natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the resolution, it is unacceptable for citizens of the Union to be dependent on protection by the nation al courts against actions by Europol and for the ECJ not (yet) to have jurisdiction in disputes concerning interpretation.
Parlamentin mielestä ei voida hyväksyä sitä, että unionin kansalaiset joutuvat käyttämään kansallisia tuomioistuimia Europolin toimenpiteitä vastaan eikä sitä että Euroopan tuomioistuin ei myöskään (vielä) ole toimivaltainen tulkintariitojen yhteydessä.
For these reasons the European Parliament called on the national parliaments to postpone ratification of the Convention until the question of ECJ jurisdiction was resolved positively.
Tästä syystä Euroopan parlamentti on kehottanut kansallisia parlamentteja siirtämään sopimuksen ratifiointia, kunnes yhteisön tuomioistuimen toimivaltuutta koskeva asia on saanut myönteisen ratkaisun.
This problem has since been resolved, by a compromise reached at the Florence sum mit in 1996 whereby recourse to the European Court of Justice has largely been made possible.
Tämä ongelma on tässä vaiheessa jo ratkaistu vuoden 1996 Firenzen huippukokouksen kompromissilla, jonka avulla suurelta osin avattiin tie yhteisön tuomioistuimeen.
Police and judicial cooperation has developed through a number of international committees under the auspices of the United Nations, the Council of Europe and the European Union.
Yhteistyötä oikeus- ja poliisiasioissa on kehitetty useissa kansainvälisissä elimissä Yhdistyneiden kansakuntien, Eurooppaneuvoston ja Euroopan unionin puitteissa.
At EU level, cooperation is the object of a number of inter-State working groups and the Group of Schengen States (*4.11.1.).
EU:n tasolla tätä yhteistyötä luonnehtii joukko maidenvälisiä työryhmiä ja Schengen-valtioiden ryhmä (*4.11.1).
The Maastricht European Council agreed on the creation of a European police office (EUROPOL).
Maastrichtin Eurooppaneuvosto teki päätöksen euroop palaisen poliisiviranomaisen (Europol) luomisesta.
The Europol Convention was signed on 26 July 1995.
Europol-soplmus allekirjoitettiin 26.07.1995.
Since the ratification procedures were not expected to be completed
Koska kuitenkin oli odotettavissa, ettei ratifiointimenettelyjä
VISA, IMMIGRATION AND ASYLUM POLICY
VIISUMI-, MAAHANMUUTTO- JA TURVAPAIKKAPOLITIIKKA
International cooperation
Yhteistyö kansainvälisoikeudellisella tasolla
— Owing to the absence of explicit regulatory powers, EC action to date has been based on Articles 3c, 8a, 100, 100a, 118 and 235 of the EC Treaty.
— Tähänastinen toiminta on nimenomaisen sääntelytoimivallan puuttumisen tähden nojautunut Rooman sopimuksen 3 c, 8 a, 100, 100 a, 118 ja 235 artiklaan.
In part, a general competence in external matters parallel to Article 48 et seq. of the EC Treaty (free movement of persons) is assumed.
Osittain tunnustetaan myös yleinen, rinnakkain Rooman sopimuksen 48- artiklan (henkilöiden vapaata liikkumista koskevat säännökset) kanssa implisiittisesti olemassa oleva ulkoinen toimivalta.
— Article 100c of the EC Treaty, inserted by the Treaty on European Union, provides for certain competences as regards immigration issues.
— Maastrichtin sopimuksen kautta Rooman sopimuk seen lisätyssä 100 c artiklassa edellytetään myös slirtolaisuuskysymyksiä koskevia toimivaltuuksia.
These may be extended through the procedure pursuant to Article K.9.
Niitä voidaan laajentaa K.9 artiklan mukaisen menettelyn kautta.
However, the main responsibility for immigration policy continues to lie with the Member States.
Maahanmuuttopolitiikka kuuluu kuitenkin pääasiassa edelleenkin jäsenvaltioiden toimivallan piiriin.
— Article K. 1(1) and (3) of the Treaty on European Union declares asylum and immigration policy to be a matter of common interest.
— Unionisopimuksen K.1 artiklan 1 ja 3 kohdassa julistetaan turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka yhteistä etua koskeviksi asioiksi.
