natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It carried echoes from the streets of Budapest in 1956 to the decade long courageous struggle of Solidarnosc in Poland.
Se toi mukanaan kaikuja Budapestin kaduilta vuonna 1956 ja vuosikymmenen kestäneestä Solidaarisuus-liikkeen urhoollisesta taistelusta Puolassa.
It carried through to Prague’s Velvet revolution and to the singing revolutions in the Baltic States.
Tämä vapauden kaipuu kantoi läpi Prahan samettivallankumouksen ja Baltian maiden laulavien vallankumousten.
It led to the eventual implosion of the Soviet Union and to German re-unication.
Se johti lopulta Neuvostoliiton hajoamiseen ja Saksan uudelleenyhdistymiseen.
The spirit of what happened in Berlin that November was a breath of fresh air.
Berliinin marraskuisten tapahtumien henki oli kuin raikas tuulahdus.
As a first time MEP, elected only months earlier, I breathed in its intoxicating oxygen of change.
Minut oli valittu Euroopan parlamentin jäseneksi vain muutamia kuukausia aikaisemmin, kun sain jo hengittää tätä muutoksen huumaavaa tuoksua.
By the time I had the privilege to serve as President of the European Parliament in 2002 the maturing pathway of these states and peoples towards their EU accession had reached its moment of deni-tion.
Kun vuonna 2002 sain etuoikeuden tulla valituksi Euroopan parlamentin puhemieheksi, näiden valtioiden ja kansojen polku kohti EU:n jäsenyyttä oli saavuttanut lakipisteensä.
Bringing together a Europe, divided by the oppressive weight of his-
Historian kulun väkivaltaisesti kahtia jakaman Euroopan yhdistäminen jakamaan yhteiset arvot ja hyvinvointi oli tuon vaalikauden kaikenkattava poliittinen prioriteetti ja intohimoisin pyrkimys.
As parliamentarians we contributed much to that task.
Me parlamentin jäsenet kannoimme tässä oman kortemme kekoon.
Through the dedicated work of the Foreign Aairs Committee and its rapporteurs, through the actions of the Joint Parliamentary Delegations and the Political Groups, through the Bureau and the Conference of Presidents, the European Parliament helped to move the debate on from the unavoidable monotony of the acquis communautaire to the vitality of the moment.
Ulkoasioiden valiokunnan ja sen mietinnön esittelijöiden omistautuneen työn, parlamentin välisten valtuuskuntien ja poliittisten ryhmien toiminnan sekä puhemiehistön ja puheenjohtajakokouksen avulla Euroopan parlamentti auttoi kohdistamaan keskustelun yhteisön lainsäädännön yksitoikkoisuuden sijaan kyseisen ajanjakson vitaalisuuteen.
We brought the animation of parliamentary politics to bear on the challenge.
Me hyödynsimme parlamentaarisen politiikan elinvoimaisuutta tämän haasteen voittamisessa.
We encouraged the necessary compromises within and between the European institutions and the member and accession states.
Me kannustimme tarvittaviin kompromisseihin EU:n toimielinten sekä jäsenvaltioiden ja liittymisneuvotteluja käyvien valtioiden sisällä ja niiden välillä.
We reached agreement on the budgetary and financial perspectives needed to accommodate this historic change.
Me saimme aikaan sopimuksen talous- ja rahoitusnäkymistä, jota tarvittiin tämän historiallisen muutoksen aikaansaamiseksi.
We sought to communicate a sense of the excitement of the project to public opinion.
Me pyrimme välittämään tämän hankkeen synnyttämän innostuksen suurelle yleisölle.
We gave our assent to the Accession Treaty, an indispensable prerequisite for its adoption by the national parliaments.
Me annoimme hyväksyvän kannan liittymissopimuksesta, mikä taas oli välttämätöntä sen hyväksymiselle kansallisissa parlamenteissa.
We did all that duty demanded of us and we did more.
Me teimme velvollisuutemme ja vieläkin enemmän.
The accession states themselves were going through an extraordinary double transformation as they travelled from communism to market economy towards their membership of the European Union.
Liittymisneuvotteluja käyvissä valtioissa taas oli meneillään ainutlaatuinen kaksinkertainen muutos, kun ne siirtyivät kommunismista markkinatalouteen ja edelleen kohti Euroopan unionin jäsenyyttä.
