto Moravia and Altiero Spinelli.
Kyseisen ryhmän ytimen muodosti tuolloin Italian kommunistinen puolue, jonka riveistä valittiin useita puolueen kirkkaimpia tähtiä – Enrico Berlinguer, Giorgio Amendola, Giancarlo Pajetta – ja puolueen arvovaltaisia kumppaneita: Alberto Moravia ja ... Altiero Spinelli!
This historic Parliament, in which each Member felt that he or she was part of a pioneering work, inspired great enthusiasm.
Tämä historiallinen vaalikausi, jolloin jokaisella Euroopan parlamentin jäsenellä oli tunne siitä, että he osallistuivat ennennäkemättömään toimintaan, huokui intoa.
Ten years later, the monumental changes at the end of the 1980s were directly reflected on the left of the Chamber: the PCI began a transformation that saw it gradually rejoin the Socialist Group,
Kymmenen vuotta myöhemmin 80-luvun lopun myllerrykset vaikuttivat suoraan istuntosalin vasemmiston edustajiin. Italian
under the name ‘Democratic Party of the Left ’.
ulottuvuudet. Alun rennon ilmapiirin tilalle on tullut huippuorganisaatio ja stressi.
Initially, its Members, along with Spain’s United Left, Denmark’s Socialist People’s Party and Greece’s Synaspismos, formed a new group: the European United Left.
kommunistisessa puolueessa tapahtui muutoksia, jotka johdattivat sen vähitellen sosialistiryhmään, demokraattisen vasemmistopuolueen nimellä.
The French and Greek communists joined ‘Left Unity’.
Ranskan ja Kreikan kommunistit puolestaan perustivat vasemmistokoalition.
It was the end of an era.
Yksi aikakausi oli päättynyt.
The European Parliament’s international influence continues to exert itself.
Euroopan parlamentista on tullut yhä kansainvälisempi foorumi.
This is borne out by the impressive number of Heads of State who have addressed it.
Siitä kertoo parlamentissa puheita pitäneiden valtionpäämiesten suuri lukumäärä.
One such visit deserves a special mention, departing as it did from the usual customs of our assembly: that of Ronald Reagan, involved at the time in an offensive aimed at destabilising Sandinista Nicaragua.
Erityisen maininnan arvoinen on erään valtionpäämiehen, Ronald Reaganin, vierailu: hän oli juuri käynnistänyt vastatoimet, joiden tarkoituksena oli horjuttaa sandinistien hallitsemaa Nicaraguaa.
A new one began in 1994, when all elements of the non-socialist left embarked on a process of regrouping and expansion, which would result in the emergence of the Confederal Group of the European United Left – Nordic Green Left.
Toinen aikakausi alkoi vuonna 1994, kun kaikkien ei-sosialististen vasemmistoryhmien yhdentymis- ja laajentumisprosessi käynnistyi, päätyen Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän/Pohjoismaiden vihreän vasemmiston perustamiseen.
Today, this group has 17 delegations.
Siihen kuuluu tällä hetkellä 17 valtuuskuntaa.
The entire left agreed on how to conduct itself during the formal sitting: we would not allow a verbal attack by the American President on this people small in number, but free and brave.
Koko vasemmisto noudatti yhteistä säveltä kyseisessä istunnossa: Yhdysvaltain presidentille ei haluttu antaa mahdollisuutta verbaaliseen hyökkäykseen tätä pientä, vapaata ja rohkeaa kansaa vastaan.
It was not long before the attack came.
Kaikki tapahtui hyvin nopeasti.
Immediately, in complete unity, half the Members rose and protested.
Puolet parlamentin jäsenistä nousi protestiksi seisomaan.
Our distinguished guest, surprised and outraged, looked away from the autocue to rebuke the whole of the left with the historic words, ‘You’re all communists!’
Parlamentin arvovieras poistui salista, yllättyneenä ja vihaisena, ja lausui koko vasemmistolle historialliset sanansa ”täällähän on pelkkiä kommunisteja!”.
