natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The“father of the Chinese democracy movement”was the 1996 winner of the Sakharov Prize.China’s most prominent dissident was born into the family of a civil servant on 20 May1950, initially joined the Red Guard as an enthusiastic supporter of the ideals of the Maoist Cultural Revolution, but, disillusioned by the atrocities committed in the name of the class struggle, turned instead to humanism and democracy.When Deng Xiaoping came to power in 1978, Wei Jingsheng helped to create the“Wall of Democracy”.
”Kiinan demokratialiikkeen isä”sai Saharovpalkinnon vuonna 1996.Kiinan tunnetuin toisinajattelija syntyi 20. toukokuuta 1950 virkamiesperheeseen.
In wall newspapers, Chinese citizens called for the injustices they had suffered to be made right.“What is real democracy?”, asked Wei on a poster, attracting attention and the wrath of the Chinese Government.
Aluksi hän kannatti punakaartilaisena innokkaasti maolaisen kulttuurivallankumouksen ihanteita, mutta kääntyi myöhemmin luokkataistelun julmuuksiin pettyneenä tukemaan humanismia ja demokratiaa.Kun Deng Xiaoping tuli valtaan vuonna 1978, Wei Jingsheng oli mukana luomassa ”demokratian muuria”.
When, in 1979, he called Deng Xiaoping a dictator in the mould of Mao Zedong, he was arrested, convicted of counter-revolutionary crimes at a show trial and sentenced to 15 years’imprisonment and hard labour. After his release in 1993, Wei Jingsheng did not give up.
Seinälehdissä kansalaiset vaativat hyvittämään tehdyt vääryydet. ”Mitä on todellinen demokratia?”Wei kysyi julisteessa saaden osakseen Kiinan hallituksen huomion ja vihan.Kun Wei Jingsheng maaliskuussa 1979 kutsui Deng Xiaopingiä Mao Tsetungin jalanjälkiä seuraavaksi diktaattoriksi, hänet pidätettiin ja tuomittiin näytösluontoisessa oikeudenkäynnissä 15 vuodeksi vankeuteen ja työleirille vastavallankumouksellisista rikoksista.Wei Jingsheng ei antanut periksi myöskään päästyään vapaaksi vuonna 1993.
He set up links with theWestern media and continued to denounce the flagrant human rights violations in China.
Hän solmi yhteyksiä läntisiin tiedotusvälineisiin ja jatkoi Kiinan ihmisoikeusloukkausten tuomitsemista.
In 1994 he vanished into police custody, and at the end of 1995 he was once again sentenced to 14 years’imprisonment for plotting to overthrow Communism.
Vuonna 1994 valtion turvallisuuspalvelu sieppasi Wei Jingshengin, ja hänet tuomittiin antikommunistisesta salaliitosta jälleen 14 vuodeksi vankeuteen vuoden 1995 lopulla.
As chairman of the Overseas Chinese Democracy Coalition (OCDC), founded in1998, and through his own Wei Jingsheng Foundation, he is still campaigning to achieve his overriding objective: human rights and democracy in China.
Lisäksi hän joutui muiden vankien pahoinpitelemäksi.Kansainvälisen painostuksen tuloksena Wei Jingsheng vapautettiin 16. marraskuuta 1997 ja
In1998, as the armed conict between Serbian units and the Kosovo Liberation Army escalated, the European Parliament sent out a message by awarding the Sakharov Prize to the political leader of the Kosovo Albanians.
Kun aseellinen selkkaus serbijoukkojen ja Kosovon vapautusarmeijan välillä laajeni vuonna 1998, Euroopan parlamentti ilmaisi kantansa myöntämällä Saharovpalkinnon Kosovon albaanien poliittiselle johtajalle Ibrahim Rugovalle.