We first met in Strasbourg in November 2002 before the important staging post of the Copenhagen Summit that December, observing that it would give us in the European Parliament the opportunity to cope with Europe’s new political and cultural diversity and respectively allow us to engage in a process of mutual understanding and political socialisation.
Katsoimme, että se antaa Euroopan parlamentille tilaisuuden pysyä Euroopan uuden poliittisen ja kulttuurisen monimuotoisuuden tasalla ja sitoutua molemminpuolisen ymmärryksen ja poliittisen yhteydenpidon prosessiin.
It was an early investment in the necessary relationship building at a personal, political and institutional level and an early rehearsal for a future reality.
Se oli aikaansa edellä oleva investointi välttämättömään suhteiden luomiseen henkilökohtaisella, poliittisella ja institutionaalisella tasolla ja harjoittelua tulevaisuutta varten.
Introducing that debate I remarked that: ‘As politicians we are challenged before history successfully to conclude this truly continental scale act of reconciliation and healing.
Kyseisen keskustelun aloituspuheenvuorossa huomautin seuraavaa: ”Historia vaatii meitä poliitikkoina saamaan päätökseen tämän koko mantereen kattavan, sovittelevan ja parantavan toimen.
As parliamentarians we are challenged to give leadership, to win the calculus of public consent in the member states and the accession states alike.
Parlamentin jäseninä meidän on näytettävä esimerkkiä ja voitettava suuren yleisön hyväksyntä sekä jäsenvaltioissa että liittymisneuvotteluja käyvissä maissa.
There is no public relations or information campaign that substitutes for real politics based on conviction and reason.
Mikään markkinointitoiminta ja viestintäkampanja ei korvaa vakaumukselle ja järjelle perustuvaa poliittista toimintaa.
Now is the time for politicians to repossess the enlargement agenda from the experts who have prepared the way.’
Poliitikkojen on nyt aika ottaa uudelleen käsiinsä laajentumissuunnitelma asiantuntijoilta, jotka ovat sitä tähän asti valmistelleet.”
In an historic vote on 9 April 2003, Parliament adopted a resolution on the conclusion of the negotiations on enlargement in Copenhagen and formally gave its assent to the membership applications of the ten
Euroopan parlamentti hyväksyi 9.4.2003 toimitetussa historiallisessa äänestyksessä päätöslauselman Kööpenhaminassa käytyjen laajentumisneuvottelujen päätelmistä ja antoi muodollisen hyväksyntänsä niiden kymmenen valtion jäsenhakemuksille, jotka olivat saaneet neuvottelut päätökseen.
states that had completed their negotiations.
alkaen siihen asti, kun liittyminen olisi täysin toteutunut.
As the process of enlargement deepened it took on an inclusive and irreversible character.
Kun laajentumisprosessi syveni, se muuttui yhä kattavammaksi ja peruuttamattomammaksi.
In matters of content and calendar the European Parliament throughout this period was a leader and not just a follower of events.
Mitä tuli sisältöön ja aikatauluun, Euroopan parlamentti oli kaiken aikaa edelläkävijä eikä pelkkä sivustaseuraaja.
It was a source of a great pride to me, as an Irish European, that when the new European Union of 25 was born ocially, it should be celebrated in Dublin on 1 May 2004 during such a successful Irish EU Presidency.
Irlantilaisena eurooppalaisena olin hyvin ylpeä siitä, että kun uusi 25 jäsenvaltion Euroopan unioni virallisesti syntyi, sitä juhlistettiin Dublinissa 1.5.2004 Irlannin menestyksekkään puheenjohtajuuskauden aikana.
However, as European Parliament President, my sense of duty would have been to do so in Parliament in Strasbourg just weeks before the continental scale upcoming parliamentary elections in June of that year, underlining its role as the theatre of European politics.
Euroopan parlamentin puhemiehenä olisin kuitenkin halunnut, että juhlallisuudet olisi järjestetty parlamentin tiloissa Strasbourgissa, kun aikaa kesäkuussa järjestettäviin Euroopan parlamentin vaaleihin oli vain muutamia viikkoja.
Preferences for participation in traditional May Day events and weekend electoral imperatives ensured that months in advance no consensus was available among the parliament’s leadership for this latter proposition.
