natgillin/translations-raw huggingface dataset:
liable to distort the comparative picture which emerges from the ESSPROS and ECHP data, though the amounts involved seem in most cases to be relatively small (though there are exceptions, such as the UK where tax relief on private pension contributions is important).
Irlannin luku kuvastaa eläkeikäisen väestönosan suhteellista pienuutta, Italian luku puolestaan päinvastaista tilannetta ­Italian tässä mielessä epäsuotuisaa ikärakennetta korostaa tosin varhai­seläkeläisten suuri määrä.
The pattern of social expenditure
Alankomaissa ja Yhdis­tyneessä kuningaskunnassa kulutet­tiin vuonna 1995 huomattavasti enemmän varoja työkyvyttömyyse­ tuuksiin (4'/2% BKT:stä) kuin työttö­
While, in general, high unemploy­ment is often regarded as a primary cause of high levels of social spend­ing, in reality, transfers to the unem­ployed accounted for only 8% of total expenditure in the Union in 1995 (just under 27:7c of GDP) — less than spending on disability benefits and only a little higher than that on family allowances.
Vaikka korkeaa työttömyyttä pide­tään usein tärkeimpänä syynä korkei­siin sosiaalimenoihin, työttömille su­unnattujen tulonsiirtojen osuus kokonaismenoista oli unionissa vu­onna 1995 todellisuudessa vain 8%
Only in Belgium. Denmark.
(hieman alle 2'/2% BKT:stä). Niihin
Finland and Sweden, was expenditure on unemployment benefits significantly above 3% of GDP (4­5% in each case).
Tällä hetkellä ei ole käytettävissä luotettavia arvioita verovaikutuksis­ta, ja niiden jättäminen tarkastelun ulkopuolelle vääristänee ESSPROS­ja ECHP­tietojen antaman kuvan vertailtavuutta.
Old­age pensions are by some way the largest item of social protection expenditure in the Union, accounting for 42'/2% of the total in 1995, equi­
myysetuuksiin (3%). Asumisen tukemiseen ja sosiaalisen syrjäyty­misen vastaisiin toimiin kulutettiin unionissa samaan aikaan prosentin venan BKT:stä (Tanskassa, Ruotsis­sa ja Yhdistyneessä kuningaskunnas­sa yli 2% BKT:stä).
The pattern of variation between Member States differs from that shown by the figures for gross expen­diture relative to GDP.
Sosiaalimenojen rakenne käytettiin vähemmän varoja kuin työkyvyttömyysetuuksiin ja vain hieman enemmän kuin perhe­etuuk­siin.
Social trans­fers were highest in Belgium and France, at over 36% of net household income (though the figure for France is slightly overstated because trans­fers are measured gross of the rela­tively small amount of tax payable on them), and next highest in Italy, which is well below the Union aver­age in terms of the expenditure figures, at just under 337c.
Vain Belgiassa, Tanskassa, Suo­messa ja Ruotsissa työttömyysetuuk­sista aiheutuvien menojen osuus oli merkittävästi yli 3%:ia BKT:stä (kussakin maassa 4­5%).
They were similar to the average in Denmark and the Netherlands, as they were in Spain, where, like Italy, the ratio of expenditure to GDP is relatively low, below average in Germany.
Vanhuuseläkkeet ovat unionissa var­sin selvästi suurin menoerä.
Ireland.
Vuonna 1995 niiden osuus sosiaalimenoista oli 42'/:% eli 12% BKT:stä.
Luxembourg and the UK (at around 27% of net income) and lowest, in Greece and Portugal (257c and 227c, respectively), in line with the expen­diture figures.
Italiassa osuus oli huomattavasti suurempi kuin missään muussa jäsenvaltiossa (lukuun tosin sisältyy joitakin tulon­siirtoja, jotka muissa maissa makse­taan muilla nimikkeillä), nimittäin
valent to 127c of GDP.
Menoeristä toiseksi suurin on tervey­denhuolto.
The figure, however, varies from over 60% in Italy (157:7c of GDP) — far more than in any other Member State (but include some transfers allocated to other items in other countries) — to 32% > in Finland (107:7c of GDP) and only 257c in Ireland (57c of GDP). In the latter, this partly reflects the small proportion of the population above retirement age. just as the high figure in Italy reflects the opposite, though here the large numbers retiring early At the same time, such expenditure is only a very partial indicator of the costs of unemployment for systems of social protection.
Sen osuus kokonaiskulu­ista oli 22% niin koko unionin tasolla kuin kaikissa jäsenvaltioissakin, Tanskaa (vain 14%) lukuun ottamat­ta.
Not only does it reduce the finance available from taxes and contributions, but it also adds to spending in other areas.
Tämä vastaa 6%:ia BKT:stä.
Part of spending under disability benefits, housing allowances and social exclu­sion is also, in practice, related to unemployment — or. more gener­ally, to job shortages — as is a large part of spending on early retirement
Osu­us vaihtelee Tanskan ja Italian alle 5%:sta Ranskan 7'/2%:iin, joka puo­lestaan on huomattavasti korkeampi luku kuin missään muussa jäsenval­tiossa.