In giving the prize to Ibrahim Rugova, the European Parliament honoured a man committed to the principle of peaceful resistance to violence.Dr Ibrahim Rugova, who was born on 2 December 1944 in Cerrca (Istog), Kosovo, taught literature at the University of Priština before being elected leader of the Kosovo Democratic Alliance (LDK) in 1989.
Näin Euroopan parlamentti osoitti kunnioitusta miehelle, joka oli noudattanut johdonmukaisesti rauhanomaisen vastarinnan periaatetta väkivaltaa vastaan.Tohtori Ibrahim Rugova syntyi 2. joulukuuta 1944 Cerrcassa (Istog) Kosovossa, ja hän opetti kirjallisuustiedettä Prištinan yliopistossa, kunnes hänet vuonna 1989 valittiin Kosovon demokraattisen liiton (LDK) johtoon.
That year, Belgrade abolished the autonomous status of the province of Kosovo; the Albanians found themselves subjected to oppression, and opposition leaders werearrested.
Tuona vuonna Serbian johto kumosi Kosovon maakunnan autonomisen aseman. Albaaneja sorrettiin ja opposition edustajia pidätettiin.
In 1990 the two million Kosovo Albanians adopted their own constitution, in a 1991 referendum 97% of them voted for an independent Kosovo, and in 1998 they confirmed Ibrahim Rugova as President of their self-proclaimed “Republic of Kosovo”.The pacifist Rugova stuck doggedly to his approach based on non-violent opposition to the Serbian regime, constantly reiterating his willingness to enter into dialogue with Belgrade.
Vuonna 1990 Kosovon kaksi miljoonaa albaania hyväksyi oman perustuslakinsa, ja vuonna 1991 pidetyssä kansanäänestyksessä 97 prosenttia heistä äänesti Kosovon riippumattomuuden puolesta. Vuonna 1998 he nimittivät Ibrahim Rugovan julistamansa ”Kosovon tasavallan” presidentiksi.Pasi stina Ibrahim Rugova noudatti serbihallinnon suhteen itsepintaisesti väkivallatonta vastarintaa.
At the same time, he endeavoured to win over world opinion to his people’s cause.
Hän säilytti kuitenkin koko ajan valmiuden keskusteluun serbiviranomaisten kanssa.
He never faltered in urging the international community to step up its pressure and offer Kosovo protection.Convinced that his people could achieve self-determination only through peace, on 18March 1999 Ibrahim Rugova signed the Rambouillet peace agreement as the chief negotiator for the Kosovo Albanians.
Samoin hän yritti saada kansansa asialle maailman huomion. Hän pyrki väsymättä siihen, että kansainvälinen yhteisö lisäisi painostustaan ja antaisi Kosovolle kansainvälisen suojan.Vakuuttuneena siitä, että hänen kansansa itsemääräämisoikeus voidaan saavuttaa vain rauhanomaisesti, Ibrahim Rugova allekirjoitti Rambouillet’n rauhansopimuksen 18. maaliskuuta 1999 Kosovon albaanien pääneuvottelijana.
Belgrade’s refusal to endorse the agreement led on 24 March to the launch of NATO attacks onYugoslavia which were intended to last three months.
Serbian hallitus kieltäytyi allekirjoittamasta sopimusta, mikä johti 24. maaliskuuta kolme kuukautta kestäneisiin Naton hyökkäyksiin.
On 28 March Rugova’s key adviser in the peace negotiations, Fehmi Agani, was murdered in Priština.
Rugovan tärkein neuvonantaja rauhanneuvotteluissa, Fehmi Agani, murhattiin Prištinassa 28. maaliskuuta.
Rugova himself was forced to go underground.
Rugovan itsensä oli siirryttävä maan alle.
In March 2002 Ibrahim Rugova was elected as the first President of Kosovo.
Maaliskuussa 2002 Ibrahim Rugova valittiin Kosovon presidentiksi.
President Rugova died of cancer on 21January 2006.
Presidentti Rugova kuoli syöpään 21. tammikuuta 2006.
