natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The changing context of social protection systems force among older people, as well as low participation among women.
Sosiaalisen suojelun järjestelmien muuttuva ympäristö väestönkasvusta huolimatta.
This poses serious problems for both systems of social protection and labour market policy.
Vielä enemmän lisääntyy alle 65vuotiaiden yksinasuvien määrä, josta suhteettoman suuri osuus on työttömiä.
The decline in the average size of household implies a growing demand for social services since it makes it more difficult to provide care and support from with in the family.
60-64-vuotiaiden osuus taas on pienentynyt huomattavasti.
In 1998, under 70% of men and only 40% of women aged 55-59 were economically active.
Vuonna 1998 työelämään osallistui 55-59-vuotiaista miehistä alle 70 prosenttia ja naisista vain 40 prosenttia.
Only 32% of men, and just 15% of women aged 60-64 were still in the workforce.
60-64-vuotiaista miehistä vain 32 prosenttia ja naisista enää 15 prosenttia kuului työvoimaan.
Reversing the trend towards early retirement among men and increasing the number of older women who are economically active has to be a major aspect of any policy aimed at relieving the pressure on systems of social protection.
Kun pyritään helpottamaan sosiaalisen suojelun järjestelmiin kohdistuvaa painetta, merkittävänä tekijänä on vähentää miesten varhaiseläkkeelle jääntiä ja lisätä työelämään osallistuvien ikääntyvien naisten määrää.
The information presented in this report emphasises the challenges posed for social protection systems by the need to respond better to the complexity and diversity of gender relations in the modern European social economy.
Tässä raportissa annetuissa tiedoissa korostuvat haasteet, joita sosiaalisen suojelun järjestelmiin kohdistuu, kun niiden on pyrittävä vastaamaan paremmin monimutkaisiin ja erilaisiin sukupuoliroolien muutoksiin uudessa eurooppalaisessa yhteiskuntamallissa.
Most systems are still based primarily on a male breadwinner model which does not reflect the new realities: increasing participation of women in the labour force which needs to be further encouraged, more diverse models of childcare and family-care requiring appropriate support, the dependence of a growing number of households on the earnings of women, more diversity in patterns of work for both men and women, a reduction in the effectiveness of derived rights as a means of ensuring support because of the decline in traditional family structures, as a result particularly of the rise in divorce and separation, and widening concern about the per sistence of barriers and disincentives to women pursing working careers.
Useimmat järjestelmät perustuvat edelleen malliin, jossa mies hankkii kotitaloudelle elannon ja joka ei vastaa uutta todellisuutta. Sille on tyypillistä naisten lisääntyvä osuus työvoimasta (osuutta olisi edelleen lisättävä), asianmukaista tukea vaativat monenlaiset lastenhoitomallit, yhä useampien kotitalouksien riippuvuus naisten ansioista, miesten ja naisten monenlaiset työskentelymallit, johdettujen oikeuksien tehon väheneminen tuen varmistajana, koska perinteiset perherakenteet ovat vähenemässä erityisesti lisääntyvien avio- ja asumuserojen vuoksi, sekä kasvava tietoisuus siitä, että naisten työssäkäynnillä on edelleen esteitä.
In the Union as a whole, just under 25% of households in 1998 consisted of only one person aged 15 or over, and in some 16% of these, there was a child under 15, virtually all of them being brought up by lone mothers.
Vuonna 1998 koko unionissa vähän alle 25 prosenttia kotitalouksista muodostui vain yhdestä yli 15-vuo-tiaasta henkilöstä, ja näistäkin noin 16 prosenttia oli sellaisia, joissa oli alle 15-vuotias lapsi ja yksinhuoltajaäiti.
Both figures were significantly higher than 12 years earlier.
Kumpikin luku oli huomatta vasti suurempi kuin 12 vuotta sitten.
There is, however, a marked differ ence between the prevalence of single-person households, as in the average household size, between the north and south of the Union.
Unionin pohjois- ja eteläosien välillä on kuitenkin merkittävä ero yhden hengen kotitalouksien yleisyydessä.
In Finland, Germany, the Netherlands and the UK, some 30% or more of households consisted of only one person of 15 or over, two to three times the proportion in southern Member States.