— In general:
— Yleistä:
United Nations Universal Declaration of Human Rights;
Yhdistyneiden kansakuntien yleinen ihmisoikeuksien julistus
A significant amount of work on the harmonization of entry and residence policy with regard to thirdcountry nationals has been carried out in the various inter state committees, for example, the Convention on the crossing of external borders, drawn up by the Ad hoc Group on Immigration, which has, however, not yet been signed.
Ulkorajojen ylittämistä koskevan-tosin toistaiseksi allekirjoittamat toman-sopimuksen luonnos on esimerkiksi syntynyt maahanmuuttoa käsittelevässä ad hoc -ryhmässä.
It defines the common standard for controls at external borders and provides for common visa regulations and regulations against illegal immigration.
Siinä määritellään yhteiset standardit ulkorajoilla suoritettavalle valvonnalle ja säädetään yhteiset viisumimääräykset ja laittoman maahanmuuton vastaiset määräykset.
It follows on from the provisions of the Convention of 19 June 1990 implementing the Schengen Agreement, to which, after the completion of the ratification procedure by some new signatory states, all Member States except Denmark, Finland, Sweden and the United Kingdom belong.
Se ottaa lähtökohdaksi 19.06.1990 tehdyn Schengenin sopimuk sen soveltamissopimuksen, johon kuuluvat eräiden uusien jäsenten ratifiointimenettelyjen päättämisen jälkeen kaikki jäsenvaltiot lukuun ottamatta Tanskaa, Suomea, Ruotsia ja Iso-Britanniaa.
This agreement concerns in particular freedom of movement for thirdcountry nationals.
Tämä sopimus koskee erityisesti myös kolmansien maiden kansalaisten vapaata liikkuvuutta.
The right to free movement is to be granted where the person concerned has entered legally and where the length of stay in the territory of the Member States does not exceed three months.
Vapaa liikkuvuus on tarkoitus taata silloin kun kyseessä oleva henkilö oleskelee laillisesti ja korkeintaan kolme kuukautta jäsenvaltioiden alueella.
There are as yet no regulations on the entry, stay and expulsion of thirdcountry nationals who wish to stay for longer than three months in the territory of the contracting parties.
Edelleen sääntelemättä jäävät sellaisten kolmansien maiden kansalaisten maahantulo, maassaoleskelu ja karkottaminen, jotka haluaisivat oleskella sopimuspuolien alueella yli kolme kuukautta.
Article 3 of the European Convention on Human Rights;
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artikla
Dublin Convention of 15 June 1990 on the Member State responsible for examining an application for asylum (not yet in force);
15.06.1990 solmittu turvapaikka-anomuksen tarkastamisesta vastuussa olevaa maata koskeva Dublinin sopimus (ei vielä voimassa)
Another international agreement is the Agreement on the readmission of illegal immigrants and illegal residents, which was concluded between Germany, France, Italy, the BENELUX States and Poland on 29 March 1991 and is open for signature by other States.
Myös kansainvälisen oikeuden tasolla solmittiin Saksan, Ranskan, Italian, Benelux-valtioiden ja Puolan välillä 29.03.1991 laittomasti maassa olevien henkilöiden palauttamista koskeva sopimus, johon myös muiden valtioiden on mahdollista liittyä.
Further agreements on the return of emigrants are being sought with other countries of emigration.
Muiden siirtolaisten lähtömaiden kanssa pyritään myös palauttamissopimuksiin.
Convention on the crossing of external borders (not yet signed).
Yhteisön ulkorajoilla tapahtuvaa rajanylitystä koskeva sopimus (ei vielä allekirjoitettu).
The EC, too, has concluded agreements on immigration with certain countries, such as Turkey (Agreement establishing an association between the EEC and Turkey of 12 September 1963), the Maghreb States - Algeria, Morocco and Tunisia - (Cooperation agreement of 26 September 1978) and the ACP States (Lomé Convention).
EY on solminut eräiden maiden kanssa maahanmuuttoa koskevia sopimuksia, esim. Turkin (12.09.1963 ETYn ja Turkin välillä solmittu assosiaatiosopimus), Maghrebmaiden: Algerian, Marokon ja Tunisian kanssa (26.09.1978 solmittu yhteistyösopimus) ja AKT-maiden kanssa (Lomen sopimus).
