natgillin/translations-raw huggingface dataset:
He was a member of the group founded in 1975 to campaign for compliance with the Helsinki Final Act, particularly the clauses relating to the human dimension, security and cooperation.He revealed the truth about the Soviet labour camps and prisons, but this earned him aprison sentence for anti-Soviet agitation and propaganda.“The only way to fight the prevailing evil and illegality is, in my view, to know the truth.”
Hän kuului vuonna 1975 perustettuun ryhmään, joka pyrki edistämään ETYKin päätösasiakirjojen ja etenkin niiden inhimillistä ulottuvuutta koskevien määräysten noudattamista.Hän paljasti totuuden Neuvostoliiton työleireistä ja vankiloista. Sen seurauksena hänet tuomittiin neuvostovastaisesta agitaatiosta ja propagandasta.”Ainoa mahdollisuus taistella vallitsevaa pahuutta ja laittomuutta vastaan on mielestäni se, että tuntee totuuden.”
When he was awarded the prize in 1988 Mandela was still under house arrest.Retired from public life in June 1999, he remains committed to his ideals and values in his two charities, the Nelson Mandela Foundation and the Nelson Mandela Children’s Fund, as well as in the Global Elders initiative which he launched on 18 July 2007 in Johannesburg together with Graça Machel and Archbishop Desmond Tutu.
Palkitessaan Alexander Dubčekin (1921–1992) vuonna 1989 Euroopan parlamentti kunnioitti yhtä entisen itäblokin uudistuksen ja murroksen käynnistäjää sekä ”Prahan kevään”nimellä tunnetun demokratialiikkeen kantavaa voimaa.Hänen tavoitteenaan oli luoda ”ihmiskasvoinen sosialismi”, mutta Varsovan liiton panssarivaunut jyräsivät toiveen 21. elokuuta 1968.
In 1989, the European Parliament honoured Alexander Dubček (1921–1992), one of the moving spirits behind the process of renewal and change in the former Eastern Bloc and the leading figure in the reform movement which became known as the“Prague Spring”.His aim of giving Socialism a“human face”was shattered on 21August 1968 by theWarsaw Pact tanks.
Alexander Dubček sai syytteen maanpetoksesta, ja hänet erotettiin kaikista viroista sekä Tšekkoslovakian kommunistisesta puolueesta.
Dubček was accused of treason, stripped of office and expelled from the Communist Party of Czechoslovakia; he spent the years up to 1985 as an ordinary worker.
Vuoteen 1985 saakka hän elätti itsensä työläisenä.
In 1988 he returned to political life as a civil rights activist.After the revolution in Czechoslovakia, Dubček was elected President of the Federal Assembly of the Socialist Republic of Czechoslovakia.
Vuonna 1988 hän palasi aktiiviseen politiikkaan osallistuen kansalaisoikeusliikkeeseen.
the Soviet dissidents in their long struggle for glasnost, as Andrei Sakharov described him in a message read out during the award ceremony in January 1990, Dubček expressed the wish that “as a result of the Prague Spring the great symphony of the European community spirit will continue to resound in 1990 and in all the years to come”.Dubček died on November7, 1992, as a result of injuries sustained in a car crash that took place a few weeks earlier.
Dubčekin toiminta herätti toiveita myös neuvostoliittolaisissa toisinajattelijoissa, jotka olivat taistelleet vuosikausia glasnostin puolesta, kuten Andrei Saharov totesi palkinnon myöntämisen yhteydessä tammikuussa 1990 luetussa tervehdyksessään. Dubček toivoi tuolloin, että ”Prahan kevään ansiosta vuonna 1990 ja kaikkina tulevina vuosina soisi Euroopan yhteishengen suuri sinfonia”.Dubček kuoli 7. marraskuuta 1992 muutamaa viikkoa aiemmin sattuneessa autoonnettomuudessa saamiinsa vammoihin.
In May 2008 Myanmar extended Suu Kyi’s detention for another year.
Kun Burmassa syyskuussa 2007 puhjenneet hallituksen vastaiset mielenosoitukset oli tukahdutettu väkivaltaisesti, Euroopan parlamentti päätti ilmaista tukensa burmalaisille mielenosoittajille ja tuomitsi maan viranomaisten raakalaismaiset vastatoimet 27. syyskuuta 2007 antamassaan päätöslauselmassa.Toukokuussa 2008 Myanmar pidensi Aung San Suu Kyin kotiarestia vielä vuodella.