In the almost 30 years since the first direct elections, the Assembly of the European Communities, now the European Parliament, has undergone a real metamorphosis.
Ensimmäisistä välittömistä vaaleista vierähtäneiden kolmenkymmenen vuoden aikana on tapahtunut todellinen metamorfoosi Euroopan yhteisöjen edustajakokouksesta Euroopan parlamentiksi.
The talking shop has become a lawmaking institution.
Keskustelufoorumista on tullut lainsäädäntöelin.
Successive rounds of enlargement have seen its numbers explode.
Toinen toistaan seuranneet laajentumiset ovat räjäyttäneet parlamentin
This is the main challenge for the future.
Tämä on tulevaisuuden tärkein haaste.
The only institution directly determined by citizens, Parliament should show that it is able to translate constituents’ expectations into critical thinking – if need be, of the politically subversive kind – as opposed to the uniform approach of the other European institutions.
Ainoana kansalaisten suoraan valitsemana toimielimenä Euroopan parlamentin on osoitettava kykynsä vastata kriittisten valitsijoidensa odotuksiin. Toisinaan tarvitaan hieman kumouksellisuutta muiden Euroopan unionin toimielinten ”yhtenäisen ajattelun” rinnalle.
If it can do that, it will truly have established its pedigree.
Parlamentin asema ja kunnia edellyttävät, että tästä haasteesta selviydytään.
The European Parliament’s Achilles heel remains its distance from ordinary people.
Euroopan parlamentin ”Akilleen kantapää” on edelleen sen etäisyys kansalaisiin.
Its work, like the development of its rights, remains little known.
Sen työskentely ja sen ajamat asiat ovat jääneet kansalaisille vieraiksi.
More importantly, the feelings of frustration, fuelled both by the dominant trends of the Union’s policies, particularly as regards social issues, and the aura of inaccessibility surrounding its main decision-making centres, apply to Parliament too.
Euroopan parlamentti saa osansa myös kansalaisten turhautumista, joita ruokkivat unionin politiikka ja erityisesti toimet sosiaalialalla, sekä se, että päätöksenteko vaikuttaa kovin kaukaiselta.
Is this frustration not reflected in the regularly decreasing turnout for the European elections?
Lieneekö juuri tämä syynä alati laskeneeseen äänestysaktiivisuuteen Euroopan parlamentin vaaleissa?
INDEPENDENCE/DEMOCRACY GROUP IND/DEM
ITSENÄISYYS/DEMOKRATIARYHMÄ IND/DEM
FROM THE TECHNICAL COORDINATION GROUP TO THE INDEPENDENCE/DEMOCRACY GROUP: THE LONG WALK OF THE EUROPEAN PARLIAMENT’S OPPOSITION.
TEKNISEN KOORDINOINNIN RYHMÄSTÄ ITSENÄISYYS/DEMOKRATIARYHMÄKSI:EUROOPAN PARLAMENTIN OPPOSITION PITKÄ TIE
The first direct European elections of 1979 added a series of MEP’s coming from very different political spheres to the traditional political families who used to appoint their Members of European Parliament (MEP) via their national Parliaments.
Ensimmäisissä suorissa Euroopan parlamentin vaaleissa vuonna 1979 valittiin joukko parlamentin jäseniä, jotka tulivat hyvin erilaisista poliittisista piireistä verrattuna niihin perinteisiin poliittisiin puolueisiin, jotka olivat tottuneet nimittämään jäsenensä Euroopan parlamenttiin kansallisten parlamenttiensa kautta.
Danish anti-mar-keteers, some regionalists from Flanders, Wallonia, Italian left-wing proletarians, and other Radicals: these guys had no links with the established political families and didn’t want any.
Tässä joukossa oli tanskalaisia yhteismarkkinoiden vastustajia, Belgiasta muutamia Flanderin ja Vallonian aluepoliitikkoja, italialaisia vasemmistoproletaareja ja muita radikaaleja: heillä ei ollut siteitä vakiintuneisiin poliittisiin puolueryhmiin eivätkä he sellaisia halunneet.