Saksassa, Alankomaissa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa noin 30 prosenttia kotitalouksista on sellaisia, joissa on yksi yli 15-vuotias henkilö. Tämä on 23 kertaa niin paljon kuin eteläisissä jäsenvaltioissa.
The high level of early retirement and the persistence of longterm unemployment nadequate growth of employment in the Union since the mid-1970s
Varhaiseläkkeiden suuri määrä ja pit käaikaistyöttömyy den jatkuminen yöllisyyden riittämätön kasvu unionissa 1970-luvun puolivä
People of working age living alone are, moreover, far more likely to be unemployed in the north of the Union than those living with other people.
Luvut ovat samankaltaisia kuin 1990luvun alussa lama-ajan lopulla, eivätkä ne ole paljon alhaisempia kuin 1980-luvun puolivälissä.
In the Netherlands, Germany, Belgium and the UK, for example, has led to both a persistently high level of unemployment and a low rate of participation in the work
On kuitenkin selvää, että ongelman luonne on erilainen unionin eri osissa, ja tämä puolestaan tarkoittaa sitä, että myös asianmukaiset toimintatavat ovat erilaisia.
Large numbers of older people are also longterm unemployed, a state which often precedes early retire ment.
listä lähtien on johtanut jatkuvaan korkeaan työttömyystasoon sekä ikääntyneiden ja naisten alhaiseen osuuteen työvoimasta.
In 1998, over 8 million people in the EU had been unemployed for a year or more, some 5% of the labour force.
Kotitalouksien muuttuva rakenne ja sellaisten kotitalouk sien määrän kasvu, joiden jäsenistä kukaan ei käy työssä otitalouksien määrä unionissa
Over 5 million of these had been out of work for at least two years.
Unionin pohjoisosassa yksin elävät työikäiset henkilöt ovat lisäksi paljon todennäköisemmin työttömiä kuin muiden kanssa elävät.
These figures are similar to those at the end of the recession of the early 1990s, and not much lower than in the mid-1980s.
Eteläisissä jäsenvaltioissa vain noin neljä prosenttia tähän ikäryhmään kuulu vista työttömistä miehistä asui yksin, ja sama koskee työssä käyviä.
The high rate of longterm unemployment is a major source of pressure on systems of social protection across the Union, as well as of social exclusion.
Useimmissa unionin pohjoisosan valtioissa yksin asuvien työttömien määrä on lisäksi noussut 1980-luvun puolivälistä samoin kuin viime aikoina, vaikka työttömyys on alen tunut.
It is clear, however, that the nature of the problem differs between different parts of the Union, which means, in turn, that the appropriate policies also differ.
Miesten virallinen eläkeikä on useimmissa jäsenvaltioissa 65 vuotta, mutta 55-59-vuotiaiden miesten osuus työvoimasta on hitaasti mutta tasaisesti pienentynyt 1980-luvun puolivälistä lähtien, samalla kun
The changing context of social protection systems family.
Sosiaalisen suojelun järjestelmien muuttuva ympäristö vetta sosiaaliseen ja taloudelliseen tukeen.
The trend towards smaller households and more people living alone means, therefore, that falls in unemployment do not necessarily give rise to proportionately lower needs for social and financial support.
Tämä näkyy kaikkein voi makkaimmin Belgiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, joissa alhaisiin työttömyyslukuihin ei ole liittynyt vastaavaa laskua niiden kotitalouksien määrässä, joissa kukaan ei käy työssä.
The relative pressure imposed on systems of social protection by unemployment, or, more generally, by people not being in work, is, therefore, not fully reflected in the figures for unemployment rates.
Työttömyyden tai yleisesti ottaen työssä käymättömien henkilöiden aiheuttama suhteellinen paine sosiaalisen suojelun järjestelmiin ei näin ollen näy täysin työttömyyttä kuvaavissa luvuissa.
In the south of the Union, high rates of unemployment combined with low levels of labour force participation impose much less pressure than they would in most northern Member States, because of the larger size of households and the support avail able to most of them from within the
Unionin eteläosassa korkeat työttömyysluvut, joihin liittyy työvoiman alhainen osallistumistaso, aiheuttavat paljon vähem män painetta kuin samat luvut pohjoisissa jäsenvaltioissa, koska etelässä kotitaloudet ovat suurempia ja useimmat saavat tukea perheen sisältä.