While these agreements prohibit discrimination against nationals of the third countries concerned who are legally working in the Communities, they do not include any direct, subjective rights that may be invoked by individual thirdcountry nationals.
Nämä sopimukset sisältävät tosin kyseisten kolmansien maiden kansalaisia koskevia syrjintäkieltoja, mutta eivät kuitenkaan välittömiä subjektiivisia oikeuksia, joihin yksittäiset kolmansien maiden kansalaiset voisivat vedota.
Special arrangements on access to the labour market, education and vocational training, applying to Turkish nationals alone, were introduced by Decision 1/80 adopted by the EEC/Turkey Association Council, which also banned the introduction of new employment restrictions by Member States.
Vain Turkin kansalaisten yhteydessä on ETYn ja Turkin assosiaationeuvoston antamasta päätöksestä 1/80 lähtien sovellettu työmarkkinoille pääsyä, koulutusta ja ammattikoulutusta koskevia erityisehtoja sekä uusien työhön hakeutumiseen liittyvien jäsenvaltiotason rajoitusten käyttöönottokieltoa.
The completion of the internal market and the everincreasing numbers seeking to immigrate into Member States have highlighted the need for joint action.
Sisämarkkinoiden toteutuminen ja yhteisön jäsenvaltioihin samanaikaisesti kohdistuvat alituisesti kasvavat maahanmuuttopaineet korostavat yhteisen toiminnan vält tämättömyyttä.
On the one hand, the objectives for immigration and visa policy should be to regulate entry and residence rights, access to employment and questions concerning the reunion of families and to improve the social integration of immigrants in the Member States.
Maahanmuuttoa ja viisumeja koskevassa politiikassa on kyse toisaalta maahantulon ja oleskeluoikeuden, ansiotyön sallimisen ja perheiden yhdistämistä koskevien kysymysten sääntelystä sekä maahanmuuttajien sosiaalisen integraation parantamisesta jäsenvaltioissa.
On the other hand, in order to avoid unequal burdens on individual Member States there is a need for tighter control and channelling of immigration and the development and approximation of regulatory instruments, particularly as regards visa policy and controls at external borders, in order to combat illegal immigration and organized gangs involved in smuggling immigrants.
Toisaalta on yksittäisten jäsenvaltioiden epätasaisen kuormituksen estämiseksi tarpeen vahvistaa valvontaa ja kanavoida maahanmuuttovirtoja sekä jatkaa järjestysoikeudellisten keinojen kehittämistä ja yhtenäistämistä, erityisesti viisumipolitiikan ja ulkorajojen valvonnan suhteen, laittoman maahanmuuton ja jär jestäytyneen ihmissalakuljetuksen estämiseksi.
The first international agreement which also concerned the issue of asylum is the BENELUX Convention of 11 April 1960 on the transfer of controls on persons to the external frontiers of the territory of the BENELUX States.
Ensimmäinen kansainvälinen, myös turvapaikkaongelmi¡n liittyvä sopimus on 11.04.1960 solmittu Beneluxsöpimus, joka koskee henkilövalvonnan siirtämistä Benelux-valtioiden alueen ulkorajoille.
On 13 May 1984, France and Germany concluded an agreement on the gradual abolition of controls at the Franco-German border, which also included provisions for a harmonization of visa regulations.
Ranska ja Saksa solmivat 13.05.1984 valvonnan asteittaista poistamista Saksan ja Ranskan välisellä rajalla koskevan sopimuk sen, johon muun muassa sisältyy vlisumimääräysten yhtenäistäminen.
This agreement served as a model for the Schengen Agreement of 14 June 1985 on the gradual abolition of controls at the com mon borders. The Schengen Implementing Convention of
Tätä sopimusta on käytetty esikuvana 14.06.1985 solmitulle valvonnan asteittaista purkamista yhteisillä rajoilla koskevalle Schengenin sopimukselle.
Where asylum policy is concerned, too, the aim is to harmonize the, at times widely differing, national regulations of the Member States in this area.
Turvapaikkaongelmia käsittelee perusteellisemmin 19.06.1990 solmittu Schengenin sopimuksen soveltamissopimus.