The reason why they came together, and formed the Technical Coordination Group (TCDI) was simple: the alternative was to become so called non-attached members and that is no place to be in the EP.
Syy siihen, miksi nämä EP:n jäsenet muodostivat teknisen koordinoinnin ryhmän (TCDI) oli yksinkertainen: vaihtoehtona oli jättäytyä ns. sitoutumattomaksi jäseneksi, ja Euroopan parlamentissa se ei kannata.
Only political groups get reasonable staff and finance, offices, meeting and translation facilities (important in a multinational parliament), voting rights in the Enlarged Bureau
Vain poliittiset ryhmät saavat riittävästi henkilöstöä ja rahoitusta, toimistotiloja, kokous- ja käännöspalveluja (tärkeitä
undemocratic, but can you really ask someone who doesn’t agree, to commit suicide?
Lopulta käytävädiplomatia vei voiton, ja perinteiset ryhmät peruuttivat ehdotuksensa.
The TCDI group enabled its Members to familiarise themselves with European parliamentary practices, to discover the Brussels “saloons”, where decisions were taken, the budgetary techniques, the bad financial management.
TCDI-ryhmä antoi jäsenilleen mahdollisuuden perehtyä Euroopan parlamentin käytäntöihin, tutustua Brysselin ”salonkeihin”, joissa päätökset tehdään, paneutua talousarviotekniikoihin ja kehnoon varainhoitoon.
It also gave them the opportunity to establish good contacts with MEP colleagues of other groups, and to develop their own structures.
Se antoi ryhmän jäsenille myös mahdollisuuden luoda hyvät yhteydet muiden ryhmien kollegoihin ja kehittää omat verkostonsa.
One thing was crystal clear: they preferred to have full freedom of speech through their own small group, than to be a minor element in one of the ‘democratically centralised’ big flocks.
Yksi asia oli päivänselvä: heistä oli parempi, että heillä oli täysi puhevapaus oman ryhmänsä kautta kuin ”demokraattisesti keskitettyjen” suurten laumojen vähäpätöisinä osina.
(the organisational and political engine of the EP), and access to all kinds of parliamentary procedures (roll call votes, amending in the plenary, oral questions to Council and Commission, the possibility to make draft reports, launching urgent resolutions and so on).
monikansallisessa parlamentissa), äänestysoikeudet laajennetussa puhemiehistössä (EP:n organisatorinen ja poliittinen moottori), sekä mahdollisuuden käyttää monia parlamentin menettelyjä (nimenhuutoäänestys, täysistuntotarkistukset, suulliset kysymykset neuvostolle ja komissiolle, mahdollisuus laatia mietintöluonnoksia, esittää kiireellisiä päätöslauselmia jne.).
In other words: a non-attached member was a political outlaw with a little speaking time in plenary and that’s it.
Toisin sanoen: sitoutumaton jäsen oli poliittinen lainsuojaton, jolla on hieman puheaikaa täysistunnossa ja siinä kaikki.
Plenty enough reasons to create a (slightly artificial) group, artificial because only the “technique” and not the politics brought us together.
Se antoi aivan riittävästi syitä perustaa (hieman keinotekoinen) ryhmä; keinotekoinen siksi, että meidät saattoi yhteen ainoastaan ”tekniikka” eikä politiikka.
11 MEP’s, the Parliament’s smallest group, but nonetheless a flea in the big group’s fur.
Ryhmämme 11 jäsentä muodostivat parlamentin pienimmän ryhmän, joka oli kuitenkin kirppu muiden turkissa.
This became quickly apparent as the other groups tried very hard to snuff us out by doubling the threshold of members needed to form a group!
Tämä kävi ilmeiseksi, kun muut ryhmät yrittivät ankarasti tukahduttaa meidät kaksinkertaistamalla ryhmän perustamiseksi vaadittavien jäsenten määrän!
