natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the world of theatre, I examined the notion of time, length, space and status, bodily sensations, cultural taboos and the emotional domain of men and women.
Kaikki Hollywood-elokuvat ovat tietysti opettaneet minua enemmän kuin mikään muu, mutta yhä edelleen pyrin mystifioimaan stereotyyppejä voidakseni yhä hyödyntää niitä.
As a woman activist in the sixties and seven ties, I learned a great deal about the spectator's blocking ability, his ideals, about what he wanted to see as well as about stereotypes of the political world.
Teatterimaailmassa olen tutkinut ajan, pituuden, tilan ja aseman käsitteitä, ruumiillisia aistimuksia, kulttuurisia tabuja ja miesten ja naisten tunteellista puolta, i960-ja 70-lukujen naisasia-aktivistina opin paljon katsojien vangitsemisesta, heidän ihanteistaan, siitä mitä he haluavat nähdä sekä myös poliittisista stereotyypeistä.
"I'm the daughter of a film critic, so film was my baby-sitter.
Olen elokuvakriitikon tytär, ja elokuva oli lapsenvahtini.
I always knew that one day I would make a film.
Olen aina tiennyt, että jonakin päivänä tekisin elokuvan.
But I entered theatre because my mother thought that it was a more interesting field.
Palasin kuitenkin teatterin pariin, koska äitini mielestä se oli mielenkiintoisempi alue.
And it became my true family.
Teatterista tuli todellinen perheeni.
I started stage directing at 19, and very quickly I started directing actors much older than myself.
Aloin ohjata 19-vuotiaana ja hyvin pian ohjasin itseäni paljon vanhempia näyttelijöitä.
They did what I asked them to do. It was great.
He tekivät kuten pyysin, joka oli hyvä.
But I found it all the more interest ing when they made mistakes or when something unexpected happened.
Kuitenkin huomasin, että kaikki oli vielä paljon mielenkiintoisempaa, kun he tekivät virheitä tai kuin tapahtui jotain odottamatonta.
I was an avid art student in Dafda.
Olin Dafdan taiteen innokas opiskelija.
I learned every thing by taking every theatre class possible and imaginable, and I read a great deal about Grotowski, Barrault, Jacques la Coque, Philippe Gaulier, Dario Fo, on mime, modern dance, Buto...
Hankin kaiken tietoni osallistumalla kaikille mahdollisille teatterikursseille, mitä vain voi kuvitella ja luin paljon Grotowskista, Barraultista, Jacques le Coquesta, Philippe Gaulierista ja Dario Fo'sta, rniitnikasta, modernista tanssista, Butosta...
I trained the atre troops, I directed radio and shot television series.
Perustin teatteriryhmiä, ohjasin radio-ohjelmia ja tein televisiosarjoja.
I have also written and collaborated on plays for numerous theatres.
Lisäksi kirjoitin näytelmiä lukuisille teattereille ja toimin niissä avustajana.
In 1974, I wrote and directed a feminist play in Stockholm and we toured Germany.
Vuonna 1974 kirjoitin ja ohjasin Tukholmassa feministisen näytelmänpä lähdimme jopa kiertueelle Saksaan.
We had great success and we played for three years.
Menestyimme loistavasti ja esitimme näytelmää kolmen vuoden ajan.
That gave me a good start.
Tämä näytelmä antoi minulle hyvät lähtökohdat.
In 1975, I established my theatre company Unga Klara.
Vuonna 1975 perustin oman teatteriseurueeni Unga Klaran.
Our working theme was "childhood". hood".
Meidän työaiheemme oli lapsuus.
At the creative level, an important factor influencing my work was the women's lib eration movement with all of the songs and plays that we created at the time.
Naisten vapautusliike kaikkine lauluineen ja näytelmineen, joita tuohon aikaan teimme vaikutti suuresti luovaan työhöni.
Bette Midler's first shows are the best representation of that: humour centred around stories of sex and aggression.
Paras esimerkki näistä feministisistä näytelmistä olivat Bette Midlerin ensimmäiset näytelmät, jotka olivat huumorilla höystettyjä tarinoita sukupuolista ja aggressiosta.
the centenary of cinema
elokuvan vuosisata tion alueella.
The same is true of director Keith Johntsone (Canada) with regard to work in groups).
