natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Coherent nutritional policies are required across the European Union and adequate diagnostic facilities must be provided in all member states.
Koko Euroopan Unionin alueella tarvitaan yhdenmukaista ravitsemuspolitiikkaa ja kaikissa jäsenvaltioissa tulee olla käytettävissä asianmukaiset diagnostiset menetelmät.
Improvements in patient treatment are needed, with better education both of health care professionals and the public and more active promotion of selfhelp groups.
Potilaan hoitoa tulee parantaa sekä kouluttamalla paremmin terveydenhuollon ammattilaisia ja kansalaisia että edistämällä omatoimiryhmien toimintaa entistä aktiivisemmin.
Finally, funding for key research areas should be given high priority.
Lopuksi raportissa todetaan, että keskeisille tutkimusaloille tulisi antaa etusija.
The active support of the European Union and the governments of its member states is essential if these important goals are to be realised.
Euroopan Unionin ja sen jäsenvaltioiden hallitusten aktiivinen tuki on välttämätöntä, jos nämä tärkeät tavoitteet aiotaan saavuttaa.
/./ Introduction
Johdanto
Osteoporotic fractures typically occur at the hip, spine and distal forearm but may also affect other sites, including the humerus, tibia, pelvis and ribs.
Osteoporoottisia murtumia esiintyy tyypillisesti lonkkaluussa, selkärangan luissa ja värttinäluussa, mutta myös muualla, reisiluu, sääriluu, lantio ja kylkiluut mukaan lukien.
These fractures constitute a major public health problem (Cooper et al, 1992a).
Nämä murtumat ovat suuri kansanterveydellinen ongelma (Cooper ym. 1992a).
Similar rates have been reported from parts of Europe, although there is a marked variation in the incidence of fractures between countries and regions (Johnell et al, 1992) and even within countries (Elffors et al, 1994).
1992) ja jopa maiden sisällä (Elffors ym. 1994).
They are associated with considerable morbidity, necessitating hospital admission for an average of 2030 days (Johnell et al, 1992).
Lonkkamurtumiin liittyy huomattava sairastuvuus vaatien keskimäärin 2030 päivän hoidon sairaalassa (Johnell ym. 1992).
Vertebral fractures are also associated with reduced survival (Cooper et al, 1993), probably due to clustering of co morbidity which predisposes independently to osteoporosis and premature death.
Myös nikamamurtumiin liittyy alentunut eloonjäämisaste (Cooper ym. 1993), mikä johtuu luultavasti useiden tekijöiden yhdessä aiheuttamasta sairastuvuudesta, joka altistaa toisaalta osteoporoosille ja toisaalta ennenaikaiselle kuolemalle.
Although less than one half of vertebral fractures come to clinical attention and only one-third to onefifth of these require hospitalisation (Cooper et al, 1992b; Kanis & McCloskey, 1992), the economic burden is considerable; the incidence of vertebral fractures is similar to that of hip fractures and, in those admitted to hospital, the length of stay is between 10 and 30 days (Johnell et al, 1997). The estimated costs arising from hip fractures are shown in Table 1.1 for the EU member states. Hip fractures typically follow a fall from the standing position and their incidence rises exponentially with age (Elffors et al, 1994).
1992b; Kanis & McCloskey 1992), niiden aiheuttama taloudellinen rasite on huomattava. Nikamamurtumien ilmaantuvuus on samanlainen kuin lonkkamurtumien, ja sairaalahoidon pituus vaihtelee 10 hoitopäivästä 30 hoitopäivään (Johnell ym. 1997). Lonkkamurtumien arvioidut hoitokustannukset on esitetty taulukossa 1.1 niiden EU:n jäsenvaltioiden osalta, joista tietoa on saatavilla. Lonkkamurtumat johtuvat tyypillisesti pystyasennosta tapahtuvasta kaatumisesta ja niiden ilmaantuvuus kohoaa iän myötä räjähdysmäisesti (Elffors ym. 1994).
Hip fracture incidence shows a marked seasonality, with substantial increases during the winter months in countries with temperate climates.
Lonkkamurtumien määrä riippuu selvästi vuodenaikojen vaihtelusta siten, että murtumat lisääntyvät huomattavasti talvikuukausien aikana lauhkealla ilmastovyöhykkeellä sijaitsevissa valtioissa.