In most northern countries, moreover, the figure for those unemployed has increased since the mid-1980s as well as during the most recent period when unemployment has been falling.
Pienien kotitalouksien ja yksin elävien yleistyminen merkitsee näin ollen sitä, että työttömyyden vähenemisestä ei välttämättä seuraa suhteellisesti pienempää tar
Trends in social expenditure
Sosiaalimenot
2 Trends in social expenditure n relation to output, overall spend ing on social protection in the
2 Sosiaalimenot nionissa käytettiin sosiaaliseen suojeluun yhteensä - ilman
On the other hand, the figures under state the amounts involved, since they exclude the social transfers which are made through tax concessions or reduced contributions which have the same effect on government budgets and the net income of recipients as expenditure on ben efits.
Niillä on kuitenkin sama vaikutus valtion budjettiin ja edunsaajien nettotuloihin kuin etuuksiin käytettävillä menoilla.
These preliminary results confirm the importance for policy analysis of extending the Esspros database to include estimates of net expenditure, incorporating the amounts transferred by means of tax concessions and reduced contributions, to give a complete view of the implications of social protection for national budgets and the redistribution.
Nämä alustavat tulokset vahvistavat sitä, että toiminta-analyysin kannalta on tärkeää laajentaa ESSPROS-tietokantaa niin, että siinä otetaan huomioon arviot nettokulutuksesta samoin kuin verohelpotusten ja alennettujen maksujen kautta tehdyt tulonsiirtojen määrät. Näin saadaan kattava kuva sosiaalisen suojelun vaikutuksista valtion budjettiin ja tulojen uudelleenjakoon.
To this end, the Commission, through Eurostat, plans to set up a task force with Member States to develop a special module of the database containing such estimates.
Tähän liittyen komissio aikoo Eurostatin kautta perustaa työryhmän, joka jäsenvaltioiden kanssa kehittää tietokantaan nämä arviot sisältävän erityisen mallin.
Union, gross of any taxes or charges levied on benefits, amounted to 28 Vi% of GDP.
1990-1996 etuuksista maksettavia veroja tai maksuja - 28,5 prosenttia bruttokansantuotteesta (BKT).
The level of spend ing ranged from over 30% of GDP in France, Belgium, Germany, Netherlands and the three Nordic countries, with Sweden having the highest level at around 35% of GDP, to 22-23% of GDP in Greece, Spain and Portugal and only 181/2% of GDP in Ireland.
Menot vaihtelivat eri maissa: Belgiassa, Saksassa, Ranskassa, Alankomaissa ja kolmessa Pohjoismaassa ne olivat yli 30 prosenttia BKT:sta (Ruotsissa luku oli korkein: 35 % BKT:sta), Kreikassa, Espanjassa ja Portugalissa 22-23 prosenttia BKT:sta ja Irlannissa vain 18,5 prosenttia BKT:sta.
In very broad terms, the countries with the highest level of GDP per head tend to spend pro portionately more on social expenditure, but the relationship is by no means systematic, with expenditure in Sweden and Finland, in particular, being higher than would be expected on this basis and expenditure in Italy (25% of GDP) and Ireland being lower.
Karkeasti yleistäen voitaisiin todeta, että maissa, joissa BKT on korkein henkeä kohti, käytetään suhteessa enemmän sosiaalimenoihin, mutta tämä suhde ei kuitenkaan ole systemaattinen, sillä esimerkiksi Suomessa ja Ruotsissa menot ovat suuremmat kuin tällä perusteella voisi olettaa ja Irlannissa sekä Italiassa (25 % BKT:sta) taas pienemmät. nemmät.
T hile spending on social pro tection has continued to
Nettomääräiset sosiaalimenot osiaaliseen suojeluun käytettä
This is because the taxes and social charges which are levied on bene fits, and which vary significantly grow in recent years in nearly all parts of the Union, the rate of increase in real terms has slowed down in recent years in most Member States since 1993.
S viä menoja - ilman veroja ja vuosina lähes kaikkialla unionissa, mutta reaalikasvuvauhti on hidastunut useimmissa jäsenvaltioissa vuodesta 1993 lähtien. Tämä korreloi laman loppumisen kanssa 1990luvun alkupuolella; laman aikana han erityisesti työttömyysetuuksiin mutta myös työkyvyttömyys- ja asumisetuuksiin käytetyt menot kasvoi vat.