The primary con cern here is to standardize asylum procedures so as to guarantee that each application for asylum is considered by a single Member State, that asylumseekers are not sent from one Member State to another and that all applications are dealt with quickly.
Sen mukaan on toimivalta turvapaikka-anomuksen käsittelyn osalta ainoastaan yhdellä valtiolla. Minkä valtion tehtävänä hakemuksen käsittely on, säädetään
Clearly defined criteria are used to determine which State this is.
Yhteiset politiikat tarkkaan määriteltyjen kriteerien avulla.
On 30 November and 1 December 1992, the Council adopted resolutions on 'manifestly unfounded applications for asylum' and on a harmonized definition of 'host third countries' (third countries to which the asylum-seeker was first admitted) as well as conclusions on safe countries of origin.
Neuvosto hyväksyi 30.11./01.12.1992 päätöslauselmat, jotka koskivat "selvästi perusteettomia turvapaikkahakemuksia" ja "Host Third Countries" -käsitteen (turvapaikanhakijan ensimmäiseksi vastaanottaneet kolmannet maat) yhdenmukaistettua määritelmää, sekä turvallisia lähtömaita koskevat päätelmät.
These establish the criteria for identifying manifestly unfounded applications for asylum, which can then be dealt with through an accelerated procedure.
Niissä esitetään kriteerit selvästi perusteettomille turvapaikka-anomuksille, jotka sitten voidaan käsitellä nopeutetussa menettelyssä.
Moreover, asylumseekers who have already been admitted by a safe third country are to be returned to that coun try.
Lisäksi esitetään, että ne turvapaikanhakijat, jotka jo oli vastaanotettu turvalliseen kolmanteen maahan, palautettaisiin sinne.
The Dublin Convention of 15 June 1990 concerning the Member State responsible for examining an application for asylum (first asylum convention) - not yet ratified by all parties - obliges the State responsible to examine the applications submitted to its authorities and to grant asylum where there is a positive verdict in the asylum application procedure.
Dublinissa 15.06.1990 solmittu sopimus, joka koskee turvapaikkahakemuksen käsittelyn osalta toimivaltaista valtiota (ensimmäistä turvapaikkaa koskeva sopimus) ja jota eivät kaikki osapuolet vielä ole ratifioineet, velvoittaa kulloinkin toimivaltaisen valtion tarkastamaan omille viranomaisilleen jätetyt hakemukset ja antamaan turvapaikan siinä tapauksessa, että menettelyssä päädytään myön teiseen tulokseen.
The outcome of the procedure for granting asylum in the State responsible is binding in principle on all the contracting parties.
Toimivaltaisessa maassa suoritetun hyväksymismenettelyn tulos sitoo periaatteessa kaikkia sopimusvaltioita.
Development of a Community immigration and asylum policy
Yhteisön maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikan kehitys
The Council and Commission have adopted a somewhat cautious approach to immigration and asylum policy. This is primarily attributable to the Member States' strictly limited willingness to restrict their sovereignty in this area.
Neuvoston ja komission maahanmuutto- ja turva paikkapolitiikkaa leimaa tietynlainen pidättyvyys, joka johtuu ennen kaikkea siitä, etteivät jäsenvaltiot ole kovin innokkaita luopumaan tähän alaan liittyvästä riippumattomuudestaan.
In addition, there are uncertainties about the powers laid down in Article 100c ECT, which are not explicitly spelled out.
Asiaa vaikeuttavat lisäksi epäselvyydet, jotka johtuvat siitä, että Rooman sopimuksen 100 c artiklassa ei ole nimenomaisesti mainittu toimivaltuuksia.
A measure of progress towards bringing at least some aspects of the Third Pillar of the European Union within the Community system was marked by Article 100c ECT.
Rooman sopimuksen 100 c artiklan kautta pantiin alulle ainakin eräiden Euroopan unionin kolmannen pilarin osaalueiden tietynlainen kehittäminen osaksi yhteisön toimi vallan alaa.
On the basis of this provision, the Council Regulation determining third countries whose nationals are subject to visa requirements was adopted on 25 September 1995.
Mainitun määräykseen nojalla säädettiin 25.09.1995 neuvoston asetus, jossa määritellään ne kolmannet maat, joiden kansalaiset ovat viisumipakon alaisia.