Nevertheless, the majority of hip fractures follow falls indoors and are not related to slipping on icy pavements.
Suurin osa lonkkamurtumista ei kuitenkaan liity liukastumiseen jäisillä kaduilla vaan johtuu sisätiloissa kaatumisesta.
Age and sex-adjusted hip fracture rates are generally higher in Caucasian than in Asian populations and are lower in countries close to the equator.
Tarkasteltaessa lonkkamurtumien määrää iän ja sukupuolen perusteella, niiden havaitaan olevan yleisempiä kaukaasialaisen kuin aasialaisen väestön parissa, ja esiintyvän harvemmin päiväntasaajan tuntumassa sijaitsevissa maissa.
The latter observation has been attributed to the impact of sun exposure, although this is not universally accepted (Karagas et al, 1996a; Karagas et al, 1996b).
Viimeksi mainitun seikan on esitetty johtuvan auringonvalon vaikutuksesta, vaikka sitä ei olekaan yleisesti hyväksytty (Karagas ym. 1996a; Karagas ym. 1996b).
These variations in incidence have not been explained but may be related, in part, to genetic differences.
Nämä ilmaantuvuuden vaihtelut voivat osittain johtua geneettisistä eroista, mutta ne eivät selity kokonaisuudessaan niillä.
Some studies show a trend for age-adjusted incidence rates to increase over time (Melton et al, 1987; WHO Study Group, 1994), although this finding is not universal (Melton et al, 1996).
Jotkin tutkimukset osoittavat, että ikävakioidut ilmaantuvuusluvut näyttävät kasvavan ajan myötä (Melton ym.
Vertebral fractures may occur in the absence of trauma or after minimal trauma, for example bending, lifting or turning.
1987; WHO Study Group, 1994), mutta tätä ei ole havaittu kaikissa tutkimuksissa (Melton ym. 1996).
Variations with ethnicity are not well studied but there is some evidence that vertebral fractures are less common in black than white women and that the prevalence of these fractures in Japanese women is similar to that observed in white
Afrikan keskiosien kaupungistuminen on aiheuttanut hyvin hitaan lonkkamurtumien ilmaantuvuuden kasvun, vaikka aivan viime aikoinakin saadut afrikkalaisten murtumaluvut ovat
Vertebral fractures may result in pain, kyphosis, loss of height and resulting disability: although their impact on health remains to be accurately quantified, a proportion of patients suffer long-term pain and disability.
Nikamamurtumat voivat aiheuttaa kipua, kumaraselkäisyyttä, pituuden lyhenemistä ja sitä seuraavan invaliditeetin ja vaikka niiden määrällisiä terveysvaikutuksia ei vielä ole tutkittu tarkkaan, osa potilaista kärsii pitkäaikaisesta kivusta ja invaliditeetista.
Fractures of the distal forearm (Colles' fractures) usually follow a fall forward onto the outstretched hand.
Värttinäluun murtumat (Collesin murtumat) johtuvat yleensä kaatumisesta eteenpäin ojennetun käden päälle.
In women, there is a linear increase in incidence between the age o\' around 45 and 60 years, followed by a plateau.
Naisilla ilmaantuvuus kasvaa lineaarisesti noin 45 ja 60 ikävuoden välillä, minkä jälkeen se tasaantuu.
No age-related increase in the incidence of these fractures has been documented in men and the age-adjusted female to male ratio is 4:1 (Cooper. 1996).
Miehillä näiden murtumien ilmaantuvuuden ei ole todettu lisääntyvän iän myötä, ja ikävakionnin jälkeen naisten ja miesten ilmaantuvuuden suhde on 4:1 (Cooper, 1996).
The incidence of distal forearm fractures shows a peak in winter months which is related to the higher risk of falling outdoors in icy weather.
Värttinäluun murtumien ilmaantuvuus on korkeimmillaan talvikuukausina, mikä johtuu suuremmasta kaatumisriskistä liukkaalla kelillä.
The majority of these fractures are treated in hospital out-patient departments, although very elderly women may require in-patient treatment.
Suurin osa näistä murtumista hoidetaan sairaaloiden päivystyspoliklinikoilla, joskin kaikkein iäkkäimmät naiset voivat tarvita sairaalahoitoa.