In May 2009, Aung San Suu Kyi was arrested and charged with breaking the conditions of her house arrest after a US national broke into her compound.
Vuotta myöhemmin toukokuussa 2009 Aung San Suu Kyi pidätettiin ja häntä syytettiin kotiarestin ehtojen rikkomisesta, koska eräs Yhdysvaltojen kansalainen oli päässyt käymään hänen luonaan.Aung San Suu Kyi todettiin 11. elokuuta 2009 syylliseksi ja hänet tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen, joka muutettiin 18 kuukauden kotiarestiksi.
On 11August 2009, she was found guilty and sentenced to three years imprisonment, commuted to 18months under house arrest.
Näin ollen hän on ollut kotoapoistumiskiellossa yhtäjaksoisesti seitsemän vuotta.
This has resulted in her being kept confined to her residence for seven consecutive years and in her having spent fourteen of the last eighteen years as a political prisoner under house arrest.The human rights situation in Myanmar has been the subject of numerous Parliament resolutions in view of the widely documented crimes against humanity committed by the regime.
Kahdeksastatoista viime vuodesta hän on viettänyt neljätoista vuotta poliittisena vankina kotiarestissa.Euroopan parlamentti on antanut lukuisia päätöslauselmia Myanmarin ihmisoikeustilanteesta, sillä maan hallituksen syyllistymisestä rikoksiin ihmisyyttä vastaan on kosolti näyttöä.
The EP also, on a number of occasions, called for the immediate and unconditional release of Aung San Suu Kyi and other Burmese political prisoners and for them to be allowed to fully participate in public and political life.
Euroopan parlamentti on myös useaan otteeseen vaatinut vapauttamaan Aung San Suu Kyin ja maan muut poliittiset vangit välittömästi ja ehdoitta sekä sallimaan heidän rajoittamattoman osallistumisensa julkiseen ja poliittiseen elämään.
In June 2009 the EP relaunched the campaign to free her by displaying on the outside of Parliament’s Brussels building a giant portrait of the Burmese opposition leader, bearing the slogan Free Aung San Suu Kyi now.
Kesäkuussa 2009 parlamentti käynnisti uudelleen kampanjan Aung San Suu Kyin vapauttamiseksi: parlamentin Brysselissä sijaitsevan rakennuksen julkisivua koristaa valtava kuva oppositiojohtajasta ja iskulause ”Free Aung San Suu Kyi now”.
Aung San Suu Kyi continues to speak out in favour of national dialogue, free elections, democracy and respect for human rights in her country.
Aung San Suu Kyi jatkaa työtään kansallisen vuoropuhelun, vapaiden vaalien, demokratian ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen toteutumiseksi maassaan.
Following the end of her house arrest on November13th the President of the European Parliament stated “We have been waiting too long for this day; Aung San Su Kyi has suffered too much. It will, I hope, turn out to be a day always to remember for all those whobelieve in freedom and peace.”
Hänen kotiarestinsa päättyi 13.marraskuuta 2010, minkä jälkeen Euroopan parlamentin puhemies totesi: ”Tätä päivää olemme joutuneet odottamaan liian kauan; Aung San Suu Kyi on kärsinyt liikaa.Toivon, että tästä tulee päivä, jonka kaikki vapauteen ja rauhaan uskovat tulevat aina muistamaan.”
In 1991 Parliament awarded its human rights prize to Adem Demaçi, a Kosovar born in Priština in 1936, thereby honouring a man who had spent the greater part of his life (1958–1990) in prison for fighting for the fundamental rights of the Albanians in Kosovo by means of the written and spoken word. But prison could not silence Demaçi: he continued
Myanmarilainen demokratian puolustaja ja Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1991 saanut Aung San Suu Kyi syntyi vuonna 1947.
Aung San Suu Kyi, the Myanmar pro-democracy leader and winner of the 1991 Nobel Peace prize, was born in1947, and was awarded the Sakharov Prize in 1990.In August 1988, the military had broken a country-wide general strike for democracy and against Myanmar’s then government and assumed power itself.
Hänelle myönnettiin Saharov-palkinto vuonna 1990.Elokuussa 1988 asevoimat kukistivat koko maata koskeneen, Myanmarin tuolloisen hallituksen vastaisen demokratiaa vaatineen yleislakon ja ottivat itse vallan.
