natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The free movement of goods, persons, services and capital must be accompanied by measures to liberalize payments.
Pääoman vapaa liikkuvuus ja maksujen vapautus ovat olennaisen tärkeitä tekijöitä sisämarkkinoiden toteutumiselle.
Any obstacle that hinders payments for goods or services supplied abroad or makes it difficult to pay EU citizens working in other Member States also makes it difficult, if not impossible, to exercise those basic freedoms.
Tavaroiden ja palvelujen vapaa kauppa ei onnistu pitkällä aikavälillä, ellei myös pääoman rajoituksia pureta ja anneta pääoman kulkea sinne, missä siitä voidaan saada suurin taloudellinen hyöty.
The Member States must, therefore, allow such payments to be made in the currency of the Member State in which the payee resides.
Pääoman vapaa liikkuvuus
The first directives on the free movement of capital adopted by the Council in 1960, 1962 and 1986 sought only to dismantle foreign-exchange restrictions.
Tavaroiden, henkilöiden, palvelujen ja pääoman vapaa liikkuminen edellyttää myös maksujen vapauttamista.
But they were too hedged about by constraints to succeed in integrating national capital markets to any significant extent.
Näiden perusoikeuksien harjoittaminen on vaikeaa tai jopa mahdotonta, jos ulkomaille toimitettujen tavaroiden tai palvelujen maksamisessa tai toisessa jäsenvaltiossa työskentelevien EU-kansalaisten palkan maksamisessa on minkäänlaisia ongelmia.
In the years that followed, further directives and recommendations were issued aligning the Member States' laws and administrative rules governing specific aspects of the capital markets (e.g. State supervision of banks, accounting law, security transactions, stock exchange certification requirements and tax law).
Siksi jäsenvaltioiden on sallittava tällaiset maksut sen jäsenvaltion valuutassa, jossa saaja oleskelee.
Not until 1986, however, was the first comprehensive plan to create a single financial area set out in a Commission programme for the liberalization of capital movements in the Community.
Ensimmäiset direktiivit, jotka neuvosto antoi pääoman vapaasta liikkuvuudesta vuosina 1960, 1962 ja 1986, pyrkivät ainoastaan purkamaan valuutanvaihdon rajoituksia.
This bore fruit only two years later, in 1988, with the adoption of a directive amounting to a charter for the free movement of capital.
Lukuisten muiden rajoitusten takia kansallisten pääomamarkkinoiden yhdentämisessä ei kuitenkaan edistytty merkittävästi.
Following a step-by-step plan, by 1 January 1993 the Member States (except Greece) had succeeded in freeing all capital movements between them and can now only impose restrictions in clearly defined exceptional circumstances after special authorization by the Commission. This represents completion of the first stage of economic and monetary union.
Seuraavina vuosina annettiin lisää direktiivejä ja suosituksia, joilla yhdenmukaistettiin jäsenvaltioiden pääomamarkkinoiden lakeja ja hallinnollisia määräyksiä (mm. valtion pankkitarkastustoiminnasta, kirjanpitolaista, arvopaperikaupasta, pörssikelpoisuusvaatimuksista ja verolaista).
■ COMPETITION POLICY
■ KILPAILUPOLITIIKKA
Commission and place them under its supervision so that no unfair competitive advantage can be gained.
Teollisuus­ ja maataloustuotteiden sisämarkkinat eivät voi toimia kunnollisesti ilman yhdenmukaisia kilpailusääntöjä.
Since 1991 the Commission's powers have been further extended to include control (i.e. vetting and approval) of large­scale mergers between major firms.
Ne ovat ainoa tapa taata kaikille tasavertaiset mahdollisuudet yhteismarkkinoilla ja estää yksityisen tai julkisen sektorin tai hallituksen
A single market for the goods produced by industry and agriculture cannot operate smoothly unless uniform conditions of competition apply.
Näin komissio varmistaa, että oikeu­denmukaisen kilpailun periaatetta noudatetaan sisämarkkinoilla, ja se rankaisee rikkomuksista ankarin sakoin.