Algodystrophy occurs after fracture in one-quarter to one-third of patients and there may also be lasting deformity and dysfunction in a minority.
Algodystrofiaa esiintyy murtuman jälkeen 25-33 prosentilla potilaista ja vähemmistölle saattaa jäädä pysyvä epämuodostuma tai toimintahäiriö.
1.2 Incidence/prevalence rates for osteoporotic fractures in Europe
Osteoporoottisten murtumien ilmaantuvuus/esiintyvyys Euroopassa
The occurrence of a disease or of an event can be expressed either as the prevalence, i.e. the number of persons suffering from the disease at a given time point, or the incidence, which is the number of new events occurring over a specified period of time.
Sairauden tai tapahtuman esiintymistä voidaan kuvata esiintyvyytenä eli niiden henkilöiden lukumääränä, jotka annettuna ajankohtana sairastavat tautia tai ilmaantuvuutena, joka on tietyllä aikavälillä ilmaantuneiden uusien tautitapausten määrä.
The major osteoporotic complications, hip and vertebral fractures, differ in their mode of presentation.
Pääasialliset osteoporoosin komplikaatiot, lonkka- ja nikamamurtumat, ovat eri tavoin näkyviä.
Whereas hip fractures invariably come to clinical attention (Johnell et al, 1992; Bacon et al, 1996), vertebral fractures have a much more variable clinical presentation; the majority are asymptomatic and in the remaining cases there may be variable degrees of pain, deformity and disability (Cooper et al, 1993; Melton et al, 1993; Chrischilles et al, 1994; Johnell et al, 1997).
Lonkkamurtumat hoidetaan poikkeuksetta kliinisesti (Johnell ym. 1992; Bacon ym.
In this report the incidence of hip fracture and prevalence of vertebral fracture in European Union member states was compiled from published data or information obtained by personal communication.
1996), kun taas nikamamurtumien kliininen ilmeneminen on paljon vaihtelevampaa; suurin osa on oireettomia ja muissa tapauksissa kivun, epämuodostuman ja invaliditeetin aste vaihtelee (Cooper ym. 1993; Melton ym. 1993; Chrischilles ym. 1994; Johnell ym. 1997).
Incidence data on hip fractures, both cervical and trochanteric, were collected from several sources. For Portugal, Spain, France, Italy and Greece incidence figures were obtained from the MEDOS study (Elffors et al, 1994).
Näiden kahden murtumatyypin toisistaan eroavalle ilmenemiselle tarvitaan kaksi erilaista esiintymisen mittaustapaa, nimittäin ilmaantuvuus lonkkamurtumille ja esiintyvyys nikamamurtumille.
For Finland, data from a register study were utilised (Bacon et al, 1996) and for Sweden from a Stockholm register study (Hedlund, 1985).
Tässä raportissa olevat tiedot lonkkamurtumien ilmaantuvuudesta ja nikamamurtumien esiintyvyydestä Euroopan Unionin jäsenvaltioissa kerättiin julkaistuista aineistoista ja suullisten tiedonantojen perusteella.
Data for Denmark were obtained from a populationbased survey performed between 1964 and 1993 and comprising 68,246 and 56,345 person-years in men and women respectively aged 65 years or more (M Schroll, personal communication), For the Netherlands, data were obtained from a report for the Dutch Institute for Medical Technology (IMTA; de Laet et al, 1996); this was a register study, covering all hip fractures in the entire population of 7,535,268 and 7,703,914 men and women respectively.
Aineisto on saatu kahdenlaisesta lähteestä: tutkimusaineistosta (suora murtumien määrän arviointi määritellyissä populaatioissa) ja virallisista terveydenhuoltohallinnon aineistoista.
Data for the UK were obtained from a recent study from the South of England (McColl et al, in press).
Joidenkin valtioiden ilmaantuvuus- ja esiintyvyystietoja ei kuitenkaan ollut saatavilla, ja näissä tapauksissa ne korvattiin muista valtioista saaduilla tiedoilla (taulukko 1.2).
Incidence was considered to increase exponentially with age.
Sekä servikaalisen että trokanteerisen lonkkamurtuman ilmaantuvuusaineistot kerättiin useista lähteistä.
Therefore, all agespecific incidence data were transformed into natural logarithms at the mid-point of the age range, after which the linear regression was computed and incidence figures with a "smoother" distribution could be processed.