Xanana Gusmão was born on 20 June 1946 in Laleia, East Timor.
Xanana Gusmão syntyi Laleiassa Itä-Timorissa 20. kesäkuuta 1946.
When the Portuguese withdrew, Indonesia began a policy of destabilising East Timor.
Portugalin vetäydyttyä Indonesiasta maa alkoi harjoittaa politiikkaa, joka johti epävakauteen Itä-Timorissa.
On 7December 1975, Indonesia invaded.
Indonesian joukot miehittivät sen 7. joulukuuta 1975.
Gusmão went underground and in1978 became leader of the military wing of the Revolutionary Front for the Independence of East Timor (FRETILIN).The violence which accompanied the invasion cost an estimated 200000 lives, but failed to break the people’s determination to resist.
Xanana Gusmão pakeni maan alle ja alkoi vuonna 1978 johtaa Itä-Timorin vallankumouksellisen itsenäisyysrintaman (Fretilin) aseellista siipeä.Miehityksen aikaiset väkivaltaisuudet vaativat arviolta 200000 kuolonuhria, mutta kansan vastarinta jatkui.
Xanana Gusmão sought to secure a peaceful solution to the conict by proposing a peace plan and talks under UN supervision to the Indonesian Government.
Xanana Gusmão yritti lukuisia kertoja saada aikaan rauhanomaisen ratkaisun. Hän ehdotti Indonesian hallitukselle rauhansuunnitelmaa sekä neuvotteluja YK:n valvonnassa.
In 1986 he managed to bring together the various political and social groupings to form the Timorese National Resistance Council (TNRC).
Vuonna 1986 hänen onnistui yhdistää poliittiset ja yhteiskunnalliset voimat Itä-Timorin kansalliseen vastarintaneuvostoon (CNRT).
On 20 November 1992 Xanana Gusmão was arrested.
Xanana Gusmão pidätettiin 20. marraskuuta 1992.
He was sentenced to life imprisonment, subsequently reduced to 20 years, on charges of separatism and illegal possession of arms and ultimately, in February 1999, was placed under house arrest.
Hänet tuomittiin separatismista ja aseiden laittomasta hallussapidosta elinkautiseen, myöhemmin 20 vuodeksi vankeuteen, ja lopulta hänet määrättiin kotiarestiin helmikuussa 1999.
Even the imprisonment of Xanana Gusmão, who is also known as the “Mandela of Timor”, failed to break the opposition in East Timor.
Kuitenkaan edes ”Timorin Mandelaksi” kutsutun Gusmãon pidätys ei pystynyt murtamaan Itä-Timorin oppositiota.
In releasing Xanana Gusmão on 7September 1999 – shortly after the referendum of 30 August, in which 80% of the population of East Timor had voted for independence – Indonesia’s President Habibie was responding to massive international pressure.
Indonesian presidentti Habibie reagoi voimakkaaseen kansainväliseen painostukseen vapauttamalla Xanana Gusmãon 7. syyskuuta 1999 – pian sen jälkeen, kun Itä-Timorissa oli 30. elokuuta järjestetty kansanäänestys, jossa 80 prosenttia väestöstä kannatti itsenäisyyttä Indonesiasta.
Xanana Gusmão, who has become a symbol of resistance in East Timor and the embodiment of the hopes of the international solidarity movement, said on his release: “As a free man, I promise to do everything in my power to bring peace to East Timor and my people”.
Xanana Gusmão, josta rauhan ja vuoropuhelun puolestapuhujana on tullut Itä-Timorin vastarinnan symboli ja johon kansainvälinen solidaarisuusliike on pannut toivonsa, totesi vapauttamisensa yhteydessä: ”Vapaana miehenä lupaan tehdä kaikkeni rauhan saamiseksi Itä-Timoriin sekä kansalleni.”
In April 2002 the first free presidential elections were held in East Timor.