This coincides with the end of recession of the early 1990s, which pushed up expenditure on unemployment ben-
Näin tapahtuu, koska etuuksista perittävät verot ja sosiaalimaksut, jotka eroavat huomatta
Both of these elements are difficult to estimate, which is a major reason for their exclusion up to now from the Esspros database.
Kumpaakin näistä tekijöistä on vai kea arvioida, ja se onkin tärkein syy, miksi ne on jätetty tähän mennessä pois ESSPROS-tietokannasta.
Nevertheless, estimates produced by OECD, which have to be regarded as preliminary, are at least indicative of the size of the amounts involved.
OECD:n alustavissa arvioissa kuitenkin annetaan ainakin viitteellinen käsitys kyseessä olevista summista.
These are relatively large for the Nordic countries and the Netherlands, where charges are levied on benefits to a greater extent than elsewhere.
Ne ovat suhteellisen suuret Pohjoismaissa ja Alankomaissa, joissa etuuksista peritään maksuja enemmän kuin muissa maissa.
In net terms, there fore, the cost of social protection and the sums received by beneficiaries are reduced in these cases to a level more similar to that in other Member States.
Näin ollen sosiaalisen suojelun nettokustannukset ja etuuksien saajien saa mat summat vähenevät lähes muiden jäsenvaltioiden tasolle.
In Sweden, net expenditure on social protection is estimated to have amounted to around 30% of GDP in 1996, much the same as in Germany, and in Denmark and Finland, to 26-27% of GDP, much the same as in the UK and slightly above the level in the
Ruotsissa sosiaalisen suojelun nettokustannuksiksi on arvioitu noin 30 prosenttia BKT:sta vuonna 1996, mikä on lähes sama kuin Saksassa; Tanskassa ja Suomessa nettokustannukset olivat 26-27 prosenttia BKT:sta, mikä on lähes sama kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja hieman enemmän kuin Alankomaissa.
effect of changing numbers on expenditure can be gained by examining other evidence on this -specifically, data on the number of people over the official age of retire ment and the number unemployed.
Sosiaalimenot tä, mutta joitakin viitteitä muuttu­vien lukumäärien mahdollisista vai­kutuksista menoihin voidaan saada tarkastelemalla muuta aineistoa, erityisesti virallisen eläkeiän ylittä­neiden henkilöiden ja työttömien lukumäärää.
Member States in 1996, transfers to people with disabilities exceeded those to the unemployed.
tulonsiirtoja kuin työttömiin.
Expenditure on the family and children, which covers maternity benefits and childcare support as well as child benefits, is only slightly smaller, on average, than outlays on disability and unemployment benefits, while spending on the other three kinds of benefits -sickness, housing and social exclusion - taken together is much the same size as this, averaging around 7/4% of overall spending in total.
Perheisiin ja lapsiin kohdistuvat menot, joihin kuuluvat äitiysetuu­det, lastenhoitotuki sekä lapsietuu­det, olivat keskimäärin vain vähän pienemmät kuin työkyvyttömyys­ ja työttömyysetuuksiin käytetyt menot. Muihin kolmeen etuus­tyyppiin ­ sairaus­ ja asumisetuuk­siin sekä sosiaalista syrjäytymistä ehkäiseviin etuuksiin ­ käytettiin puolestaan yhteensä yhtä paljon kuin edellisiin eli keskimäärin noin 7,5 prosenttia kokonaismenoista.
Whereas social expenditure increased markedly between 1990 and 1993 (from an average of 2514% of GDP to just over 281/2%), it fell slightly relative to GDP in the following years, partly because of the slow down or decline in unemploymentrelated expenditure, but mainly because of a slowdown in real spending in most areas.
BKT:sta ja lopuksi yli 28,5 % BKT:sta) mutta putosivat hieman suhteessa BKT:hen seuraavina vuo­sina. Tämä johtui osittain työttö­myyteen liittyvien menojen hidastu­misesta tai vähenemisestä mutta pääosin reaalikulutuksen laskemi­sesta useimmilla aloilla.