Parlamentin johto ei kuitenkaan päässyt tästä ehdotuksesta sopuun, vaikka se esitettiin kuukausia aiemmin, koska osallistumista perinteisiin vappupäivän tapahtumiin ja vaaleista johtuvia sitoumuksia pidettiin tärkeämpinä.
So it was that on Monday 3 May 2004 in Strasbourg the European Parliament marked the dawn of its new era.
Niinpä tämän uuden aikakauden alkamista juhlistettiin Euroopan parlamentissa Strasbourgissa vasta maanantaina 3.5.2004.
This in its turn could be won by any number of suppliers from any number of states.
J voineet olla peräisin mistään muualta kuin Gdanskin telakoilta.
Months earlier this led me to discuss the possibility with the Polish Prime Minister, Lezek Miller, of a gift of the flagpoles from Poland.
Kuukausia aiemmin olin keskustellut Puolan pääministerin Lezek Millerin kanssa siitä, että Puola lahjoittaisi nämä lipputangot.
To my great delight he agreed immediately.
Suureksi ilokseni hän suostui heti.
When we gathered in Strasbourg late on the first afternoon of this final session before the European Parliament elections of 2004 the gifts to Europe from Gdansk stood tall ; Lech Walesa, whose moral courage and fortitude personied the struggle for freedom ; the value and values of Solidarity now consummated by this ambitious accession and the flagpoles themselves, sturdy and silent witnesses, awaiting the symbolic parliamentary unfurling of the Union’s newest member states.
Kun kokoonnuimme Strasbourgissa Euroopan parlamentin vuoden 2004 vaaleja edeltävän viimeisen istunnon ensimmäisenä iltapäivänä, Gdanskin lahjat Euroopalle olivat paikalla: Lech Wałęsa, jonka moraalisessa rohkeudessa ja mielenlujuudessa henkilöityi taistelu vapauden puolesta, Solidaarisuus-liikkeen arvo ja arvot, jotka saivat nyt täyttymyksen tässä kunnianhimoisessa liittymisessä, ja itse lipputangot, jotka jylhinä ja hiljaisina todistajina odottivat, että parlamentissa alkavat symbolisesti liehua uusimpien jäsenvaltioiden liput.
The winner of the Nobel Prize for Literature and Irish poet, Seamus Heaney wrote: ‘on a day when newcomers appear, let it be a homecoming’.
Kirjallisuuden Nobel-palkinnon saaja irlantilainen runoilija Seamus Heaney on kirjoittanut: ”on a day when newcomers appear, let it be a homecoming” (päivä, jolloin tulokkaat saapuvat, olkoon kotiinpaluun päivä).
This was such a day.
Tämä oli juuri sellainen päivä.
This was a homecoming. What would have seemed an impossible dream in 1989 when first I arrived as a member of the European Parliament now was a reality and by my side stood Lech Walesa ‘as a visible sign of the struggle for a united Europe.’
Se mikä vuonna 1989 – kun minut ensi kertaa valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi – vaikutti mahdottomalta unelmalta, oli nyt todellisuutta, ja vieressäni seisoi Lech Wałęsa yhdistyneen Euroopan puolesta käydyn taistelun näkyvänä merkkinä. ”Tavoite on saavutettu”, hän huomautti ja jatkoi, että ”aikaisemman sukupolven tahto on täytetty”.
It would be easy to suggest an exaggerated role for the European Parliament or for oneself in this extraordinary journey.
vaatimattomuudessa suhteellisuudentajun, poliittisen ja institutionaalisen monitahoisuuden tuntemukseni ja historiantuntemukseni mukaisesti.
A sense of proportionality, knowledge of the political and institutional complexity and a sense of history would suggest a more modest claim. In essence, we were called upon to do our duty before our fellow Europeans, true to our vocation as directly elected European parliamentarians.
Pohjimmiltaan kyse oli siitä, että me täytimme velvollisuutemme muita eurooppalaisia kohtaan välittömillä vaaleilla valittujen Euroopan parlamentin jäsenten kutsumusta noudattaen.
We were called to play our part in redressing the legacy and weighty burden of our continent’s divided history and to help pave the way towards a new Europe.