Itä-Timorin ensimmäiset vapaat presidentinvaalit pidettiin huhtikuussa 2002.
Xanana Gusmão was elected with almost 83% of the votes and the same year he received the North-South Prize of the Council of Europe.
Xanana Gusmão valittiin presidentiksi lähes 83 prosentin ääntenenemmistöllä. Samana vuonna hän sai Euroopan neuvoston North-South-palkinnon.
On 20 May 2002 Kofi Annan officially declared the Democratic Republic of East Timor an independent state.
YK:n pääsihteeri Kofi Annan julisti Itä-Timorin demokraattisen tasavallan virallisesti itsenäiseksi 20. toukokuuta 2002.
While José Xanana Gusmão served as President of East Timor until May 2007, he became Prime Minister of the country following the legislative elections of 30 June 2007.In 2008 Xanana Gusmão survived an assassination attempt against him and remains Prime Minister of East Timor to this day.
José Xanana Gusmão toimi Itä-Timorin presidenttinä toukokuuhun 2007 asti, ja 30. kesäkuuta 2007 pidettyjen parlamenttivaalien jälkeen hänestä tuli maan pääministeri.
The pressure group BASTA YA (Stop it now), which was granted consultative status with the United Nations Economic and Social Council in July 2004, consists of people who work for basic human rights, democracy and tolerance in the Basque country.
Painostusryhmä ¡BASTA YA! (”Jo riittää!”) sai heinäkuussa 2004 neuvoa-antavan ryhmän aseman Yhdistyneiden kansakuntien talous- ja sosiaalineuvostossa. Kyseessä on ryhmä kansalaisia, jotka toimivat perusihmisoikeuksien, demokratian ja suvaitsevaisuuden hyväksi Baskimaassa.
Members of the group come from different ideological backgrounds but agree on three principles:
Ryhmän jäsenten ideologiset taustat poikkeavat toisistaan, mutta he ovat yhtä mieltä kolmesta pääperiaatteesta:
_BAR_ They actively oppose terrorism._BAR_ They support all victims of terrorism and political violence._BAR_ They uphold the rule of law, as enshrined in the Constitution and Statute of Autonomy.
_BAR_ He vastustavat aktiivisesti terrorismia._BAR_ He tukevat terrorismin ja poliittisen väkivallan uhreja._BAR_ He kannattavat oikeusvaltion periaatetta sellaisena, kuin se sisältyy Espanjan perustuslakiin ja baskien itsehallintoalueen perustuslakiin.
A Palestinian born in 1951, Izzat Ghazzawi was a professor at Birzeit University and held a master’s degree in English literature.
Vuonna 1951 syntynyt palestiinalainen Izzat Ghazzawi oli Birzeitin yliopiston opettaja, ja hänellä oli tutkinto englanninkielisessä kirjallisuudessa.
He chaired the Union of PalestinianWriters, wrote novels and short stories, was a literary critic and organised and chaired the first International Writers’ Conference in Palestine (1997).Izzat Ghazzawi was a member of the Executive Bureau of the Palestinian Council for Justice and Peace and was awarded the International Prize for Freedom of Expression in Stavanger in 1995.
Hän toimi palestiinalaisten kirjailijoiden liiton puheenjohtajana, kirjoitti romaaneja ja novelleja sekä kirjallisuusarvosteluja, ja järjesti vuonna 1997 ensimmäisen Palestiinassa pidetyn kansainvälisen kirjailijakonferenssin, jossa hän myös toimi puheenjohtajana.Izzat Ghazzawi oli palestiinalaisten oikeuden ja rauhan neuvoston toimeenpanevan komitean jäsen, ja hänelle myönnettiin Stavangerissa vuonna 1995 kansainvälinen mielipiteenvapauden palkinto.
He was imprisoned and punished on a number of occasions by the Israeli authorities as a result of his political activities.His life was marked by the murder, by the Israeli Army, of his son Ramy, aged16.