Aung San Suu Kyi returned to Myanmar to head the democracy movement.
Aung San Suu Kyi palasi Myanmariin asettuakseen demokratialiikkeen johtoon.
However, the military regime carried out bloody reprisals, placing her and hundreds of members of the National League for Democracy (NLD), which she had founded, under house arrest in 1989.
Sotilashallitus iski kuitenkin verisesti takaisin ja tuomitsi hänet ja satoja hänen perustamansa Kansallisen demokratian liiton jäseniä kotiarestiin vuonna 1989.
Despite the success of the NLD in the free parliamentary elections held in 1990, the military regime remained in power by imposing martial law.
Huolimatta Kansallisen demokratian liiton menestyksestä vuonna 1990 järjestetyissä vapaissa parlamenttivaaleissa sotilashallitus säilytti asemansa sotatilalain avulla.
Aung San Suu Kyi refused to go into exile and was only released after six years, in July 1995.
Aung San Suu Kyi kieltäytyi lähtemästä maanpakoon, ja hänet vapautettiin vasta kuuden vuoden kuluttua heinäkuussa 1995.
Aung San Suu Kyi expressed her convictions in these words:“Even under the most oppressive state machinery courage always resurfaces, for fear is not the natural condition of civilised human beings.”
Aung San Suu Kyi ilmaisi vakaumuksensa näillä sanoilla: ”Kaikkein musertavimmankin valtiokoneiston alla rohkeus nousee aina esiin, koska pelko ei ole sivistyneen ihmisen luonnollinen olotila.”
On 30 May 2003 Aung San Suu Kyi was detained once again, along with 19 other members of the NLD, and placed under house arrest, cut o from all contact with her family, her friends and political supporters.
Aung San Suu Kyi pidätettiin uudelleen 30. toukokuuta 2003 yhdessä 19 puoluetoverinsa kanssa ja määrättiin kotiarestiin. Hän ei ole saanut pitää mitään yhteyksiä perheeseensä, ystäviinsä eikä kannattajiinsa.
In October 2004 the EU tightened its sanctions against Myanmar after the regime failed to comply with its demands, including the release of Aung San Suu Kyi and an end to the harassment of the National League for Democracy.
EU tiukensi lokakuussa 2004 Myanmarin vastaisia pakotteita, koska maan sotilashallitus ei ollut noudattanut sen vaatimuksia, joihin kuului muun muassa Aung San Suu Kyinvapauttaminen ja Kansallisen demokratian liiton toiminnan rajoittamisen lopettaminen.
Following the violent repression of anti-government demonstrations in Burma in September 2007, the European Parliament
Vuoden 1991 ihmisoikeuspalkinnon Euroopan parlamentti myönsi vuonna 1936 Prištinassa syntyneelle kosovolaiselle Adem Demaçille.
For this purpose, Las Madres de la Plaza de Mayo has set up a People’s University, bookstore, library and cultural centre.
Mielenosoitusta varten he peittävät päänsä valkoisin huivein, joita pidetään yleisesti oikeustaistelun vertauskuvana.Plaza de Mayon äidit toivoivat, että maan nuoriso aktivoituisi ja nousisi vastustamaan järjestelmää, joka tuomitsee miljoonat argentiinalaiset köyhyyteen eikä tarjoa ihmisille koulutusta, asuntoa eikä terveydenhuoltoa.
In 1999, the organization was awarded the United Nations Prize for Peace Education.
Tätä varten Las Madres de la Plaza de Mayo on perustanut nk. kansan yliopiston, kirjakaupan, kirjaston ja kulttuurikeskuksen.Vuonna 1999 järjestölle myönnettiin Yhdistyneiden kansakuntien rauhankasvatuspalkinto.Plaza de Mayon äidit etsivät vaikeuksista huolimatta yhä oikeutta ja totuutta.
Las Madres de la Plaza de Mayo have not stopped seeking justice and truth despite many setbacks. The trials and imprisonment of some of those responsible for crimes against humanity in Argentina in the1970s are a result of their unceasing e orts.
Heidän hellittämättömien ponnistelujensa ansioista joitakin henkilöitä, jotka syyllistyivät Argentiinassa 1970-luvulla rikoksiin ihmisyyttä vastaan, on viime aikoina tuotu oikeuden eteen ja tuomittu vankeusrangaistuksiin.