Meidän tuli hoitaa oma osamme maanosamme kahtiajakautuneen historian raskaan taakan ja perinnön hyvittämisessä ja pohjustaa tie uuteen Eurooppaan. Me teimme sen.
We did our duty.
Me teimme velvollisuutemme.
The legacy of that duty more than of ourselves will endure and will stand the test of time.
Tämän velvollisuuden perintö tulee säilymään vielä meidän jälkeemme kautta aikojen.
I congratulate the President of the Parliament on this initiative and thank him for his invitation to me to participate.
Pidän tätä Euroopan parlamentin puhemiehen tekemää aloitetta mainiona, ja kiitän puhemiestä siitä, että hän pyysi minua osallistumaan.
I also congratulate the European Parliament, its members and its and their staff on this 50th anniversary and wish them well for the future.
Lisäksi onnittelen Euroopan parlamenttia, sen jäseniä ja heidän henkilökuntaansa sekä toimielimen henkilöstöä viisikymmentävuotisjuhlavuoden johdosta ja toivotan heille kaikkea hyvää tulevaisuudessa.
Their success will be Europe’s success.
Heidän menestykselleen perustuu myös Euroopan menestys.
‘ - 90 meetings of the Conference of Presidents, covering 669 agenda items; - 54 meetings of the Bureau of the House, treating 934 agenda items; - 450 other meetings in the European Parliament; - 334 meetings with visiting personalities and politicians; - 16 visits of Heads of State.
˝– 90 puheenjohtajakokouksen kokousta, joissa käsiteltiin 669 aihetta – 54 puhemiehistön kokousta, joissa käsiteltiin 934 aihetta – 450 muuta kokousta Euroopan parlamentissa – 334 kokousta parlamentissa vierailleiden politiikkojen ja muiden henkilöiden kanssa – 16 valtionpäämiehen vierailua.
I represented you in this House at 12 meetings of the European Council.
Edustin Euroopan parlamenttia 12 Eurooppaneuvoston kokouksessa.
Outside Parliament, outside Brussels and Strasbourg, I have made - 203 visits to - 33 states, including the European Union states and candidate states of tomorrow; - in 24 states I addressed the plenary sessions of national parliaments.
Tein Euroopan parlamentin, Brysselin ja Strasbourgin ulkopuolelle – 203 vierailua – 33 maahan, muun muassa Euroopan unionin jäsenvaltioihin ja tuleviin ehdokasvaltioihin – 24 maassa pidin puheen kansallisen parlamentin täysistunnossa.
I have given over 1,000 TV and media interviews in Brussels and Strasbourg (236 TV interviews and 710 press conferences and press points), and an equal number on my 203 trips abroad on your behalf.
Annoin yli tuhat haastattelua televisiolle ja muille tiedotusvälineille Brysselissä ja Strasbourgissa (236 tv-haastattelua ja 710 lehdistötilaisuutta ja -tiedonantoa) ja saman verran edustaessani parlamenttia 203 ulkomaanvierailuni aikana.
I have addressed this plenary, over and above the normal duties of the Chair, on 24 occasions, and made 113 major speeches outside this House on your behalf.
Olen pitänyt EP:n täysistunnoissa normaalien puhemiehen velvollisuuksien lisäksi 24 puhetta ja edustaessani parlamenttia muualla 113 merkittävämpää puhetta.
Our correspondence total runs to nearly 10,000 letters and dossiers. ’
Kirjeenvaihtoni sisältää lähestulkoon 10 000 kirjettä ja muistiota.˝
End of mandate speech 5 May 2004.
Lähde: puhe toimikauden päättyessä 5.5.2004.
The Presidency of the European Parliament is a privileged vantage point for observing the life of the European Union and all the aairs of a globalised world, all of which are reected in the work of the EP.
Euroopan parlamentin puhemiehen tehtävä tarjoaa etuoikeutetun näköalapaikan tarkkailla Euroopan unionin tilannetta ja Euroopan parlamentin toiminnassa heijastuvia globaalistuvan maailman kysymyksiä.
JULY 2004 JANUARY 2007
HEINÄKUU 2004TAMMIKUU 2007
My 30 months in oce were full of historic moments: EU enlargement; the rejection of the Constitutional Treaty and the search for alternative solutions; relations with our neighbours, whether close or more distant; and the new problems of immigration, energy and terrorism.