This is the only way to safeguard equal opportunities for everyone in the common market and to prevent competition from being distorted through
Tuomioistuimen tuella se vastaa myös kilpailusääntöjen tarkistamisesta ja kehittämisestä, jotta ne olisivat mah­dollisimman tehokkaita.
The Commission thus ensures that the principles of fair competition are observed in the single marketand punishes infringe­ments with heavy fines. Backed by the Court of
Unionin työläs tehtävä onkin, niin kuin on aina ollut, kehittää laaja valikoima sääntöjä ja yksittäisiä päätöksiä, jotta sovitut pe­riaatteet voidaan toteuttaa käytän­nössä.
The European Commission is not only the driving force behind the single market, it is also the referee.
Euroopan komissio ei ole vain sisämarkkinoiden liikkeelle paneva voima, se on myös niiden erotuomari.
Under Community competition policy it keeps watch to ensure fairplay in the European market-place.
Komission kilpailupolitiikalla varmistetaan reilu peli eurooppalaisilla markkinoilla.
This includes a general ban on cartels and on abuses by firms that hold a dominant position on the market, equal treatment for public and private enterprises, merger control and monitoring of State subsidies.
Politiikka kieltää kartellit ja yrityksen määräävän markkina-aseman hyväksikäytön, takaa julkisten ja yksityisten yritysten tasavertaisen kohtelun sekä valvoo yritysfuusioita ja valtion tukiaisia.
In this way the Commission seeks to underpin lively competition in the single market, not least for the benefit of consumers.
Näin komissio pyrkii varmistamaan terveen kilpailun sisämarkkinoilla kuluttajien hyödyksi.
Justice, it is also responsible for refining the competition rules to ensure that they are as effective as possible.
aiheuttamat kilpailun vääristymät.
The task facing the Union — now as in the past — is the laborious one of developing the wide armoury of rules and indi­vidual decisions necessary to put established principles into prat tii c action by the private or public sector or by government.
Yksi yhteisön tehtävistä onkin luoda järjestel­mä sisämarkkinoiden vapaan kilpailun turvaamiseksi perustamissopimuk­sissa annettujen sääntöjen mukaisesti.
One of the Community's tasks is therefore to create a system to protect free compe­tition within the single market, based on the rules laid clown in the Treaties.
Niinpä yrityksiä on kielletty tekemästä mitään kilpailua rajoittavia sopi­muksia ja käyttä­mästä väärin hallit­sevaa asemaansa markkinoilla (esi­merkiksi asettamasta kohtuuttomia hintoja tai rajoittamasta tuotantoa, markki­noita tai teknistä kehitystä).
Thus there is a general prohibition on agreements between under­takings to restrict competition and on all forms of abuse by enterprises that occupy a dominant position on the market (e.g. imposing unfair prices or limiting production, markets, or technical development).
Säännöt kieltävät myös kan­sallisen valtionavun yksittäisille yrityksille tai teollisuudenaloille tai tekevät siitä komission luvan alaisen ja valvonnan alaisia, jotta avunsaajat eivät saa epäoikeudenmukaista kilpailuetua.
The rules also ban national subsidies (State aids) to individual firms or sectors of industry or make them subject to approval by the
Vuodesta 1991 komissiolla on myös ollut valta tarkistaa ja hyväksyä suuryritysten fuusioitumiset.
■ ECONOMIC AND MONETARY UNION
■ TALOUS­JA RAHALIITTO
It very soon became apparent, though, that actual progress in coordinating their policies fell far short of expectations.
Pian kävi kuitenkin ilmi, että politiikan koordinoinnissa jäätiin kauas tavoitteista.
Despite the fact that it was generally held to be of vital importance for the consolidation of European integration, the great goal of economic and monetary union remained out of reach.
Vaikka siirtymistä talous­ ja rahaliittoon pidettiin yleisesti elintärkeänä Euroopan yhdentymisen vakiinnuttamiselle, se ei toteutunut.
A first new initiative
Ensimmäinen uusi aloite
The Community's founders fully realized that the creation of the common market and the effective implementation of common policies would have to be accompanied by a common economic and monetary policy.