Ghazzawi joutui useaan otteeseen vankilaan ja kärsimään Israelin viranomaisten langettamista seuraamuksista poliittisen toimintansa vuoksi.Izzat Ghazzawin elämään jätti jälkensä hänen poikansa Ramyn murha.
Ramy was killed in the courtyard of his school as he went to help a wounded friend.
Israelin armeija tappoi 16-vuotiaan Ramyn koulun pihalla, kun poika yritti auttaa haavoittunutta ystäväänsä.
Despite this tragedy, Izzat Ghazzawi always continued to seek cultural and political dialogue with the Israeli people.Together with the Israeli writer Abraham B.Yehoshua and the photographer Oliviero Toscani, he published a book on relations between the Palestinians and the Israelis which became hugely successful.Izzat Ghazzawi died on 4 April 2003.
Traagisesta tapahtumasta huolimatta Izzat Ghazzawi jatkoi yhteyksien luomista israelilaisiin kulttuurin ja politiikan aloilla.Ghazzawi julkaisi israelilaisen kirjailijan Abraham B. Yehoshuan ja valokuvaaja Oliviero Toscanin kanssa suurta suosiota saaneen kirjan palestiinalaisten ja israelilaisten suhteista.Izzat Ghazzawi kuoli 4. huhtikuuta 2003.
Fundamental freedoms and human rights are under threat in the Basque country from terrorism by ETA and related groups.Thousands of people have been victims of intimidation, extortion, blackmail and attacks, with families and property also targeted.
ETA:n ja siihen liittyvien ryhmien terrorismi vaarantaa perusvapaudet ja ihmisoikeudet Baskimaassa.
BASTA YA wants to raise awareness through actions designed to display solidarity with all those who oppose terrorism and support democratic values.In March 2002 the group’s spokesman, Fernando Savater, told the European Parliament’s Committee on Foreign Affairs that, after 25 years of daily struggle, the people have had enough and, in the last ten years, 10% of the population have already left the Basque country. In July 2004 BASTA YA gained a consultative status with the United Nations Economic and Social Council.
Heidän ainoa aseensa on mobilisoida kansalaiset rauhanomaisesti suojelemaan perusoikeuksiaan. ¡BASTA YA! pyrkii nostamaan kansalaisten tietoisuutta toiminnallaan, jolla se osoittaa solidaarisuuttaan kaikkia terrorismin vastustajia ja demokraattisten arvojen kannattajia kohtaan.Maaliskuussa 2002 liikkeen tiedottaja Fernando Savater vieraili Euroopan parlamentin ulkoasiainvaliokunnassa ja kertoi, että 25 vuoden päivittäisten taistelujen väsyttämien ihmisten voimat ovat lopussa ja että kymmenen viime vuoden aikana jo 10 prosenttia väestöstä on muuttanut pois Baskimaasta.
In 1999, renewed awareness of the need to fight for peace and human rights began to increase among the Angolan people, encouraged by the efforts of church leaders and various civil society bodies to foster “inclusive national reconciliation”.Archbishop Zacarias Kamwenho is in the vanguard of this peace movement.
Angolan kansan keskuudessa heräsi vuonna 1999 uudenlainen aktiivinen tietoisuus toiminnasta rauhan ja ihmisoikeuksien puolesta. Tätä toimintaa tuki kirkkojen johtohenkilöiden ja monien kansalaisyhteiskunnan järjestöjen pyrkimys kaikki osapuolet kattavaan kansalliseen sovintoon.Rauhanponnistelujen eturintamassa on arkkipiispa Zacarias Kamwenho. Kamwenho syntyi Chimbundossa (Huambo, Angola) vuonna 1934.
In 2001 he was awarded the Sakharov prize in recognition of his untiring efforts for peace.The ceasefire which came about in 2002 after the killing of Jonas Savimbi, the peace talks and the general climate of support for democratisation can largely be attributed to the campaign conducted by Dom Zacarias Kamwenho and other religious and civil leaders.