Only in Portugal, Greece, Germany, Austria, Belgium and Luxembourg did spending continue to rise relative to GDP over the three years 1993 to 1996, in the first two, reflecting the ongoing development of the social protection system, in the following three, the failure of their economies to recover fully as in most of the rest of the Union.
Ainoastaan Belgiassa, Saksassa, Kreikassa, Luxemburgissa, Itävallassa ja Portu­galissa kulutus kasvoi suhteessa BKT:hen vuosina 1993­1996. Kreikassa ja Portugalissa tämä hei­jasteli käynnissä olevaa sosiaalisen suojelun järjestelmien kehittämistä ja Belgiassa, Saksassa ja Itävallassa niiden talouden epätäydellistä elpy­mistä, kuten useimmissa muissakin unionin maissa.
The decline in social expenditure relative to GDP in the rest of the Union was most marked in Sweden, Finland and Netherlands, the three countries with the highest level of spending in 1993.
Sosiaalimenojen lasku suhteessa BKT:hen muualla unionissa oli merkittävintä Alanko­maissa, Suomessa ja Ruotsissa, jois­sa menot olivat korkeimmat vuonna 1993.
Over the period 1990 to 1996, expenditure on old-age benefits in the Union (including survivors' ben efits) increased on average by 314% a year in real value terms.
Vuosina 1990­1996 vanhuusetuuk­siin (myös lesken­ tai orvonetuuk­siin) käytettyjen menojen reaalikas­vu unionissa oli keskimäärin 3,5 pro­senttia vuodessa.
The number of people above retirement age went up by 114% a year, implying a rise in the average benefit paid per person of 2% a year, which is broad ly in line with the longterm growth of GDP per head.
Eläkeiän ylittänei­den henkilöiden määrä lisääntyi 1,5 prosentilla vuodessa, mikä merkit­see maksettuun keskimääräiseen etuuteen kahden prosentin kasvua henkeä kohti; nousu on suunnilleen samansuuruinen kuin Β KT: n kasvu henkeä kohti pitkällä aikavälillä.
Over this period, however, because of the depressed rate of GDP growth, it meant that average pensions rose by slightly more than GDP per head.
Koska BKT:n kasvuvauhti kuiten­kin tällä kaudella oli hidasta, nousu tarkoitti, että keskimääräiset eläk­keet nousivat hieman enemmän kuin BKT henkeä kohti.
Apart from the Netherlands and Greece, where there was a small fall, average pensions in these terms increased in all Member States, most especially in Denmark, the UK (both by 4% a year) and Portugal (8% a year).
Lukuun ottamat­ta Kreikkaa ja Alankomaita, joissa oli vähäistä laskua, keskimääräiset eläkkeet nousivat kaikissa jäsenval­tioissa, erityisesti Tanskassa, Yhdis­tyneessä kuningaskunnassa (kum­massakin 4 % vuodessa) ja Portugalissa (8 % vuodessa).
The pattern of social expenditure pending on old-age and sur
enot vanhuus­, lesken­ ja orvonetuuksiin ovat ehdotto­
Despite the ageing of the population across the Union, the main change in the pattern of spending on social protection over the period 1990 to 1996 was not, as might be expected, a relative growth of old-age pensions or health care, spending on both of which increased at much the same rate as the total, but other elements of expenditure, in particular, disability and housing benefits and social exclusion.
Kaikkialla unionissa tapahtuvasta väestön ikääntymisestä huolimatta suurin muutos sosiaaliseen suoje­luun käytettyjen menojen rakentees­sa vuosina 1990­1996 tapahtui eri­tyisesti työkyvyttömyys­ ja asumis­etuuksiin sekä sosiaalista syrjäyty­mistä ehkäiseviin etuuksiin käytetyis­sä menoissa eikä ­ kuten olisi voinut odottaa ­ vanhuuseläkettä saavien tai terveydenhuoltomenojen määrän suhteellisessa lisääntymisessä; sekä vanhuuseläkkeisiin että terveyden­huoltoon käytetyt menot lisääntyi­vät samassa suhteessa kuin koko­naismenot.
Some of this rise is attributable to the recession of the early 1990s and the increase in unemployment which accompanied it, but spending on the first two items has continued to rise relative to that on other elements since 1993.