Yhteisön perustajat olivat täysin tietoisia siitä, että yhteismarkkinoiden luomista ja eri alojen yhteisen politiikan tehokasta toteuttamista olisi vielä täydennettävä yhteisellä talous­ ja rahapolitiikalla.
It was clear that the gradual establishment of the common market would lead to growing economic interdependence between the Member States, making it more difficult for them to pursue their own short-term economic policy objectives.
Oli selvää, että yhteismark­kinoiden asteittainen kehittyminen johtaisi kasvaviin taloudellisiin riippuvuussuhteisiin jäsenvaltioiden välillä, mikä puolestaan hankaloittaisi valtioiden omien, lyhyen aikavälin talouspoliittisten tavoitteiden ajamista.
Conversely economic and monetary measures adopted by one country would have a considerably greater impact on its partners as economic interdependence grew.
Vastaavasti yhden maan toteuttamat talous­ ja rahapoliittiset toimet olisivat vaikuttaneet sen kumppaneihin huomattavasti enemmän taloudellisen riippuvuuden kasvaessa.
It was, therefore, essential to establish at least some common ground in these policy areas.
Siksi oli tarpeen luoda ainakin jotain yhteistä pohjaa näille alueille.
At the 1969 Hague Summit the political leaders of the Community launched a new initiative for economic and monetary union.
Haagin huippukokouksessa vuonna 1969 yhteisön johtajat tekivät uuden aloitteen talous­ ja rahaliiton perustamiseksi.
The Council and the Commission were instructed to draw up a timetable setting out the stages for its achievement.
Neuvosto ja komissio saivat tehtäväkseen laatia aikataulun sen toteutumisvaiheille.
A committee was set up under the chairmanship of Pierre Werner, the Prime Minister and Finance Minister of Luxembourg, and in October 1970 it presented its final report.
Perustettiin komitea, jonka puheenjohtajaksi tuli Luxemburgin pääministeri ja valtiovarainministeri Pierre Werner. Se esitteli lopullisen raporttinsa lokakuussa 1970.
The Werner plan mapped out three stages on the road to economic and monetary union, with the final stage due to be reached by 1 980, when national instruments for economic and monetary control would be fused to become Community instruments used for common ends.
"Wernerin raportissa" hahmoteltiin kolmivaiheinen siirtyminen talous­ ja rahaliittoon. Viimeisen vaiheen oli määrä toteutua vuonna 1980, kun kansalliset talous­ja rahapolitiikan valvontainstrumentit olisi sulautettu yhteisön yhteisisiksi instrumenteiksi.
In 1971 the Council adopted a number of decisions with retroactive effect from 1 January, opening up the way for the first stage of economic and monetary union to begin.
Vuonna 1971 neuvosto hyväksyi joukon päätöksiä, jotka tulivat voimaan takautuvasti alkaen 1. tammikuuta. Tie talous­ ja rahaliiton ensimmäisen vaiheen alkamiseen oli avattu.
But as early as April 1973 the Commission sent the Council a sobering report on the initial stage.
Mutta jo huhtikuussa 1973 komissio toimitti neuvostolle intoa hillitsevän raportin ensimmäisestä vaiheesta.
The Member States had achieved hardly any progress in coordinating their economic policies.
Jäsenvaltiot olivat tuskin lainkaan onnistuneet koordinoimaan talouspolitiikkaansa.
Under the pressure of accelerating inflation everywhere and violent fluctuations on the international foreign exchange markets, they preferred to seek refuge in unilateral national action rather than to embark on a common course that offered the prospect of success in the medium term.
Kaikkialla laukkaava inflaatio ja rajut heilahtelut kansainvälisillä valuuttamarkkinoilla saivat jäsenvaltiot turvautumaan yksipuolisiin kansallisiin toimiin ja hylkäämään yhteisen kurssin, joka tarjosi onnistumismahdollisuuksia keskipitkällä aikavälillä.
The ecu plays a central role in the system.
ECU rahapolitiikan ohjaukseen ja talouspolitiikan koordinointiin.
(The name has dual roots, being an abbreviation of 'European currency unit' and also the name of a 1 3th-century French gold coin.)
Euroopan valuuttajärjestelmä
will to submit to a common discipline and to make effective use of the Community armoury was sacrificed to the desire for short-term gains.