Samoin johtaja Keith Johnstone (Kanada) on auttanut minua ymmärtämään mitä on ryhmätyö.
For my generation, the fact that women had the right to speak and express themselves through images and the right to be, they too, intellectuals, was of capital importance.
Sukupolvelleni oli tärkeää, että naisilla olisi oikeus puhua ja ilmaista itseään kuvien keinoin, oikeus myös olla intellektuelleja ja koota pääomaa.
Today, access to creation and directing depends on the strategic position of each and every woman.
Naisten mahdollisuus olla luovia ja ohjata riippuu tänä päivänä jokaisen naisen strategisesta asemasta.
If she is capable of making it into television series and "epics", then she has a chance (Jane Campion - An Angel at my Table).
Jos nainen pääsee televisiosarjoihin ja tekemään "eeppisiä kertomuksia", hänellä on myös onnea. (Jane Campion - An Angel at my Table).
there is a "feminine audience" (Thelma and Louise was very much appreciated in Sweden).
hyvin suosittu Ruotsissa).
But we, the filmdirectors of today, have moved away somewhat from this demand for references and some of us complicate somewhat the situation.
Me nykypäivän naisohjaajat olemme kuitenkin hieman etääntyneet näistä vaatimuksista ja jotkut meistä hieman vaikeuttavat tilannetta.
I have more things in common with John Cassavetes (Women Under Influence) with regard to the representation of women on screen, than with a young Swedish student who, through a student film, expresses her first antifeminist actions.
Minulla on enemmän yhteistä John Cassavetesin kanssa (elokuvassa Women Under Influence) mitä tulee naisen kuvaamiseen valkokankaalla, kuin nuoren ruotsalaisen naisopiskelijan kanssa, joka opiskelijatyössään ilmaisee ensimmäiset antifeminististiset asenteensa.
Modernism as compared with feminism is a problem that I am constantly concerned about.
Modernismin suhde feminismiin on ongelma, joka askarruttaa minua jatkuvasti.
There is a kind of fear of avantgarde aesthetics.
On olemassa tietynlainen pelko avantgardista estetiikkaa kohtaan.
And it is impossible to support something you do not know anything about!
Eikä sellaista voida puolustaa, mikä laiminlyödään!
For me, the entire film process is important - the team members, the general idea, the manner of working.
Minulle koko elokuvan valmistusprosessi on tärkeä, ryhmän jäsenet, perusajatus, työskentelytapa.
I don't share my budget and production concerns.
En voi erottaa rahaasioita ohjaukseen liittyvistä seikoista.
And I don't know how the film is going to be before it is finished.
En myöskään tunnista elokuvaa ennen kuin se on valmis.
Structures for artistic creations in the art industry are limited.
Taideteollisuudessa taiteellisten rakenteiden toteuttaminen on rajallista.
A women with a good reputation who is able to impress the system with a good manuscript has good chances of succeeding.
Niillä naisilla, joilla on hyvä tarina ja jotka onnistu vat huijaamaan järjestelmää hyvän käsikirjoituksen avulla, on mahdollisuus onnistua.
I've really tried all types of manuscripts.
Minä olen totta tosiaan kokeillut kaikenlaisia käsikirjoituksia.
I have the impression that some times it is more a question of human qualities, of personal experience and "feeling".
Minusta tuntuu, että toisinaan on kyse muustakin kuin vain ihmisen ominaisuuksista, kokemuksista tai tunteesta (feeling).
I am always a little ahead of the game with regard to topics!
Olen aina aiheissani hieman edellä!
That works in theatre, but not in the film industry.·
Se toimii teatterissa, mutta huonosti elokuva teollisuudessa. ·
If your assert your style as an author, you will have a difficult time finding acceptance in Sweden because today there is a cult of the classic manuscript.
Omaperäisen kirjallisen tyylin omaavia ei helposti hyväksytä Ruotsissa, koska tänä päivänä elää vahvana klassisen käsikirjoituksen kultti.
There is no room for thought.
Ei ole olemassa vaihtoehtoa.
When I announced that there was a feminine audience in the film industry of the eighties, no one believed me.
Kun väitin, että elokuvateollisuudella oli 1980-luvulla naispuolinen katsojakunta, minua ei uskottu.
And yet I knew through theatre that this had been the case since the seventies.