Hän sai peräänantamattomuudellaan ja puolueettomuudellaan äänensä kuuluviin koniktin kaikkien osapuolten piirissä pyrkiessään poliittisen vuoropuhelun avulla saavuttamaan pysyvän rauhan 26 vuotta kestäneen sisällissodan jälkeen.
In 2003 Archbishop Zacarias Kamwenho resigned as chair of the Bishops’ Conference of Angola and São Tome (CEAST) but he continues to work actively through his diocese and the Ecumenical Committee for Peace in Angola (COIEPA) for the realisation of democracy, respect for fundamental freedoms and human rights, the implementation of the rule of law and lasting national reconciliation.
Euroopan parlamentti myönsi hänelle Saharovpalkinnon vuonna 2001 tunnustuksena hänen väsymättömästä rauhantyöstään.Jonas Savimbin murhaa vuonna 2002 seurannut tulitauko, rauhanneuvottelut sekä yleinen demokratiaa suosiva ilmapiiri ovat suurelta osin Dom Zacarias Kamwenhon sekä muiden kirkon ja kansalaisyhteiskunnan johtohenkilöiden toteuttaman kampanjan ansiota.Vuonna 2003 Dom Kamwenho luopui Angolan ja São Tomén piispainkokouksen (CEAST) puheenjohtajuudesta mutta toimii yhä hiippakuntansa ja Angolan rauhaa edistävän ekumeenisen komitean (COIEPA) kautta aktiivisesti demokratian toteuttamisen, perusvapauksien ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen, oikeusvaltion periaatteen toteuttamisen sekä kestävän kansallisen sovinnon puolesta.
An Israeli born in1949, Nurit Peled-Elhanan is a university professor of comparative literature.
Vuonna 1949 syntynyt israelilainen Nurit Peled-Elhanan opettaa yliopistossa vertailevaa kirjallisuustiedettä.
She represents all Israelis who are committed to a negotiated solution to the conict and who clearly acknowledge the right of two peoples and two States to exist side by side on an equal footing.
Hän edustaa kaikkia niitä israelilaisia, jotka toivovat koniktin ratkaisemista neuvottelujen avulla ja vaativat selkeästi kummankin kansan ja kummankin valtion yhtäläistä oikeutta olemassaoloon.
Her father is the famous General Matti Peled, who is renowned for his efforts to foster peace and progress.Her 14-year-old daughter, Smadar, was killed in an attack carried out inWest Jerusalem by a Palestinian suicide bomber.When her daughter was killed, Nurit did not give in to despair but made speeches which focused on the responsibility borne by those who implement a short sighted policy that refuses to acknowledge the rights of others and fuels hatred and conict.
Nurit Peled-Elhananin isä on kenraali Matti Peled, joka tunnetaan työstään rauhan ja edistyksen puolesta.Peled-Elhananin 14-vuotias tytär Smadar kuoli palestiinalaisen tekemässä itsemurhapommiiskussa Länsi-Jerusalemissa. Nurit Peled-Elhanan kertoo, ettei tyttärensä kuoleman jälkeen antanut periksi epätoivolle vaan korosti puheissaan vastuun kuuluvan lyhytnäköiselle politiikalle, joka ei tunnusta muiden oikeuksia vaan lietsoo vihaa ja konikteja.
Nurit Peled-Elhanan founded the Israeli-Palestinian Bereaved Families Forum.Speaking to secondary school pupils in Rimini on 4 February 2004, Nurit Peled-Elhanan said “It is high time that we de ne what is happening in the Middle East in terms of criminality rather than in political and military terms ...
Hän perusti väkivallan uhreiksi joutuneiden israelilais- ja palestiinalaisperheiden yhdistyksen.Riminissä 4. helmikuuta 2004 Nurit Peled-Elhanan sanoi lukiolaisille: ”Meidän on korkea aika määritellä Lähi-idän tapahtumat rikollisuuden termein eikä poliittisin ja sotilaallisin termein ...