"Ecu"-rahayksiköllä on järjestelmässä keskeinen rooli.
With the second stage due to begin in February 1974, the Community undertook a strenuous effort to keep to the timetable for economic and monetary union.
(Nimellä on kaksi alkuperää; lyhennys sanoista European Currency Unit ja ranskalainen kultakolikko 1200-luvulta.)
But the attempt failed and the second stage never got off the ground.
Se koostuu jäsenvaltioiden valuuttojen muodostamasta "korista", jossa jokaisella valuutalla on kiinteä, kyseisen maan taloudellisen vahvuuden määräämä osuus.
Instead the starting date merely saw the adoption of a number of one-off measures to improve and extend the range of instruments available to guide monetary policy and coordinate economic policies.
Komissio laskee päivittäin sen tarkan arvon kussakin valuutassa, ja kurssit julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä (C-sarja).
The ecu fulfils four main functions: it is the reference unit for the exchange-rate mechanism; it acts as an indicator to determine when one currency deviates from the others; it serves as a unit of account for transactions under the intervention and credit mechanisms; and it is used for settling debts between national monetary authorities.
Eculla on neljä tarkoitusta: se on vaihtokurssimekanismin viiteyksikkö, se toimii hälyttimenä, jos jokin valuutta poikkeaa muista, se toimii rahayksikkönä interventioja luottomekanismien alaisissa toiminnoissa ja sitä käytetään kansallisten valuuttaviranomaisten välisissä tilien tasauksissa.
It is also used as the unit of account for the Community budget, and all specific external duties, levies, refunds and other internal Community payments are expressed and settled in terms of ecus.
Sitä käytetään rahayksikkönä myös yhteisön talousarviossa, ja kaikki ulkotullit, veronkannot, hyvitykset ja muut yhteisön sisäiset maksut ilmoitetaan ja maksetaan ecuina.
The setting-up of the European Monetary System (EMS) in March 1979 brought a new dimension to European monetary cooperation.
Euroopan valuuttajärjestelmän (EMS) perustaminen maaliskuussa 1979 toi uuden ulottuvuuden Euroopan valuuttayhteistyöhön.
Its purpose was to create a zone of monetary stability in Europe as free as possible of violent currency fluctuations.
Sen tarkoituksena oli luoda Eurooppaan vakaa valuutta-alue, joka on mahdollisimman suojattu rajuilta kurssiheilahteluilta.
The volatility of exchange rates had made European firms wary of undertaking major, long-term investment projects in other Community countries and prevented them from taking full advantage of the common market.
Vaihtokurssien epävakaisuus oli tehnyt eurooppalaisista yrityksistä hyvin varovaisia ryhtymään suuriin, pitkän aikavälin investointiprojekteihin yhteisön muissa maissa, ja tämä esti niitä hyödyntämästä täysimääräisesti yhteismarkkinoita.
Faced with such unpredictability, they found that broad economic calculations had become little more than a game of roulette, making the stakes too high for their liking.
Yritykset olivat huomanneet, että sellaisessa ennalta arvaamattomassa tilanteessa suuret taloudelliset laskelmat olivat lähinnä rulettia, jossa panokset olivat liian korkeita.
The EMS seeks to achieve its objectives of internal (price) and external (exchange rate) stability by means of a system of fixed but adjustable guidance rates resting on a variety of intervention and credit mechanisms.
EMS:llä pyritään saavuttamaan sisäinen vakaus (hinnat) ja ulkoinen vakaus (vaihtokurssit) käyttämällä kiinteisiin, mutta säädettävissä oleviin viitekursseihin perustuvaa järjestelmää, jonka taustalla on erilaisia interventioja luottomekanismeja.
The obligations imposed on Member States by the system and the way in which it operates have led to greater convergence between the economic and monetary policies of the Member States, and it is generally held to have proved a success.
Järjestelmän jäsenvaltioille asettamat vaatimukset ja sen toimintatapa ovat lähentäneet jäsenvaltioiden talous- ja rahapolitiikkaa, ja sitä on yleisesti pidetty onnistuneena.