Portugalin, Espanjan, Ranskan, Italian ja Kreikan ilmaantuvuusluvut saatiin MEDOS-tutkimuksesta (Elffors ym. 1994).
Incidence was calculated according to the following algorithm:
Maissa, joissa oli useampi kuin yksi tutkimuskeskus, ikäluokittaiset ilmaantuvuusluvut painotettiin koontialueen suuruuden mukaisesti.
In age incidence ~~ b
= a*In ikä + b
This procedure was performed to adjust for small sample sizes and to make age groups homogeneously distributed.
Tällä laskutoimituksella korjattiin pienten otoskokojen vaikutusta ja ikäryhmien jakauma saatiin homogeenisemmaksi.
The resulting agespecific incidence data are shown in Table 1.3.
Tuloksena saadut ikäluokkia koskevat ilmaantuvuusluvut on esitetty taulukossa 1.3.
Data on the prevalence of vertebral fractures were collected from the EVOS study (O'Neill et al, 1996), in which fracture prevalence was estimated using two different methods of standardised radiological assessment.
Nikamamurtumien esiintyvyyttä koskeva aineisto kerättiin EVOS-tutkimuksesta (O'Neill ym. 1996), jossa murtumien esiintyvyys arvioitiin käyttäen kahta eri standardoitua radiologista arviointimenetelmää.
The prevalence rates shown in Table 1.4 represent the mean of the results of the two methods for each centre.
Taulukossa 1.4 esitetyt esiintyvyysluvut ovat keskiarvoja kahdella eri menetelmällä kummastakin tutkimuskeskuksesta saaduista tuloksista.
Since data reported from the EVOS study provided agespecific data only on an aggregated basis, the distribution over age was considered parallel for all countries but at different levels, depending on the respective age-adjusted total prevalences.
Koska EVOS-tutkimuksesta saatu aineisto tarjosi ikään suhteutettua tietoa vain yhteenkoottuna, iän perusteella tapahtuvan jakautumisen katsottiin olevan yhdensuuntaista mutta eri tasoista eri maissa, riippuen kustakin ikään suhteutetusta kokonaisesiintyvyydestä.
Smoothing of the prevalence data was performed using the method described for hip fracture.
Esiintyvyysaineistoa tasoitettiin käyttäen lonkkamurtumien yhteydessä kuvattua menetelmää.
When more than one centre in a country contributed to the study, a weighted mean value was used based on the number of participants, since the necessary information of the catchment area populations was not available.
Kun useampi kuin yksi tutkimuskeskus maata kohden osallistui tutkimukseen, käytettiin osallistujien lukumäärään perustuvaa painotettua keskiarvoa, sillä koontialueen väestöstä ei ollut saatavilla tarvittavia tietoja.
The revised agespecific prevalence data are shown in Table 1.4.
Tarkistettu ikään suhteutettu esiintyvyysaineisto on esitetty taulukossa 1.4.
As a consequence, there will be a disproportionate decrease in the potential labour force.
Demografiset ja sosiaalis-taloudelliset ennusteet Euroopassa
Pensioners (men and women aged 65 years or more), on the other hand, will steadily increase in number from 58 million in 1995 to 108 million in 2040, after which there will be a levelling off.
Viidentoista EU:n jäsenvaltion (Alankomaat, Belgia, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Kreikka, Luxemburg, Portugali, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska ja Yhdistynyt kuningaskunta)
At the present time. 16 people are in the labour force for each one of our eldest citizens; this proportion will fall to 4 persons per eldest citizen bv 2050.
väkiluku vuonna 1995 oli yhteensä 373 miljoonaa.
Using baseline incidence/prevalence data for hip and vertebral fractures and population projections for five year periods, the expected number of hip and vertebral fractures was estimated over the period 1990 to 2050.
Määrä kasvaa seuraavien kahdenkymmenen vuoden aikana tasaantuen noin vuonna 2015 siten, että naisten määrä saavuttaa huipun hieman ennen miesten määrää.
An exponential increase with age was assumed for both types of fracture and country-specific data were used where available.