Their weekly Thursday marches continue, however, in pursuit of action on other social causes.
Äitien jokatorstaiset kokoontumiset kuitenkin jatkuvat yhä, jotta parannusta saataisiin muihinkin yhteiskunnallisiin asioihin.
to raise his voice to make known the bitter truth about the Serbian oppression of the two million Albanians in Kosovo.“Freedom of speech (is) the first, crucial step towards democracy.
suurimman osan elämästään vankilassa (1958–1990) puolustettuaan Kosovon albaanien perusoikeuksia puheissaan ja kirjoituksissaan.Vankeus ei kuitenkaan hiljentänyt Demaçia: yhä uudelleen hän lausui ääneen karvaan totuuden serbien harjoittamasta kahden miljoonan Kosovon albaanin sorrosta.”Sananvapaus on demokratian ensimmäinen välttämätön edellytys.
Without freedom of speech there is no dialogue, without dialogue the truth cannot be established, and without the truth progress is impossible. ”After his release, Adem Demaçi assumed the leadership of the Council for the Defence of Human Rights and Freedoms.
Ilman sananvapautta ei ole keskustelua, ilman keskustelua ei voi löytää totuutta, ja ilman totuutta kehitys ei ole mahdollista.”Vapauttamisensa jälkeen Adem Demaçi alkoi johtaa Ihmisoikeuksien ja vapauksien turvaamisen neuvosto -nimistä ihmisoikeusjärjestöä.
From 1998 to 1999, during the Serb offensive, he was the political representative of the Kosovo Liberation Army (UCK).
Serbien hyökkäyksen aikana vuosina 1998–1999 hän toimi Kosovon vapautusarmeijan (UCK) poliittisena edustajana.
Since the war, he has devoted himself mainly to ethnic reconciliation and the return of refugees.
Sodan jälkeen hän on ennen kaikkea omistautunut edistämään kansanryhmien välistä sovintoa ja pakolaisten paluuta.
He took on the chairmanship of the Committee for Mutual Understanding, Tolerance and Coexistence, representing all ethnic groups in Kosovo,“because Kosovo belongs to everyone”and “we want a free, democratic and multiethnic society”. To this day he is involved in politics in Kosovo.
Hän toiminut puheenjohtajana yhteisymmärryksen, suvaitsevaisuuden ja rinnakkainelon komiteassa, joka muodostuu Kosovon kaikkien etnisten ryhmien edustajista, ”koska Kosovo kuuluu kaikille” ja ”koska tavoitteenamme on vapaa, demokraattinen ja multietninen yhteiskunta”.Hän on yhä mukana Kosovon politiikassa.
The Argentinean human rights movement Las Madres de la Plaza de Mayo was awarded the Sakharov Prize in 1992. From 1976 to 1983, Argentina lived under a military dictatorship.
Argentiinalainen ihmisoikeusliike Las Madres de la Plaza de Mayo sai Euroopan parlamentin Saharovpalkinnon vuonna 1992.Vuodesta 1976 vuoteen 1983 argentiinalaiset elivät sotilasdiktatuurin alaisina.
In April 1977, 14women came together for the first time in the Plaza de Mayo to make an appeal to President Videla.
Huhtikuussa 1977 14 naista kokoontui ensimmäistä kertaa Buenos Airesin Plaza de Mayo -aukiolle vedotakseen presidentti Videlaan.
Tobegin with, the main aim of the group of mothers was to trace their lost children and to seek the prosecution of those responsible for the disappearance of 30000 people during the military dictatorship, but later they widened their struggle into a fight for an independent judicial system, political change, and peace.The demonstrations that Las Madres holds every Thursday outside the Casa Rosada, the President’s residence, on the Plaza de Mayo are a symbol of resistance.
Aluksi nämä äidit (las Madres) pääasiassa etsivät kadonneita lapsiaan javaativat niiden rankaisemista, jotka olivat vastuussa 30 000 ihmisen katoamisesta sotilasdiktatuurin aikana. Myöhemmin he ovat taistelleet riippumattoman oikeusjärjestelmän, poliittisten olojen muuttamisen ja rauhan puolesta.Äitien jokatorstainen mielenosoitus presidentinpalatsin Casa Rosadan edessä symboloi
At each demonstration members wear white headscarves, which are universally recognised as emblematic of the fight for justice.