So the tone was set, and the opposition was formed.
Se määräsi keskustelun sävyn, ja oppositio syntyi.
We had to ‘filibuster’, that is using parliamentary procedures in such an extreme way to make normal work impossible.
Meidän oli turvauduttava poliittiseen jarrutukseen, eli käytettävä parlamentaarisia menettelyjä niin äärimmäisellä tavalla, että normaali työ kävisi mahdottomaksi.
To this end we introduced about 5000 amendments to their text, asking for a roll call (that is a formally counted) vote on every single one of them.
Tätä varten esitimme tekstiin noin 5 000 tarkistusta ja vaadimme nimenhuutoäänestystä (eli virallisesti laskettavaa
1989: RAINBOW WITHOUT THE GREENS new group.
1989: SATEENKAARI ILMAN VIHREITÄ
They called it the Rainbow group, a suggestion of the Danish leader Else Hammerich, who felt TCDI too technical and cold a name!
He kutsuivat sitä sateenkaariryhmäksi; tätä nimitystä ehdotti ryhmän tanskalainen johtaja Else Hammerich, jonka mielestä TCDI oli liian tekninen ja kylmä nimi!
The Rainbow group - 20 MEP’s all together - was a firm (and sometimes loud!) opposition to the mainstream political parties: energy, environment, decentralisation, fairness and transparency, agriculture and good management were all battlefields.
Sateenkaariryhmä – yhteensä 20 jäsentä – muodosti vankan (ja joskus äänekkään!) opposition valtavirtaa edustaville poliittisille puolueille: energia, ympäristö, hajauttaminen, oikeudenmukaisuus ja avoimuus, maatalous ja hyvä hallinto olivat kaikki taistelukenttiä.
The political differences between the three components - Greens, regionalists and anti-marketeers - was no obstacle for a good atmosphere and cooperation!
Kolmen ryhmittymän – vihreiden, aluepoliitikkojen ja yhteismarkkinoiden vastustajien – poliittiset erot eivät estäneet hyvää ilmapiiriä ja yhteistyötä!
The Luxemburg Summit of 1986 launched the Single European Act, which gave some more legislative powers to the EP, and the enlargement with Spain and Portugal in that same year made clear that European Community was establishing and developing itself in a new and decisive way.
Luxemburgin huippukokouksessa vuonna 1986 allekirjoitettiin Euroopan yhtenäisasiakirja, joka antoi EP:lle hieman enemmän
Forming a political group is not an easy thing to do.
Uuden poliittisen ryhmän perustaminen ei ole helppoa.
1989 was dramatic: we wanted to continue the cooperation with the Greens, but they had kicked the regionalists and the Eurosceptic Danish MEP’s out, for they now had sufficient numbers to form their own group.
Vuosi 1989 oli dramaattinen: me halusimme jatkaa yhteistyötä vihreiden kanssa, mutta he olivat potkaisseet aluepoliitikot ja euroskeptiset tanskalaiset ulos, koska heillä oli nyt riittävästi jäseniä oman ryhmän muodostamista varten.
We were of the opinion that a joint opposition to the European establishment, each from his own political point of view would have been better, because the group would have been numerically stron-ger, but Greens were not to be convinced, despite the efforts of their leader Graefe zu Baringdorf himself.
Me olimme sitä mieltä, että olisi ollut parempi muodostaa vakiintuneita eurooppalaisia puolueita vastaan yhteinen oppositio, suurempi ryhmä, jossa kukin edustaa omia poliittisia näkemyksiään. Tämä ei vakuuttanut vihreitä heidän johtajansa Graefe zu Baringdorfin ponnisteluista huolimatta.
This is why the Danish members made an alliance with the regionalists of Jaak Vandemeulebroucke, and continued the Rainbow group on their own.
Tämän vuoksi tanskalaiset jäsenet liittoutuivat Jaak Vandemeulebroucken aluepoliitikkojen kanssa ja jatkoivat sateenkaariryhmää keskenään.