Osa tästä lisääntymisestä johtui 1990­luvun alun lamasta ja siihen liittyvästä työttömyyden nou­susta, mutta vanhuuseläke­ ja ter­veydenhuoltomenot ovat kasvaneet edelleen suhteessa muihin tekijöihin vuodesta 1993 lähtien.
The main item on which expenditure has fallen since 1990 is sickness benefits, which seem to have been a focus for curbs on spending in a number of Member States.
Sairausetuu­det ovat tärkein osa­alue, jolla menot ovat vähentyneet vuodesta 1990, ja vaikuttaa siltä, että useissa jäsenvaltioissa ne ovat olleet säästö­jen keskipisteenä.
Expenditure relative to beneficiaries hile no information on the number of beneficiaries is
Menot suhteessa edunsaajiin
W far the largest element of social pro tection, amounting to an average of 43% of the total spent in the Union in 1996, or to just over 12% of GDP, with health care the second largest, accounting for just over 211/2% of the total, or just over 6% of GDP.
Työttömyyskorvauksiin (erorahoja ja luontoisetuuksia lukuun ottamat­ta) käytettyjen menojen reaalikasvu oli hieman alle neljä prosenttia vuo­dessa unionissa vuosina 1990­1996, mikä on vähemmän kuin ­ ILO:n yleissopimusten mukaan määritel­lyn ­ työttömien lukumäärän lisään­tyminen, joka puolestaan oli hieman yli 5,5 prosenttia vuodessa.
Outlays on disability and unemployment benefits were of a similar size, each accounting for just over 8% of total outlays, though in 9 of the 15 included in the Esspros database, some indication of the possible
Näin mitattuna korvaus työtöntä kohti putosi siis lähes kaksi prosenttia vuodessa, mikä voi heijastella vähennystä vakuutuksen piiriin kuu­luvien työttömien määrässä pikem­minkin kuin vähennystä keskimää­rin maksetussa etuudessa.
Spending on unemployment compensation (excluding redundancy compensation and benefits in kind) went up by just under 4% a year in real terms in the Union in the period 1990 to 1996, less than the increase in the number of unemployed as defined according to ILO conventions, which rose by just over 514% a year.
Niiden osuus oli keskimäärin 43 prosenttia kokonaismenoista unionissa vuonna 1996 eli vähän yli 12 prosenttia BKT:sta. Terveydenhuolto oli toi­seksi suurin menoerä, jonka osuus oli vähän yli 21,5 prosenttia koko­naismenoista eli vähän yli kuusi prosenttia BKT:sta.
Compensation per person unemployed, measured in these terms, therefore, fell by almost 2% a year, which may reflect a reduction in the number of unemployed covered rather than a decline in the average benefit paid as such, though it may indicate a tightening in the system of transfers, which would be
Työkyvyt­tömyys­ ja työttömyysetuuksiin käytetyt menot olivat samaa suu­ruusluokkaa: kummankin osuus oli vähän yli kahdeksan prosenttia kokonaismenoista, vaikkakin vuon­na 1996 yhdeksässä jäsenvaltiossa työkyvyttömiin kohdistui enemmän
Trends in social expenditure per person unemployed in Ireland, Portugal and the Netherlands, in line with policy efforts in many Member States over this period.
Sosiaalimenot se voi myös tarkoittaa tulonsiirtojär- jestelmien tiukentumista, mikä olisi yhdenmukaista monien jäsenvaltiot- den kyseisellä kaudella harjoittaman politiikan kanssa.
The fall was apparent in most countries and was particularly marked in
Aleneminen oli selvää useimmissa maissa ja erityi- sen näkyvää Belgiassa, Saksassa, Kreikassa, Espanjassa, Ranskassa ja
Financing social expenditure
Sosiaalimenojen rahoitus
O significantly in relation to wages and salaries - and therefore labour costs - from an average of 3314% of labour costs in 1990 to 37% in 1996, while employers' contributions rose from 2114% to 23%.
3 Sosiaalimenojen rahoitus osiaalimaksuilla rahoitettiin Snoin 63 prosenttia sosiaaliturvan sista ja vuonna 1996 37 prosenttia; samalla työnantajamaksut nousivat 21,5 prosentista 23 prosenttiin.