The Regulation laying down a uniform format for visas for thirdcountry nationals was adopted on 29 May 1995.
Asetus kolmansien maiden kansalaisten tarvitsemien viisumien yhdenmukaisesta muodosta ja sisällöstä säädettiin 29.05.1995.
On 4 June 1996 the Council of Ministers of Justice and Home Affairs considered three Commission proposals for directives on the abolition of checks on persons at internal frontiers, the amendment of secondary legislation as regards the free movement of workers and members of their families and the right of thirdcountry nationals to travel freely within the Community.
Oikeus- ja sisäasiain neu vosto käsitteli 04.06.1996 komission direktiiviesityksiä henkilövalvonnan poistamisesta sisärajoilla, työntekijöiden ja heidän perheenjäsentensä vapaata liikkuvuutta koskevan johdetun oikeuden muuttamista ja kolmansien maiden kansalaisten matkustamisvapaudesta yhteisön alueella.
Parliament has addressed the issue of immigration and asylum in numerous debates, questions and resolutions.
Parlamentti on käsitellyt maahanmuutto- ja turva paikkakysymyksiä useissa keskusteluissa, kysymyksissä ja päätöslauselmissa.
For instance, in a resolution it adopted on 9 June 1983, Parliament called on the Commission to draw up proposals on the harmonization of asylum law.
Parlamentti hyväksyi 09.05.1985 siirtolaisuuspolitiikan suuntaviivoja koskevan päätöslauselman ja 12.06.1986 kolmansien maiden kansalaisten viisumipakkoa koske van päätöslauselman [1].
As early as 1978, the Commission submitted a proposal for a Council directive on illegal immigrants and the employment of thirdcountry nationals.
Komissio laati jo vuonna 1978 kolmansien maiden kansalaisten laitonta maahanmuuttoa ja laitonta työn tekoa koskevan direktiiviesityksen.
The Council did not act on this, however, and it was therefore withdrawn in 1984.
Neuvosto ei kuitenkaan ottanut sitä käsiteltäväkseen, joten se peru utettiin vuonna 1984.
In 1985, the Commission then adopted the 'Guidelines for a Community Migration Policy', in which it again stressed the need for a common policy.
Vuonna 1985 komissio hyväksyi "yhteisön siirtolaispolitiikkaa koskevat suuntaviivat". Niissä se jälleen korostaa yhteisen politiikan tarpeellisuutta.
The Council resolution adopted in response, however, clearly stated that it regarded the entry, residence and employment of thirdcountry nationals as issues which were exclusively a matter for the Member States.
Neuvoston asiasta antamassa päätöslauselmassa tähdennettiin kuitenkin, että neuvosto pitää lähtökohtana jäsenvaltioiden yksinomaista toimivaltaa asioissa, jotka koskevat maahantuloa, maassa oleskelua ja oikeutta työntekoon.
That same year, five Member States brought a case before the European Court of Justice.
Samana vuonna viisi jäsenvaltiota aloitti oikeudenkäynnin Euroopan yhteisön tuomioistuimessa.
The case concerned a Commission decision to introduce an information and consultation procedure on migration policy with regard to third coun tries.
Riidan kohteena oli komission päätös ilmoitus- ja yhteensovittamismenettelyn käyttöönottamisesta kolmansia maita koskevassa siirtolaisuuspolitiikassa.
The ECJ did not fully rule out the possibility of Community competence, but it did confirm its restricted scope.
Euroopan yhteisön tuomioistuin ei sulkenut EY:n toimivaltaa kokonaan pois, mutta vahvisti sen vain rajallisessa laajuudessa.
The Commission subsequently adopted a revised version of the decision.
Komissio antoi sen jälkeen päätöksen korjatussa muodossa.
It adopted a resolution on guidelines for Community policy on migration on 9 May 1985 and a resolution on visa requirements for citizens of third countries on 12 June 1986 [1].
Mainituissa päätöslauselmissa, samoin kuin 15.03.1990 antamassaan päätöslauselmassa henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta sisämarkkinoilla [2], parlamentti suhtautuu kriittisesti muiden yhteisön toimielinten varovaiseen toim intaan.