After all, we still had the company of the Green topcandidate, Mrs. Dorothée Piermont.
Meidän seurassamme oli kuitenkin edelleen vihreiden huippuehdokas Dorothée Piermont.
Never forget the words of Mr. Egon Klepsch, President of the
Euroskeptikkojen kannalta tuo vaalikausi
EPP and former president of the European Parliament: “we will never be stopped by 20.000 Danes”.
Ei pidä unohtaa EPP:n puheenjohtajan ja Euroopan parlamentin entisen puhemiehen Egon Klepschin sanoja: ”emme anna 20 000 tanskalaisen pysäyttää meitä”.
As an example of democratic method, it appears this counts!
Tämä on ilmeisesti esimerkki demokraattisesta menetelmästä!
In France Mitterand was only able to obtain the smallest majority ever during a public vote, in favour of the Maastricht Treaty.
Ranskassa Mitterrand onnistui ainoastaan saavuttamaan kautta aikojen pienimmän enemmistön julkisessa äänestyksessä Maastrichtin sopimuksen puolesta.
The attitude of the main political forces in Europe would from then on only become more and more aggressive.
Euroopan keskeisten poliittisten voimien asenne alkoi tuosta lähtien muuttua yhä aggressiivisemmaksi.
Who is not with me is against me!
Joka ei ole minun puolellani, on minua vastaan!
1994: EUROPE OF NATIONS AS THE FIRST EUROCRITICAL GROUP christian parties (who are eurocritical and against a further centralisation of the European Union) had always refused to join a political group.
1994: KANSAKUNTIEN EUROOPPA ENSIMMÄISENÄ EUROKRIITTISENÄ RYHMÄNÄ
As a matter of principle, they wanted to maintain total independence.
Vuoden 1994 vaalit olivat suuri pettymys, kun aluepoliitikot menettivät monia jäseniä ja sateenkaariryhmän jatkuminen jäi kahden jäsenen päähän.
But only a few days before the constitutive meeting of the Parliament, they signed up and the Europe of Nations group was formed.
Toisaalta Ranskan radikaalipuolue (Bernard Tapie ja Catherine Lalumière) menestyi hyvin ja oli vain kahden jäsenen päässä ryhmän muodostamisesta.
It was a very busy period: Europe was for once a real topic in public debate, due to the repeated referenda on the Maastricht treaty, the upcoming Treaty of Nice with all the expressed doubts such as ‘No enlargement before a reorganization of EU-structures, working procedures and institutions’.
Aluepoliitikot liittyivät heihin. Me puolestamme olimme saavuttaneet Ranskassa suuren voiton Philippe de Villiers’n ja Sir James Goldsmithin ”Autre Europe” -listal-la, mutta yhdessä neljän tanskalaisen euroskeptikon kanssa meiltä puuttui yksi kansallisuus.
Did we have to fight this political battle outside or inside the Parliament?
He halusivat periaatteen vuoksi säilyttää täyden itsenäisyyden.
Inside amongst the euro elite we would definitely lose, outside with the people themselves we could win!
Muutamaa päivää ennen parlamentin järjestäytymiskokousta he kuitenkin tulivat mukaan, ja ”kansakuntien Eurooppa” muodostui.
The 1994 election was a big disappointment, the regionalists lost many MEP’s, and we failed by 2 MEP’s to continue the Rainbow group.
Se oli kiireistä aikaa: Eurooppa oli kerrankin todellinen julkisen keskustelun aihe Maastrichtin sopimusta koskevan uuden kansanäänestyksen ja tulevan Nizzan sopimuksen myötä.
On the other hand, the radical party in France with Bernard Tapie and Cathérine Lalumière did well, and were only two members short to form a group.
Silloin esitettiin epäilyjä ja ehtoja kuten ”ei laajentumista ennen EU:n rakenteiden, työskentelymenetelmien ja toimielimien uudistamista”.
The Regionalists went to join them.