Kyseiset 30 kuukautta olivat täynnä merkittäviä hetkiä: EU:n laajentuminen, perustuslain hylkääminen ja vaihtoehtoisten ratkaisujen etsiminen, suhteet lähinaapureihimme ja kaukaisempiin naapureihimme sekä maahanmuuttoa, energiaa ja terrorismia koskevien kysymysten käsittely.
For these reasons, being President of the EP was the most enthralling experience of my political life, and it is not easy to summarise them.
Euroopan parlamentin puhemiehenä toimiminen on ollut poliittisen urani kiinnostavin kokemus. Yhteenvedon tekeminen siitä ei ole helppoa.
The European Parliament is the only Community institution directly elected by the European citizens, and thus which embodies the democratic principle within the EU’s institutional structure.
Euroopan parlamentti on ainut yhteisön toimielin, jonka kansalaiset valitsevat suoraan. Näin se toimii esimerkkinä EU:n toimielinrakenteen demokratiaperiaatteesta.
Although it still lacks some of the classical powers characteristic of parliamentary assemblies, such as adopting taxation rules, it does have important legislative, budgetary and control remits.
Vaikka Euroopan parlamentilla ei vielä ole kaikkia kansanedustuslaitokselle perinteisesti kuuluvia toimivaltuuksia, kuten valtuuksia määrätä veroista, sillä on tärkeitä lainsäädäntö-, talousarvio ja valvontatehtäviä.
And it exercises its powers by means of a highly consensual political process, radically dierent from that of national parliaments, where the relationship between government and opposition is essentially conictual.
Euroopan parlamentin poliittinen dynamiikka syntyy laajasta konsensuksesta. Tämä eroaa merkittävästi kansallisten parlamenttien toimintatavasta, jota leimaa hallituksen ja opposition vastakkainasettelu.
Unlike the Council, where the national interests of the Member States are represented and set against one another, the EP represents the general interest of Europe’s citizens, and its task is to seek consensus on Community policies.
Neuvostossa ovat esillä ja vastakkain jäsenvaltioiden kansalliset etunäkökohdat, kun taas Euroopan parlamentti edustaa unionin kansalaisten yhteistä etua. Sen tehtävänä on löytää kaikkia tyydyttävä ratkaisu yhteisön toimintalinjoista.
I sincerely believe that this remit acquired real strength over the course of the sixth legislature, during which the EP came of political age.
Mielestäni Euroopan parlamentin asema on lujittunut tämän kuudennen lainsäädäntökauden aikana ja se on saavuttanut poliittisen kypsyytensä.
Enlargement was a feature of my Presidency.
Laajentuminen oli yksi puhemieskauttani merkittävästi leimanneista tapahtumista.
On 20 July 2004 I found myself heading a Parliament of 732 Members from 25 countries, representing 163 political parties and using 20 ocial languages.
Heinäkuun 20. päivänä 2004 sain johdettavakseni parlamentin, jossa oli 732 jäsentä 25:stä eri maasta. He edustivat 163 poliittista puoluetta ja ilmaisivat itseään 20 virallisella kielellä.
Two and a half years later, on 1 January 2007, following the accession of Romania and Bulgaria, there were 785 Members and, with the addition of Irish, 23 languages.
Myöhemmin 1.1.2007, kun Romania ja Bulgaria liittyivät unioniin, jäsenten määrä nousi 785:een ja kielellinen monimuotoisuus laajeni – iirin kieli mukaan luettuna – yhteensä 23 kieleen.
Furthermore, 60% of the Members were new to the EP in 2004, and 168 came from the 10 new Member States.
Lisäksi 60 prosenttia jäsenistä oli valittu ensimmäistä kertaa Euroopan parlamenttiin, ja heistä 168 tuli kymmenestä uudesta jäsenvaltiosta.
I myself was a ‘newcomer’ and the scale of the change made me feel slightly dizzy, given its dimensions and the complexity of running an institution which was having to take on board a far more heterogeneous experience of what politics is.
Itsekin olin ˝uusi˝, ja tuntui uskomattomalta, miten paljon parlamentin toiminta oli laajentunut ja kuinka monimuotoiseksi se oli muuttunut. Nyt sen piti koota yhteen huomattavasti aikaisempaa heterogeenisemmat poliittiset kokemukset.