It is time to teach how to recognise false ideals and how to oppose the terrible misuse of ideals ...
Meidän on korkea aika opettaa, miten tunnistaa väärät ihanteet ja miten vastustaa ihanteiden hirvittävää väärinkäyttöä ...
It is high time ... for us to become individuals again instead of nations, individuals instead of troops, and to work together to save those children who are still alive by saying,‘enough is enough’ ”.Through their lives and their commitment, Izzat Ghazzawi and Nurit Peled-Elhanan embody the hope of a negotiated, peaceful solution to the conict between Palestinians and Israelis.
Meidän on korkea aika ... olla taas yksilöitä eikä kansakuntia, yksilöitä eikä joukkoja, ja pelastaa yhdessä vielä elossa olevat lapsemme sanomalla ’nyt riittää’.”Izzat Ghazzawin ja Nurit Peled-Elhananin kokemukset ja toiminta antavat toivoa palestiinalaisten ja israelilaisten välisen koniktin rauhanomaisesta ratkaisusta.
Their personal tragedies have not turned them into enemies; their pain has not been transformed into hatred, but instead into the energy required to find ways of respecting the rights of individual citizens.
Kummankaan henkilökohtainen tragedia ei tehnyt heistä toistensa vihamiehiä, heidän tuskansa ei muuttunut vihaksi vaan voimaksi etsittäessä toisten oikeuksia kunnioittavia ratkaisuja.
Parliament delegation to meet him in Cuba. Invited along with all the other Sakharov Laureates to the European Parliament in 2008, José Payá Sardiñas was not allowed to leave his country and as a result did not participate in the Conference celebrating the 20th Anniversary of the Sakharov Prize.
Euroopan parlamentti totesi 21. kesäkuuta 2007 antamassaan päätöslauselmassa, että Payá Sardiñas on kutsuttava Euroopan parlamenttiin tai Euroopan parlamentin on lähetettävä valtuuskunta Kuubaan tapaamaan häntä.José Payá Sardiñas kutsuttiin muiden Saharov-palkinnonsaajien kanssa Euroopan parlamenttiin vuonna 2008, mutta hänen ei annettu lähteä maasta, eikä hän siksi voinut osallistua palkinnon perustamisen 20-vuotisjuhlaan.
In special memory of Sergio Vieira de Mello and the many other UN officials who have lost their lives in execution of their service for peace in the world.In awarding the 2003 Sakharov Prize to the United Nations, the European Parliament gave recognition to UN action in favour of peace, human rights and fundamental freedoms and in support of democracy and the rule of law around the world.In the era of globalisation efforts have been made under Kofi Annan’s leadership to develop the UN into a more efficient instrument for global needs:“We will continue our efforts to tackle poverty, disease, climate change, and the spread of small arms.
Sergio Vieira de Mellon ja kaikkien niiden YK:n virkamiesten muistoksi, jotka ovat saaneet surmansa tehdessään työtään maailmanrauhan hyväksi.Myöntämällä Saharovpalkinnon vuonna 2003 Yhdistyneille kansakunnille Euroopan parlamentti halusi kunnioittaa YK:n työtä rauhan, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien sekä demokratian ja oikeusvaltion periaatteen hyväksi kaikkialla maailmassa.Globalisaation aikana YK:sta on pyritty Kofi Annanin johdolla kehittämään tehokkaampi väline maailmanlaajuisten haasteiden kohtaamiseen. ”Me jatkamme ponnisteluamme köyhyyden, tautien, ilmastonmuutoksen ja pienaseiden leviämisen torjumiseksi.
And we will also work together to fight terrorism and the spread of weapons of mass destruction.
Pyrimme yhdessä ehkäisemään myös terrorismia ja joukkotuhoaseiden leviämistä.