Kuitenkin tiesin, että teatterissa se oli ollut totta 1970-luvulta lähtien.
Today it is a fact -
Nykyään on tosiasia, että on olemassa "naisyleisö" (elokuva Thelma and Louise oh
In England, we should mention Sally Potter who, from the original text by Virginia Woolf, makes a magnificent version oí Orlando (1992). Less openly sapphic and obscure than Freak Orlando by Ulrike Ottinger, this film is nonetheless a real film feat in its structure through four hundred years of history and in the density of its account of history, sex, poetry, politics...
Englantilainen Sally Potter ohjasi Virginia Woolfin teoksen pohjalta suurenmoisen version elokuvasta Orlando (1992).Tämä eloku va oli vähemmän avoimesti lesbolainen ja hermeneuttinen kuin Ulrike Ottingerin Freak Orlando.
Sometimes man, sometimes woman, Orlando (magnificently played by Tilda Swinton) traverses many destinies and could in itself be the film most symbolic of women's adventure in cinema.
Se ilmensi kuitenkin todellista elokuvataiteellista haastetta erikoisen rakenteensa vuoksi.
Her journalist father knew personally the doctor Korczak who is the subject of the film by Andrzej Wajda, based on the screenplay by Agnieszka Holland herself. She studies film in Prague at the FAMU (Faculty of Cinema and Television).
Sekä miehenä että naisena Orlando (jota loistavasti esittää Tilda Swinton) kokee monenlaisia kohtaloita ja tämä elokuva saattaa yksinään symbolisoida elokuvataiteen naisvaikuttajien kaikkia kokemuksia. muksia.
January 1972 and becomes a member of "film-directors X", the artistic director of which is Andrzej Wajda.
ryhmään, jonka taiteellisena johtajana toimii Andrzej Wajda.
Assistant to Kkrysztof Zanussi for the film Illumination (1973), she makes her first films for television starting in 1975.
Holland toimi Krysztof Zanussin avustajana elokuvassa Illumination (1973) ja ohjasi ensimmäiset televisioelokuvansa vuoden 1975 alussa.
Her talent explodes in Aktorzy Prowincjonalni (1980 International Critic Week award in Cannes) her first full-length film which is a lucid and bitter chronicle of the disillusionment of a lost generation.
Hänen lahjakkuutensa tuli selvästi esille elokuvassa Aktorzy Protvincjonalni, joka vuonna 1980 voitti Cannesin kriitikkopalkinnon.Tämä oli hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa.
When her second full-length film, Govaczka, is presented at the Berlin Festival in 1981, she receives the award for best female actress.
Hänen toinen elokuvansa Gowaczka esitettiin Berliinin elokuvafestivaaleilla vuonna 1981, jossa se voitti palkinnon parhaasta naispääosasta.
The film retraces the struggle of Polish socialist militants at the beginning of the century against czarist oppression.
Elokuva kuvailee puolalaisten työväenpuolueen aktivistien taistelua tsaarivaltakunnan sortoa vastaan vuosi sadan alussa. Agnieszka Hollandia pidetään yhtenä Euroopan parhaista elokuvaohjaajista.
Considered one of the best European film makers, Agnieszka Holland, who has lived in France since 1981, enjoys an international career.
Hän muutti Ranskaan vuonna 1981 ja hänen uransa on ollut todella kansainvälinen.
After enormous success with her film Europa, Europa (1990), she chose to answer the calls of Hollywood.
Hän sai elokuvallaan Europa, Europa (1990) suurta suosiota, ja päätti vastata Hollywoodin kutsuun.Tänä päivänä Holland ponnistelee omaalotteisesti ja päättäväisesti nostaakseen elo kuva-alalla työskentelevien naisten arvostusta.
Today she plays a unique and determining role in the promotion of women in the profes-
"En tiedä, ovatko naisten elokuvat todellisuu-
There are moments of superb poetry, such as the solitude of a child alone in the mountains who serene­ly faces the immensity of a landscape all to large for her.
naiset Euroopan elokuvahistoriassa dessa erilaisia.
But, as if by chance, three films made by women have truly moved me these last few years: Astenitcheski Sindrom by Kira Mouratova, a magnifi­cent film by Suzanne Osten Skyddsängeln and An Angel at my Table by Jane Campion.