Korkeimmillaan hieman alle 390 miljoonan ihmisen väkiluku vähenee nopeasti siten, että vuonna 2050 EU:n jäsenvaltioiden väestömäärän arvioidaan olevan 170 miljoonaa naista ja 163 miestä, jolloin väestömäärä on vähentynyt lähes Italian väkiluvun verran.
No adjustment was made for secular trends, about which current evidence is conflicting; assuming a yearly increase in hip fracture incidence between 0.5% and 3%, as reported in prospective studies (Gullberg et al, 1997), this could underestimate the true increase in number of fractures by between 50% and 300% over a 50 year period.
Väestön vähentyminen ei kuitenkaan jakaudu tasaisesti kaikkien ikäryhmien kesken, koska Eurooppa on siirtynyt väestöllisen muutoksen neljänteen vaiheeseen, jolloin syntymä-ja kuolleisuusluvut ovat alhaisia.
However, in the light of a recent report (Melton et al, 1996) this adjustment may be inappropriate.
Tämän seurauksena potentiaalisen työvoiman määrä vähenee epäsuhtaisesti.
The number of hip fractures occurring each year is estimated to rise from 414,000 by the tum of the century to 972,000 fifty years later (Table 1.5), representing an increase of 135%. As reported previously, this increase will be greatest in men and will result in a decreasing female to male ratio.
Potentiaalinen työvoima (20 - 64 -vuotiaat miehet ja naiset) lisääntyy vuoden 1995 227 miljoonasta 234 miljoonaan vuonna 2010, mutta määrä vähenee sen jälkeen nopeasti 172 miljoonaan vuonna 2050.
From the year 2035, however, this trend will change; because of the continuous ageing of the European populations and the steeper risk-over-age slope for women, the female dominance in incidence will re-emerge.
Eläkeläisten määrä (65-vuotiaat tai vanhemmat miehet ja naiset) toisaalta kasvaa tasaisesti vuoden 1995 58 miljoonasta 108 miljoonaan vuonna 2040 ja tasaantuu sen jälkeen.
In several studies of hip fracture incidence a decline has been observed in the very elderly.
Huomattavimpia muutoksia tapahtuu vanhimmassa ikäryhmässä (80-vuotiaat ja vanhemmat), joilla osteoporoottisten murtumien ilmaantuvuus on suurin.
This may reflect selection bias, or simply fewer "hips at risk", since a large proportion of the population has already broken one or more hips.
Tämä väestönosa kasvaa siten, että naisten määrä lisääntyy vuoden 1995 8,9 miljoonasta 26,4 miljoonaan vuonna 2050 ja miesten vastaavasti vuoden 1995 4,5 miljoonasta 17,4 miljoonaan vuonna 2050.
This has not been accounted for in our exponential model, but would not significantly reduce the number of fractures because of the relatively low contribution to the population of this subset.
Siten potentiaalisen työvoiman vähetessä kyseisenä ajanjaksona 62 miljoonalla kaikkein vanhimman väestön osuus kasvaa puolestaan 31 miljoonalla.
Projected prevalences of vertebral fractures are shown in Table 1.6.
Näistä luvuista käy ilmi työikäisen väestön osuuden vähentyminen 60 prosentista 50 prosenttiin ja eläkeläisten osuuden kasvu 15 prosentista 30 prosenttiin.
Although the yearly incidence is believed to be similar to that for hip fracture, the increase in number of vertebral fractures is not expected to be of the same magnitude as for hip fractures; thus the estimated increase is from 23.7 million in the year 2000 to 37.3 million in 2050, representing a rise of
Nykyisin kutakin vanhimpaan ikäryhmään kuuluvaa ihmistä kohti on 16 työikäistä, mutta tämä määrä laskee neljään työikäiseen vuoteen 2050 mennessä.
The female to male ratio is expected to decrease during the first 20 years of the next century, after which it will increase.
Koska osteoporoottisten murtumien ilmaantuvuus kasvaa iän myötä, yllä kuvatut demografiset muutokset ja lisäntyvä odotettavissa oleva elinikä vaikuttavat suuresti murtumien määrälliseen ennusteeseen.
Again, this is an effect of the ageing of the population and a steeper slope of risk increase in women.
Molempien murtumatyyppien oletettiin kasvavan eksponentiaalisesti iän myötä ja maakohtaisia tietoja käytettiin, jos sellaisia oli saatavissa.