The successful move to the first stage
Onnistunut askel ensimmäiseen vaiheeseen
The first stage was set to begin on I July 1990 and the deadline was successfully met.
Ensimmäinen vaihe määritettiin alkavaksi 1. heinäkuuta 1990, ja aikataulussa pysyttiin.
From that date all restrictions on currency and capital movements between the Member States (with only a very few exceptions) were done away with.
Siitä päivästä alkaen lähes kaikki jäsenvaltioiden väliset valuutta-ja pääomaliikkeiden rajoitukset olivat menneisyyttä.
Closer coordination and common supervision of the Member States' economic policies was introduced and cooperation between the central banks was strengthened in the Committee of Governors of the Central Banks.
Jäsenvaltioiden talouspolitiikan tiiviimpi koordinointi ja yhteinen valvonta aloitettiin, ja keskuspankkien välistä yhteistyötä vahvistettiin jäsenvaltioiden keskuspankkien pääjohtajien komiteassa.
In private transactions the ecu offers businesses, workers, and the ordinary citizen protection against sudden fluctuations in exchange rates.
jota käytetään yksityisten ihmisten ja yritys ten talletuksissa ja luottotileillä.
For banking purposes it already operates as a fully fledged Euro-currency, being used for private and business savings and overdrafts, especially by small and medium-sized firms and independent operators.
Sitä käyttävät erityisesti pienet ja keskisuuret yritykset sekä elinkeinon harjoitta jat.
The hope is that ultimately people will be able to use the ecu in any Member State as an acceptable alternative to the national currency.
Perimmäisenä toiveena on, että ecu hyväksytään kansallisen valuutan vaihtoehdoksi kaikissa jäsenvaltioissa.
Under the Treaty on European Union, 1 January 1994 was set as the date for the start of the second stage.
Euroopan unionin perustamissopimuksessa asetettiin 1. tammikuuta 1994 talous- ja rahaliiton toisen vaiheen alkamispäiväksi.
At the same time the Treaty laid the legal foundations for the final stage of economic and monetary union.
Lisäksi perustamissopimus määritti laillisen perustan kolmannelle vaiheelle.
But this goal is still a long way off, and economic and monetary policies will have to grow much closer before it becomes a practical proposition.
Tämä tavoite on vielä kaukana, ja talous- ja rahapolitiikkojen on lähennyttävä vielä tuntuvasti toisiaan, ennen kuin siitä tulee todellisuutta.
Nevertheless, by the year 2000 it is widely hoped that progress towards economic and monetary union will make it possible for Union citizens to use ecu notes and coins as a European currency to pay for their purchases.
Yleisesti toivotaan kuitenkin, että talous- ja rahaliitto on edennyt vuoteen 2000 mennessä niin pitkälle, että unionin kansalaiset voivat käyttää ecu-seteleitä ja -kolikoita eurooppalaisena maksuvälineenä.
The road to economic and monetary union
Kohti talous- ja rahaliittoa
The principal goal in the second stage is to secure broad convergence between the economic policies of the Member States.
Toisen vaiheen päätarkoitus oli varmistaa jäsenvaltioiden talouspolitiikan merkittävä lähentyminen.
To this end the European Council formulated economic policy guidelines and the Member States were required to submit 'mediumterm convergence programmes' setting out all the economic policy measures planned to ensure their full participation in the final stage of economic and monetary union, with
Tätä varten Eurooppa-neuvosto muotoili talouspoliittiset suuntaviivat, ja jäsenvaltioita pyydettiin laatimaan "keskipitkän aikavälin lähentymisohjelmat", joissa yksilöitiin kaikki suunnitellut talouspoliittiset toimet. Niiden tarkoitus oli varmistaa jäsenvaltioiden täysipainoinen osallistuminen talous- ja rahaliiton viimeiseen vaiheeseen, ja niiden keskeinen tavoite oli hintojen vakauttaminen ja terve julkinen talous.
In June 1988 the Heads of State or Government launched a renewed initiativefor economic and monetary union as part of the programme for completion of the single market.
Heinäkuussa 1988 valtion- ja hallitusten päämiehet esittivät uudistetun aloitteen talousja rahaliitoksi osana sisämarkkinoiden toteuttamisohjelmaa.