Näitä ovat Kira Mouratovan nerokas elo kuva Astenitcheski Sindrom, Suzanne Ostenin Skyddsängeln ja Jane Campionin An Angel at my Table.
These films were more than simple products.
Nämä elokuvat olivat muutakin kuin pelkkiä tekeleitä.
Perhaps it is proof that women are stronger and more courageous at present", she adds.
Ehkäpä tämä todistaa, että naiset ovat nykypäivänä vahvempia ja rohkeampia", Holland sanoo.
Nicole Garcia (born in 1946), the prominent figure of French cinema and one of the most sought after actresses of her generation, makes Un Week­end sur deux (1990) with Nathalie Baye.
Bernard Tavernierin löytämä Christine Pascal (syntynyt vuonna 1953) ohjasi elokuvan Félicité (1978), uskaliaan omaelämänkerrallisen tarinan mustasukkaisuudesta.
Her heroine resembles her ­ distant, elusive, always on the move, only stopping to get a better start.
Toinen hänen merkittävä elokuvansa oli Le Petit prince a dit (1992), joka kertoi pienestä tytöstä, jonka vanhemmat olivat eronneet.
Today, European cinema must rely on women, this includes in their battle against economic pressures and American compe­tition.
Nykyään eurooppalaisen elokuvateollisuuden on pakko ottaa naiset huomioon, myös kin taistellessaan talouslamaa vastaan ja kilpaillessaan amerikkalaisen elokuvan kanssa.
Reinforcing European criteria also means supporting authors and favouring their access to the first, but especially the second film.
Se parantaa heidän mahdollisuuksiaan tehdä ensimmäinen elokuvansa, ja etenkin heidän mahdollisuuksiaan tehdä toinen elokuva.
Cinema in each European country is produced with the massive con­tribution of money from television.
Jokaisessa Euroopan maassa elokuvia tuotetaan television taloudellisten panosten avulla.
Some women film­makers have chosen this route, they have started in television to work their way to cinema.
He ovat aloittaneet tekemällä televisioohjelmia ja siirtyneet vasta sen jälkeen eloku va-alalle.
In Le Fils préféré (1995), Nicole Garcia chooses to portray men as unbi­ased and unpretentious.
(1995) kuvaa préféré Garcia joilla
In fact, I often take this perspective of them, and it is then that I like to support them!".
Kuvasin miehet usein sellaisina,ja haluan tehdä heidät uskottaviksi!"
In France, Jeanne Labrune is an exam­ple of this particular process.
Ranskalainen Jeanne Labrune on esimerkki tällaisesta reitinvalinnasta.
She makes her first film Fenêtre (1976) with the INA.
Hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa Fenêtre (1976) televisioyhtiölle.
Her style borders on documentary, poetry and fiction.
Hänen tyyliinsä häilyi dokumenttielokuvan, runouden ja kuvitteellisen elokuvan välillä.
She reinforces it with L'Ile à ma dérive (1979).
Labrune rikastutti televisio yhtiötä vielä elokuvalla L'Ile à ma dérive (1979).
She makes it to televi­sion, presenting De Sable et de sang in Cannes (1988) in the category A Certain Regard.
Hän jätti television esitelläkseen Cannesin elokuvafestivaaleilla elokuvansa De sable et de sang (1988). Sen jälkeen hän teki televisiolle ainoastaan dokumenttielokuvat Jardins en Chine, Le Rêve anglais, Brèves rencontres dans un Parc de Londres, Théâtre Passe-Présent.
The rest of the time she devotes to cinema. She makes De sable et de sang (1987), Correspondance privée sur un lieu public (1988) and, in 1991, Sans un cri.
Lopun aikaansa Potter pyhitti elokuvian tekemiselle.
In between,Jeanne Labrune writes and works indifferently for cinema and television.
Jeanne Labrune kirjoitti tänä aikana paljon ja työskenteli sekä elokuvassa että televisiossa. visiossa.
Again in France, a trend which is first general becomes more apparent in the eighties: actresses wanting to be on the other side of the camera as directors.
Ranskassa on aina ollut tavanomaista, että näyttelijättäret haluavat vaihtaa kameran toi selle puolelle ja tulla ohjaajiksi.