But the enlarged EP passed the test with flying colours and continued to operate surprisingly normally, thanks to the work of its staff and serv-
Laajentunut Euroopan parlamentti kuitenkin läpäisi tämän kokeen kirkkaasti ja jatkoi toimintaansa hämmästyttävän
D ices, and in particular, the former Secretary-General, Julian Priestley, who was the real architect of this success.
Haluan mainita erityisesti pääsihteeri Julian Priestleyn, joka myötävaikutti onnistumiseen todellisena sillanrakentajana.
Over and above this major structural transformation, there were specic moments of particular signicance.
Tämän suuren rakennemuutoksen lisäksi koimme erittäin merkittäviä konkreettisia hetkiä.
Amongst the most important, perhaps, and certainly in media terms, was the investiture of the Barroso Commission, when Parliament’s hearings led to the withdrawal of the proposed Commission in the face of certain rejection by the EP.
Näistä ensimmäisiä, ja ehkä merkittävimpiä, ainakin sen tiedotusvälineissä saamalla huomiolla mitattuna, oli Barroson komission virkaanasettamisprosessi.
In this whole process, the EP consolidated its political role and ceased to be the paper tiger that many people used to say it was.
Komission jäsenten kuulemisten seurauksena komission puheenjohtaja veti takaisin ehdotuksensa varmana siitä, että Euroopan parlamentti olisi hylännyt sen.
It dared to make use of the powers conferred on it by the Treaties, without provoking any kind of crisis in the way the EU operates.
Tämä komission virkaanasettamisprosessi lujitti Euroopan parlamentin poliittista roolia.
It was crystal clear that the hearings of the Commissioners were no mere formality, nor did the MEPs fall into line with the instructions issued by Member State governments, as a lot of people assumed they would.
Parlamentti osoitti, että komission jäsenehdokkaiden kuulemiset eivät olleet pelkkä muodollisuus ja että parlamentin jäsenet eivät taipuneet jäsenvaltioiden hallitusten käskyihin, kuten monet olivat odottaneet.
Following the rejection of the initial proposal for the Barroso Commission – although only one of the proposed members was in fact rejected – the EP would no longer be seen as a ‘cage of crickets’ or a useless talking shop.
Kun parlamentti hylkäsi Barroson ensimmäisen komissioehdotuksen – vaikka todellisuudessa parlamentti vastusti yhtä ainutta jäsentä – sitä ei enää pidetä pelkkänä keskustelukerhona.
As I said at the time, it is simply not possible to assign powers to an institution elected by direct universal surage on condition that the institution does not then use these powers.
Yleisillä vaaleilla valittavalle toimielimelle ei voida antaa toimivaltuuksia ja asettaa samalla ehdoksi, ettei se käytä niitä. Euroopan parlamentti käytti sille myönnettyjä toimivaltuuksia normaalin demokratian mukaisesti.
The EP did use them, as part of normal democratic practice, and the inuence thus achieved has strengthened its role within the Union’s institutional triangle.
Parlamentin näin saavuttama vaikutusvalta on vahvistanut sen asemaa unionin kolmikantaisessa toimielinrakenteessa.
Alongside my memory of that historic and polemical moment, I must mention two other moments, one particularly solemn and positive, and the other extremely sad.
Lisäksi mieleeni tulee erityisesti kaksi muuta hetkeä: yksi erityisen juhlallinen ja positiivinen ja toinen erittäin murheellinen.
The first was the signing of the Constitutional Treaty in the impressive Hall of the Orazi and Curiazi on the Capitol in Rome.
Ensimmäinen oli perustuslakia koskevan sopimuksen allekirjoittaminen Rooman Capi-tolium-kukkulalla Horatiusten ja Curiatiusten salissa.
On that occasion, I had the chance, on behalf of the European Parliament, to address to the gathered Heads of State and of Government some words on the path that EU integration had taken since the first such gathering in Rome.
Minulla oli tuolloin tilaisuus puhua parlamentin nimissä Roomaan kokoontuneille valtion- ja hallitusten päämiehille ja palauttaa mieliin EU:n rakentamisessa kuljettu tie, joka alkoi aikoinaan Roomasta.