In addition, mortality has to be taken into account when assessing prevalence; as longevity increases, incidence rises but so does mortality and thus prevalence will not rise as rapidly as incidence.
Tuloksia ei korjattu sellaisten pitkäaikaisten kehityssuuntausten suhteen, joiden kohdalla tämänhetkiset tutkimustulokset ovat ristiriitaisia.
It should be stressed that these forecasts are estimates of the mean changes.
Mikäli oletetaan, että lonkkamurtuman ilmaantuvuus kasvaa vuosittain 0,5 - 3 prosenttia, kuten prospektiivisissa tutkimuksissa on raportoitu (Gullberg ym.
These will be affected not only by the baseline data for fracture occurrence and the projected demographic changes, but also several other variables: a).
1997), saatetaan näin ollen aliarvioida murtumien määrän kasvu 50 - 300 prosentilla 50 vuoden aikana.
If, as discussed above, the agespecific incidence rates of hip fracture continue to increase, this will result in a substantial underestimation of fracture occurrence.
Toisaalta, hiljattain valmistuneen tutkimuksen perusteella (Melton ym. 1996) korjaus pitkäaikaisen kehityssuuntauksen suhteen voi olla epätarkoituksenmukainen.
Risk factors for osteoporosis and fragility fractures may change over the next fifty years, although it is not possible to predict these changes.
Kuten edellä on mainittu, lisäys on suurinta miehillä ja sen vuoksi naisten ja miesten ilmaantuvuuden suhde pienenee.
Since the vast majority of osteoporotic fractures occur late in life, virtually all fractures in the period of the forecast will occur in people who have already been born.
Tämä saattaa johtua otantaan liittyvästä vääristymästä tai yksinkertaisesti vähäisemmästä 'riskialttiiden lonkkien' määrästä, sillä suuri osa kyseisestä väestöstä on jo saanut yhden tai useamman lonkkamurtuman.
However, a change in birth-rate could result in substantial changes in the ratio of providers to pensioners.
Tätä seikkaa ei ole otettu huomioon eksponentiaalisessa mallissa, mutta se ei vähentäisi merkittävästi murtumien määrää, koska tämän väestön osan osuus koko väestöstä on suhteellisen vähäinen.
Another factor which may affect the ability to provide care is the unemployment rate of the potential labour force, a population which is steadily decreasing.
Vaikka vuosittaisen ilmaantuvuuden uskotaan vastaavan lonkkamurtumien ilmaantuvuutta, nikamamurtumien määrän ei odoteta kasvavan yhtä paljon kuin lonkkamurtumien.
Overall, in view of the above uncertainties, the forecasts for fracture occurrence provided in this report are likely to be optimistic, as are the predictions made about the ability of current resources to meet future demands on the social and health care systems.
Niinpä määrän on arvioitu kasvavan vuoden 2000 23,7 miljoonasta 37,3 miljoonaan vuonna 2050, mikä merkitsee 57 prosentin nousua.
The dramatic increase in the proportion of elderly to providers resulting from the predicted demographic changes adds strain to health care systems, although the burden on other parts of the social welfare system is likely to grow faster as the population grows older.
Naisten ja miesten murtumien suhteen odotetaan pienenevän ensi vuosisadan ensimmäisen 20 vuoden aikana, minkä jälkeen se kasvaa.
A four fold reduction of the ratio between providers and the elderly is not accompanied by a four fold increase in health care expenditure even though growing demands are made on other facilities such as nursing, caring and housing.
Tämäkin johtuu väestön ikääntymisestä ja naisten riskin jyrkemmästä lisääntymisestä.
Thus, the future demographic changes in Europe may require a reallocation of financial resources within the social welfare system from health care to general support of the elderly.
Lisäksi kuolleisuus täytyy ottaa huomioon esiintyvyyttä arvioitaessa: pitkäikäisyyden lisääntyessä ilmaantuvuus kasvaa mutta samoin käy myös kuolleisuudelle, eikä esiintyvyys siten kasva yhtä nopeasti kuin ilmaantuvuus.
In the case of diseases showing a marked exponential rise with age and requiring relatively long-term hospitalisation, for example hip fracture, health care costs follow the growing incidence rate.
On syytä painottaa sitä, että nämä ennusteet ovat keskimääräisten muutosten arvioita.