Juliet Berto (1947­1990), after having acted in several films by well known "Nouvelle Vague" directors (J.L Godard, J. Rivette...), makes Neige (1981) and Cap Canaille (1983). Christine Pascal (born
Tämä aluksi hajanainen suuntaus voimistui 1980-luvulla. Sen jälkeen, kun Juliet Berto (1947-1990) oli näytellyt merkittävien "uuden aallon" elo huhti, touko, kesäkuu 1996 · nro 43
1992 Critell Festival everything that is not very profitable, every thing that is not entertaining.
sukupolvi pitää lopullisesti saavutettuna.
There is a devaluation of everything that is speculative and intellectually disturbing.
On välttämätöntä olla varuillaan, ja se ei ole kaikille itsestään selvää.
Besides that, with regard to feminism, the things that women of my generation acquired through their struggle are now considered by the next generation as definitive. The need for vigilance is not a "given" for everyone.
Tällä hetkellä miehet ja naiset eivät voi tehdä muuta kuin vastustaa typeriä puheita, uskomusten paluuta, taikauskoa, kaikkea sitä lapsellista ja vaarallista raakalaismaisuutta, joka liittyy taloudelliseen lamaan ja maailman rakennemuutokseen.
"Nothing predisposed me to make films, and yet that is what happened, I progressively learned to fill the gaps in my knowledge of filmmaking - which were total in the field.
"Mikään ei pakottanut minua tekemään elokuvia, ja kuitenkin näin tapahtui. Askel askeleelta opin täyttämään tiedoissani olevia aukkoja, jotka olivat totta puhuen valtavia tällä alueella.
The important thing is that the choice was made.
Tärkeää oli se, että olin tehnyt valinnan.
I started proposing television projects without knowing a soul.
Aloin ehdottaa projekteja televisioon tuntematta ketään.
The technique I learned based on my needs.
Teknillisen toteutuksen opin tarkastellessani työssä tarvittavia välineitä käyttäviä teknikoita.
I asked the technicians about the instruments that we were using, their per formance, I tried to be as precise as possible in my requests so that the others, who had the technical know-how, could help me materialise what I was looking for by find ing the techniques as they were needed, and not the other way around.
Yritin olla niin tarkka kuin mahdollista vaatimuksieni suhteen, jotta ne, joilla oli teknillinen pätevyys, voisivat auttaa minua toteuttamaan sen, mitä etsin. Pyrin siihen, että tekniikka vastaisi tarpeitani, eikä päin vastoin.
It is not technique that poses problems in cinema.
Teknillinen toteutus ei ole ongelma elokuvissa.
Technique is there to resolve problems of expression.
Tekniikka on mukana ilmaisuun liittyvien ongelmien ratkaisemista varten.
I have always found willing "co-conspirators" from among the technical teams.
Minä olen aina ollut hyödyntänyt tekniikkaa työssäni.
The second television channel asked me to propose another original project.
Toinen televisiokanava pyysi minua laati maan uutta projektia.
I wrote and filmed La Digue, then, for the first channel which was still public, La Part de l'autre.
Kirjoitin ja ohjasin La Diguen, jonka jälkeen tein yleisradiokanavalle elokuvan La Part de Vautren.
The latter film I presented to the jury for Perspectives in Cannes. It was nominated.
Esitin tämän elokuvan Cannesin filmifestivaalien valinta komitealle, joka hyväksyi sen.
I felt at the time that television was going downhill, becoming the mental misery that it is today, with the exception of a few very rare programmes.
Tuolloin minusta tuntui, että televisio oli pilaantumassa ja vaipumassa henkiseen puutostilaan, jollaisena sitä pidetään nykyään, joitain erittäin harvoja poikkeuksia lukuunottamatta.
It became increasingly difficult to make original and ambitious projects.
Oli yhä vaikeampaa tehdä omaperäisiä ja kunnianhimoisia projekteja.
When we succeeded, they were mishandled, given a late time slot, taken off the programme from one day to the next.
Kun onnistui saa maan sellaisen aikaan, se pahoinpideltiin, työnnettiin myöhempään lähetysaikaan, pois tettiin nopeasti ohjelmistosta.
The environment in television became more and more miserable, cynical, with little ambition intellectually-speaking, contemptuous and commercial.
Television henkinen tila muuttui yhä kehnommaksi, kyynisemmäksi, älyllisesti kunnianhimottomammaksi, ylenkatsovammaksi ja kaupallisemmaksi.