Sarajevon ja Bosnia ja Hertsegovinan väestö jatkaa edelleen kamppailuaan sitä jakautumista vastaan, joka juontaa juurensa ensimmäistä maailmansotaa edeltäneeseen Eurooppaan.”Vuonna 2003 Oslobodjenje vietti 60-vuotisjuhlaansa.
The Argentinean mothers wish to see the country’s young people show political commitment
Nimensä ”vapautus” lehti sai sen
When the doctor and writer Taslima Nasreen, who was born in 1962 in Bangladesh, won the 1994 Sakharov Prize, she had already sought refuge in Europe.
TASLIMA NASREEN
But even there, she came under increasing pressure from Muslim groups’ protests at her “anti-Islamic” novels and memoirs, forcing her to move to New Delhi and live under Indian government security protection from November 2007.
Siten Leyla Zana pääsi vihdoin 14. lokakuuta 2004 henkilökohtaisesti puhumaan Brysselissä järjestettyyn Euroopan parlamentin juhlaistuntoon ja vastaanottamaan Saharov-palkinnon.
Due to increasing death threats by Islamic extremists and her struggles with residence permits for India,Taslima Nasreen was eventually forced to leave India in mid-March 2008, only to return for short periods.
Joulukuussa 2008 turkkilainen tuomioistuin tuomitsi Leyla Zanan vielä kymmeneksi vuodeksi vankeuteen, koska hänen väitettiin levittäneen terroristien propagandaa.
Despite the continued denial of her right to return to Bangladesh, she often speaks about her desire to go back to her country.
Odottaessaan oikeudenkäynnin lopputulosta, hän piti puheen
When the European Parliament awarded Leyla Zana the Sakharov Prize in 1995 on the basis of her courageous defence of human rights and commitment to forging a peaceful, democratic resolution to conicts between the Turkish Government and its Kurdish population, she had already spent one year in imprisonment.In the course of defending the rights of her imprisoned husband, Zana had assumed a leadership role which culminated in her candidacy in the Turkish parliamentary elections of 1991.
Kun vuonna 1962 Bangladeshissa syntynyt lääkäri ja kirjailija Taslima Nasreen sai Saharovpalkinnon vuonna 1994, hän oli jo paennut Eurooppaan. Hänen uskonnollista fundamentalismia ja erityisesti naisten alistamista arvostelevat teoksensa ovat kiellettyjä hänen kotimaassaan, ja islamilaiset fundamentalistit ovat uhanneet häntä kuolemalla.Palkinnon myöntämisen yhteydessä pitämässään kiitospuheessa hän sanoi tulevansa maailmankolkasta, jossa sosiaaliset jännitteet ja ihmisten vaikeudet ovat kestämättömiä.
She received 84percent of the votes in her district of Diyarbakir.
Kirjailijana hän ei voi sulkea silmiään slummien päivittäiseltä kärsimykseltä ja nälältä.Syyskuussa 1998 Taslima Nasreen palasi Bangladeshiin vakavasti sairaan äitinsä luokse.
At her inauguration, she promised in Kurdish to“struggle so that the Kurdish and Turkish peoples may live together in ademocratic framework.”Based on her speeches and writings in defence of Kurdish rights, Leyla Zana, together with three other Kurdish MPs of the pro-Kurdish Party for Democracy, was charged with being aliated to the PKK, and sentenced to 15 years’imprisonment by the Ankara State Security Court in December 1994.The government offered in 1997 to release her for health reasons, but Zana refused.“I hope to see a general amnesty for all political prisoners.
Heti kun tieto tästä levisi, uskonnolliset fundamentalistit vaativat jälleen kuolemaa kirjailijalle. Oikeus antoi häntä koskevan vangitsemismääräyksen ja uhkasi takavarikoida hänen omaisuutensa.Euroopan parlamentti vastasi Taslima Nasreenin avunpyyntöön ja vaati päätöslauselmassaan Bangladeshin hallitusta turvaamaan Taslima Nasreenin hengen ja turvallisuuden.Jatkuvien uhkausten vuoksi Taslima Nasreen jätti maansa uudestaan tammikuussa 1999.Taslima Nasreen on vuodesta 1994 alkaen elänyt maanpaossa eri maissa, muun muassa Ranskassa, Ruotsissa ja vuodesta 2004 lähtien Intiassa.