Berliinin muuri oli kaatunut ja uudet demokratiat kolkuttivat EU:n ovelle!
The Dutch
Millaisen EU:n ja mitä tehdäkseen?
SAY NO TO THE COMPROMISE EUROPARLIAMENT!
SANO EI EUROOPAN KOMPROMISSIPARLAMENTILLE!
Were we becoming victims of our own convictions? In any case 1999 delivered a very complicated political composition of the Parliament.
Parlamentin sisäisessä organisaatiossa keskityttiin aikaisempaa enemmän ryhmien väliseen yhteistyöhön.
In France the souverainiste list of Charles Pasqua and Philippe de Villiers did well, but hesitated to join us and seemed to prefer to join Fianna Fail.
Kaikista päätöslauselmaluonnoksista järjestettiin koordinointikokoukset, jotta löydettäisiin kaikkien poliittisten ryhmien yhteiset kannat.
As such a strange move, because Fianna Fail was a great defender of the Nice Treaty, and had always been a Eurofederalist party.
Kansakuntien Eurooppa oli ainoa ryhmä, joka ei hyväksynyt tätä.
For us it was clear that joining this group would simply kill the eurocritical voice, a prediction proven accurate when, Philippe de Villiers and his troops left that group after only a year.
Käytännössä siinä ei ole mitään pahaa, koska kaikissa parlamenteissa on enemmistö ja oppositio.
The French rural party CPNT (Hunting, Fishing, Nature and Tradition) of Jean Saint-Josse had also done well: it was a traditional rural party with a healthy distrust of supranational bodies and a strong belief that political power should be as close to the people as possible.
Euroopan parlamentti on kuitenkin aina pitänyt parempana leikkiä isoa kompromissiparlamenttia ja osoittaa itselleen, kuinka yksimielisiä eurooppalaiset poliitikot ovat yhä yhtenäisemmän ja keskitetymmän Euroopan tulevaisuudesta.
The Dutch and Danish MEP’s contacted the newly elected UKIP MEP’s (United Kingdom Independence Party), a new political force in the UK.
Oli outo poliittinen kokemus nähdä, kuinka Britannian työväenpuolue ja konservatiivit ja ranskalaiset Chiracin ja Mitterrandin kannattajat allekirjoittivat ja hyväksyivät samoja tekstejä.
This party is very radical: it wants the UK to withdraw from the EU, the former attitude of the Danish
Tällä tavoin vihreät ja
The Europe of Nations group was the only one not to sign up.
Olimmeko joutumassa omien vakaumustemme uhreiksi?
In reality, there is nothing wrong about it, because in every Parliament there is a majority and an opposition.
Joka tapauksessa vuosi 1999 toi parlamenttiin mukanaan hyvin monimutkaisen poliittisen kokoonpanon.
But the European Parliament has always preferred to play the big compromise parliament, to prove to themselves how unified European politicians are about the future of a more and more unified and centralised Europe.
Ranskassa Charles Pasquan ja Philippe de Villiers’n itsenäisyyslista menestyi hyvin, mutta he epäröivät liittyä meihin ja näyttivät pitävän parempana yhdistää voimansa Irlannin Fianna Failin kanssa.
Seeing the same texts signed and voted by Labour and the Conservatives, of by Chiraciens and Mittérandistes, was a strange political experience.
Tämä oli sinänsä kummallinen siirto, koska Fianna Fail oli Nizzan sopimuksen suuri kannattaja ja se oli aina ollut eurofederalistinen puolue.
This is the way Greens and Left wing parties were bound to defend the holy compromise that killed every political debate. We were the only opposition, and how small it may have been, we wanted however to keep the candle of the opposition against the mainstream flickering.
Meille oli selvää, että tähän ryhmään liittyminen yksinkertaisesti vaientaisi eurokriittisen äänen, ja tämä ennustus kävi toteen, kun Philippe de Villiers ja hänen joukkonsa lähtivät ryhmästä vain vuoden kuluttua. Jean