I did not see how I could work there any longer and I had learned enough to want to take on more ambitious, more complex projects.
En ymmärtänyt, miten voisin enää työskennellä siellä. Olin oppinut tarpeeksi, ja halusin tehdä jotain kunnianhimoisempaa ja monimutkaisempaa.
I wanted to film with 35 mm and have more shooting time.
Halusin kuvat 35 mm levyiselle filmille, ja tarvitsin enemmän kuvausaikaa.
That is when I decided not to work for television again until I had made my first full-length film for cinema.
Silloin päätin, etten enää työskentele televisiolle, vaan tekisin ensimmäisen pitkän elokuvani.
That is what happened.
Näin tapahtui.
I wrote the screenplay for De Sable et de sang which ful filled a true desire, and I took three years to make it.
Tein mitä todella halusin ja kirjoitin käsikirjoituksen elokuvaan De Sable et de sang. Tein elokuvaa kolme vuotta.
There was the period of religions, then that of ideologies.
Uskonnon aikakautta seurasi ideologioiden aikakausi.
The collapse of ideologies is a good thing, but faced with that, few people know how to freely and consciously, despite the disarray, go about making their own way as rationally as possible in a very complex, very agitated world.
Ideologioiden murtuminen on hyvä asia, mutta sen edessä harvat osaavat sekasorrosta huolimatta kehittää itseään vapaasti ja selkeästi ja mahdollisimman rationaalisesti hyvin monimutkaisessa ja myrskyisässä maailmassa.
Many need saints to whom they can confess, need certitude even if misleading or false.
Monet tarvitsevat pyhimyksiä, joille omistautua, he kaipaavat varmuutta, vaikkakin se olisi pettävää ja väärää.
And so we return to religions, to beastly, fascist attitudes, to national egoism, class reactions, conformism, moralism.
Nykyään harvat uskaltavat sanoa mitä ajattelevat, harvat uskaltavat yleensä ajatella jotakin.
At the moment, few people dare say what they think, dare think anything, insofar as the dominant value is social success which attributes more importance to opportunism than to courage and sincerity.
Nykyyhteiskunnassa onnistuminen on vallitseva arvo, ja sen mukaan opportunismi ohittaa rohkeuden ja vilpittömyyden.
Social success is not contemptible, but it is not a merit in itself either, nor is recognition.
Yhteiskunnallinen onnistuminen ei ole halveksittavaa, mutta ei se, eikä myöskään tun nettuus, itseisarvona ole kunnioitettavaa.
What I admire is intelligence, courage, sensitivity.
Minä ihailen älykkyyttä, rohkeutta, herkkyyttä.
Those qualities are currently looked down upon in favour of cynicism, authority, power.
Näitä arvoja halveksitaan, kun taas kyynillisyyttä, näppäryyttä ja voimaa ihannoidaan.
We are once again falling into obscurantism at a time when science is helping us to discover extraordinary things, when new technology is increasing our capabilities tenfold.
Uppoudumme uudelleen hämäryyteen hetkellä, jolloin tieteiden avulla saamme tie tää erilaisista, epätavallisista asioista, ja kun uudet tekniikat kymmenkertaistavat entisen kapasiteettimme.
What can we do but not give in to foolish pragmatism, try to keep a clear mind and have the courage to love what we love, not to love what we don't love and have the courage to say so.
Ihmisen on vastustettava tätä, yritettävä säilyttää hieman typerää käy tännöllisyyttä, selväjärkisyyttä ja rohkeutta pitää siitä mistä pitää, olla pitämättä siitä mistä ei pidä ja rohkeutta ilmaista se.
Among these things are feminism.
Eräs tällainen asia on feminismi.
Today, to say that we are feminist is suspect, like something that has gone out of fashion.
Sanoa nykypäivänä olevansa feministi on epäilyttävää, kuin se olisi kadonnut muodista.
I continue to say, obstinately, that I am a feminist and consequently act as such.
Minä väitän yhä itsepintaisesti olevani feministi, ja käyttäydyn sen mukaisesti.
I don't know what the future holds.
En tiedä mitä tulevaisuudessa tapahtuu.
Perhaps the near future will be dark.
Lähitulevaisuus on ehkä ankea.
I just don't know." ·
En tiedä siitä mitään".·