At their request a high-level committee of experts chaired by Commission President Jacques Delors met to consider ways and means of achieving this objective.
Heidän pyynnöstään korkean tason asiantuntijakomitea kokoontui komission puheenjohtajan Jacques Delorsin johdolla puimaan keinoja tavoitteen saavuttamiseksi.
In April 1989 the committee completed its work and published the Delors Report, setting out in detail the conditions that had to be met in order to establish economic and monetary union and proposing a three-stage plan for its achievement.
Komitea sai työnsä valmiiksi huhtikuussa 1989 ja julkaisi "Delorsin raportin", jossa esitettiin yksityiskohtaiset edellytykset talous- ja rahaliiton perustamiselle ja kolmivaiheinen suunnitelma sen toteuttamiseksi.
This report was approved by the Community's leaders in June 1989 and served as a basis for subsequent action.
Yhteisön johtajat hyväksyivät raportin heinäkuussa 1989, ja se toimi pohjana jatkotoimille.
today, will be responsible for currency stability.
Talous- ja rahaliiton toteutuminen
the main focus being price stability and sound public finances.
Sen toimipaikkana on Frankfurt am Main.
At the same time the ECB forms the cornerstone of a European System of Central Banks (ESCB) comprising the ECB itself and the central banks of the Member States.
Talous- ja rahaliiton ydin on riippumaton Euroopan keskuspankki (EKP). Se vastaa eurooppalaisen valuutan (ecun) rahavirroista ja, nykyisten kansallisten keskuspankkien tapaan, valuutan vakaudesta.
The ESCB's tasks are to define and implement the monetary policy of the Community, to hold and manage the official foreign reserves of the Member States and to promote the smooth operation of payment systems in the Community.
Sillä on yksinoikeus myöntää lupa setelien ja kolikkojen painamiseen yhteisössä.
In addition, at the start of the second stage the European Monetary Institute (EMI) was established as a forerunner of the European Central Bank, with its seat in Frankfurt-on-Main.
EKPJ:n tehtävänä on määritellä ja toteuttaa yhteisön valuuttapolitiikkaa, hallita jäsenvaltioiden virallisia valuuttavarantoja ja kehittää toimivia maksujärjestelmiä yhteisössä.
Before embarking on the third stage, the Member States face a tough test at the end of 1996 to determine which of them fulfil the very strict convergence criteria laid down for participation in a single currency.
Ennen kolmanteen vaiheeseen siirtymistä jäsenvaltioilla on edessään kova koetus vuoden 1996 loppuun saakka, jolloin katsotaan, mitkä niistä täyttävät erittäin tiukat lähentymiskriteerit yhteiseen valuuttaan siirtymiseksi.
Only if a majority meets those criteria may the European Council decide that economic and monetary union should start.
Vain jos valtaosa valtioista täyttää nuo kriteerit, Eurooppa-neuvosto voi tehdä päätöksen talous- ja rahaliiton aloittamisesta.
If the majority does not fulfil the conditions, then the start of economic and monetary union is automatically put back to 1 January 1999, on which date those Member States that do satisfy the criteria are due to adopt a single currency come what may.
Jos enemmistö ei täytä ehtoja, talous- ja rahaliiton alkaminen siirtyy automaattisesti 1. päivään tammikuuta 1999, jolloin ne jäsenvaltiot, jotka täyttävät kriteerit, ottavat yhteisen valuutan käyttöön joka tapauksessa.
However, special arrangements apply for the United Kingdom and Denmark: the United Kingdom has reserved the right to opt out, while Denmark has clearly ruled out its participation in a single currency.
Isoon-Britanniaan ja Tanskaan sovelletaan kuitenkin erikoisjärjestelyjä: Iso-Britannia on varannut oikeuden jättäytyä liiton ulkopuolelle, kun taas Tanska on yksiselitteisesti torjunut osallistumisensa.
Main lines of the CAP
■ YHTEINEN POLITIIKKA
THE COMMON POLICIES
Yhteisen maatalouspolitiikan pääpiirteet
The common agricultural policy
Yhteinen maatalouspolitiikka