I do not wish to be released on health grounds while my political friends remain in captivity.”After the retrial in 2003, which – like the first trial – was considered by the European Court of Human Rights as not being fair and independent, the court decided that the former Kurdish MPs should serve the remainder of their prison sentences.However, on 9 June 2004Turkey’s Appeal Court decided to revoke the verdicts and overturn the sentences.
Sielläkin hän sai kokea yhä lisääntyvää painostusta hänen ”islaminvastaisia” romaanejaan ja muistelmiaan vastaan protestoivien muslimiryhmien taholta, ja marraskuussa 2007 hänen oli pakko muuttaa New Delhiin ja elää Intian viranomaisten suojelun alaisena.
On 14October 2004, Leyla Zana was finally able to address a European Parliament plenary session in person at a special ceremony in Brussels and to collect her Sakharov Prize.
Ääri-islamilaisten lisääntyneet tappouhkaukset ja oleskeluluvan saantivaikeudet saivat hänet loppujen lopuksi lähtemään Intiasta maaliskuun puolivälissä 2008.
Not imprisoned, awaiting the final outcome of the trial, she was able to address the Conference of Presidents of the Parliament in April 2009.
Pariisin kaupunginjohtaja lupasi vuonna 2009 Nasreenille asuinpaikan kaupungista. Vaikka Taslima Nasreenin oikeus palata Bangladeshiin on toistuvasti evätty, hän puhuu usein halustaan palata kotimaahansa.
On April7, 2010 the ruling byTurkey’s High Criminal Court convicted Leyla Zana, in accordance with Article 7/2 of the Prevention of Terrorism Act, sentencing her to three years in prison for spreading propaganda and banning her from politics until she completes her sentence.
Euroopan parlamentin puheenjohtajakokoukselle huhtikuussa 2009.Turkin korkein rikostuomioistuin tuomitsi Leyla Zanan 7. huhtikuuta 2010 terrorismin ennaltaehkäisystä annetun lain 7 pykälän 2 momentin nojalla kolmeksi vuodeksi vankeuteen propagandan levittämisestä ja kielsi häneltä osallistumisen politiikkaan, kunnes hän on kärsinyt vankeusrangaistuksensa.
Ms Zana attended a meeting of Parliament’s Conference of Chairs of Political Groups in February 2010.
Leyla Zana osallistui Euroopan parlamentin poliittisten ryhmien puheenjohtajien kokoukseen helmikuussa 2010.
Salima Ghezali, the 1997 winner of the Sakharov Prize, was born near Algiers in1958.
Vuoden 1997 Saharovpalkinnon saanut Salima Ghezali syntyi vuonna 1958 Algerin lähellä.
In the 1980s she became involved in the Algerian women’s movement, amongst other things as a founder member of Women of Europe and the Maghreb and as editor-in-chief of “NYSSA”, the women’s publication she herself had founded.The women’s rights activist became a committed campaigner for human rights and democracy in Algeria.
Hän toimi 1980-luvulla ensin Algerian naisliikkeessä muun muassa Euroopan ja Maghrebin naiset -järjestön perustajajäsenenä sekä perustamansa Nyssa-naistenlehden päätoimittajana.Naisten oikeuksien puolustajasta tuli vakaumuksellinen ihmisoikeuksien ja Algerian demokratian esitaistelija.
After1994, as publisher of the weekly magazine “La Nation”, she increasingly focused on issues of censorship.
La Nation -viikkolehden julkaisijana hän toi vuodesta 1994 lähtien yhä enemmän esiin sensuuriin liittyviä kysymyksiä.
Her articles constantly called for a peaceful and democratic solution to the crisis in Algeria, which has cost the lives of tens of thousands of people, including many journalists.
Hänen artikkelinsa vaativat rauhanomaista ja demokraattista ratkaisua Algerian kriisiin, joka on vaatinut kymmenien tuhansien ihmisten hengen, joiden joukossa on lukuisia toimittajia.
As a result, she became a target for criticism from both the Algerian authorities and Islamic extremists. The appearance in Le Monde Diplomatique of her report on the human rights situation in Algeria prompted the authorities to order the closure of her magazine in 1996.
Näin hän joutui Algerian viranomaisten ja islamilaisen ääriliikkeen kannattajien ristituleen.Hänen Algerian ihmisoikeustilannetta koskevan artikkelinsa julkaiseminen Le Monde Diplomatique -lehdessä johti siihen, että viranomaiset määräsivät hänen lehtensä lakkautettavaksi vuonna 1996.