This resolution takes a critical view of the cautious approach adopted by other Community bodies, as does its resolution of 15 March 1990 on the free move ment of persons in the internal market [2].It also deplores, as also in its resolution of 13 September 1991 on the free movement of persons and security in the European Community, the Inadequate involvement of Parliament [3].
Samalla se pahoittelee-kuten myös 13.09.1991 henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta ja turvallisuudesta yhteisöissä antamassaan päätöslauselmassa- sitä, ettei parlamentilla ole osallistumismahdollisuuksia [3].
In its resolution of 12 March 1987 (Vetter report), the European Parliament called on Member States to be generous in their treatment of applications for asylum [4].
Parlamentti on kehottanut 12.03.1987 antamassaan päätöslauselmassa ("Vetterin mietinnössä") jäsenvaltioita suhtautumaan suurpiirteisesti turvapaikkahakemusten käsittelyyn [4].
In its White Paper on the Completion of the Internal Market (1985) the Commission submitted proposals for the shaping of a common immigration policy to be imple mented by the Council by 1990.
Sisämarkkinoiden valkoisessa kirjassa (1985) komissio esitti yhteisen maahanmuuttopolitiikan luomiseksi vaa timuksia ja ehdotuksia, jotka neuvoston oli määrä toteuttaa vuoteen 1990 mennessä.
The Commission also pledged to submit proposals concerning the right of asylum by 1988.
Lisäksi komissio sitoutui tekemään ehdotuksia turvapaikkaoikeuteen liittyvistä toimenpiteistä vuoteen 1988 mennessä.
A draft directive on the right of asylum was submitted in 1989.
Vuonna 1989 se sitten antoi turvapaikkaoikeutta koskevan direktiiviesityksen.
It contained, inter alia, regulations on cooperation in the fields of information exchange, on the procedure to be followed in cases of overlapping responsibilities, on coordination of the criteria for determining refugee status and the granting of freedom of movement to recognized refugees.
Se sisälsi mm. seuraavien alojen yhteistyötä koske via sääntelyjä: tietojenvaihto, ristiriitasäännöt toimivaltuuksien päällekkäisyyden varalta, pakolaisstatuksen edellytysten koordinointi sekä vapaan liikkuvuuden takaaminen tunnustetuille pakolaisille.
A corresponding directive has not been adopted to date.
Vastaavaa direktiiviä ei kuitenkaan ole hyväksytty.
In its resolution of 14 June 1990 on the Schengen Agreement and on the Dublin Asylum Convention, Parliament again criticized the inter-State nature of the activities by Community bodies in this area, and hence the lack of parliamentary oversight [5].
Schengenin sopimuksesta ja ensimmäistä turvapaikkaa koskevasta Dublinin sopimuksesta 14.06.1990 antamassaan päätöslauselmassa parlamentti on uudelleen arvostellut EYn toimielinten toiminnan valtioidenvälistä luonnetta tällä alalla ja samalla sitä, ettei parlamentilla ole valvontamahdollisuuksia [5].
In addition, the first asylum convention was too restrictive and gave cause for concern as regards data protection.
Ensimmäistä turvapaikkaa koskeva sopimus on parlamentin mielestä myös liian tiukka ja tietosuojan kannalta arveluttava.
In its resolution of 18 November 1992 on the harmonization within the EC of asylum law and policies (Cooney report), Parliament made comprehensive demands regarding the regulation of asylum procedures [6].
Turvapaikkaoikeuden ja turvapaikkapolitiikan yhtenäistämistä EYssä koskevassa, 18.11.1992 antamassaan päätöslauselmassa (COONEYn mietintö) parla-
In a further report in 1988, the Commission described a common visa policy and increased controls at external borders as being essential for the completion of the inter nal market.
Komissio katsoi vuonna 1988 antamassaan kertomuksessa, että yhteinen viisumipolitiikka ja valvonnan vahvistaminen ulkorajoilla ovat välttämättömiä toimenpiteitä sisämarkkinoiden toteuttamista varten.
Other measures were stated to be desirable.
Muut toimenpiteet katsottiin suotaviksi.
In other respects, the Commission report took a wait-and-see stance and stressed the subsidiarity of Community action in this field.
Muutoin tässä kertomuksessa on merkkejä komission asettumisesta odottavalle kannalle samalla kun se korostaa yhteisön toiminnan toissijaisuutta. ta.