So far no reliable estimates are avail­able for the overall value of tax­ex­penditures and their exclusion is
Veroista ja maksuista kerättävä pääoma pienenee työttömyyden vu­oksi, ja menot lisääntyvät myös mu­illa aloilla. Osa työkyvyttömyys­ ja perhe­etuuksien, samoin kuin sosiaa­
Growth of social expenditure in real terms in Member States, 1990­93 and 1993­95
Sosiaalimenojen todellinen kasvu jäsenvaltioissa 1990­1993 ja 1993­1995
Total expenditure on social protection by broad function in Member States, 1995
Sosiaalisen suojelun kokonaismenot jäsenvaltioissa aiheluokittain (karkea luokitus) 1995
Annual average % change (expenditure deflated by GDP deflator)
Vuosimuutos keskimäärin % (Kulut BKT-deflatoituina)
D Other (including administration) ■ Unemployment ■ Health ■ Old-age (including survivors)
D Muu {sis. hallinto) D Työttömyys ■ Terveydenhoito ■ Vanhuus (sis. lesket ja orvot)
GR provisional data, no breakdown available
GR ennakkotieto, ei menolajittaista jakautumaa
DK 1990-94 and 1991-95. GR S S no data belore 1993
DK 1990-1994 ja 1994-1995, GR ja S ei tietoja ennen vuotta 1993
demising social protection and adapting systems to change ing growing strongly, in the latter, both growing slowly.
Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja järjestelmien mukauttaminen muutokseen
pensions (which are included as part of old-age pensions in about half the Member States rather than unem ployment compensation, as required under the ESSPROS classification).
Sosiaalimenojen kasvu den todellinen määrä laski vuosina 1993-1995, menojen keskimääräinen kasvu on ollut vuoden 1993 jälkeen enää puolet kolmea vuotta aiemmasta tasosta.
In the Netherlands and the UK. ex penditure on disability benefits was much higher than on unemployment benefits in 1995 (47:7c of GDP and 3%, respectively), while spending on housing and social exclusion amounted to another 1% of GDP across the Union (over 2% of GDP in Denmark.
lisyyden suuntaviivoissa. Toistaiseksi ei kuitenkaan ole juurikaan merkkejä siitä, että työvoimakustannusten (verot ja sosiaalimaksut) taso olisi laskenut.
Sweden and the UK).
Laskennallisen veroasteen arvioidaan itse asiassa nousseen: vuonna 1981 se oli 35% ja vuonna 1995 jo 42%.
Apart from unemployment benefits, old age pensions and health care showed the largest rise over the period (up by 1 % of Union GDP and 7:% respectively), in part reflecting the ageing of the population.
Sosiaaliseen suojeluun käytettyjen varojen osuus BKT:stä kasvoi vuosina 1990-1995 hiukan vajaasta 26%:sta28'/2%:iin.
was confined to the period 1990 to 1993, the years of recession when there was very little growth at all in GDP.
Eniten sosiaalimenot kasvoivat kaudella 1990-1995 Portugalissa (6-7% BKT:stä), jossa pyrittiin saattamaan suojelu vastaavalle tasolle kuin unionin pohjoisosissapa Suomessa, jossa työttömyys kasvoi jyrkemmin kuin missään muualla.
In the two years 1993 to 1995, social spending in the Union declined on average relative to GDP, rising only in Belgium, Germany and Austria and falling elsewhere.
Alankomaissa menot puolestaan hieman vähenivät suhteessa BKT:hen, kun taas Irlannissa ja Italiassa kasvu oli huomattavasti keskiarvoa vähäisempää (alle 1 %).
While this was partly due to some recovery in GDP, it was also the result of a marked slowdown after 1993 in the growth of social protection itself, to some extent reflecting the stabilisation of unemployment after the large rise which occurred during there cession years.
Irlannissa sekä BKT että sosiaalimenot kasvoivat voimakkaasti ja Italiassa hitaasti.
Sources of finance
Lisäksi sosiaalimenojen
Health care is the second largest item of expenditure, amounting to around 22% of the total in the Union, as well as in all Member States, except for Denmark (only 14%), and to some 6% of GDP. though varying from under 57c in Denmark and Italy to 77:% in France, well above the figure in any other Member State.
Työttömyysetuuksien ohella vanhuuseläkkeitten ja terveydenhuoltomenojen määrä kasvoi tarkasteluaikana voimakkaimmin (vanhuuseläkkeet l%:lla ja terveydenhuoltomenot
The growth of social expenditure
'/2%:lla unionin BKT:stä).
In real terms (adjusting for general inflation), social spending grew by an average of around 47:% a year in the Union in the three years 1990 to 1993. when GDP hardly increased at all.
Sosiaalista suojelua rahoitetaan kaikissa jäsenvaltioissa osittain sosiaaliturvamaksuilla, joita kannetaan pääasiassa työtuloista, ja osittain yleisillä verovaroilla. Joissakin maissa (Belgiassa, Ranskassa ja Luxemburgissa) on viime vuosina otettu käyttöön "korvamerkittyjä" veroja.
In the two years. 1993 to 1995, it went up by 17:% a year (Graph 2).
Viimeisimpien (vuoden 1995) luku jen mukaan rahoituksesta 65% tulee unionissa sosiaalimaksuista.
Only in Belgium and in Ireland (where GDP rose by over 9% a year) was there no reduction in the rate of real growth over the latter period.
Näistä 60% on peräisin työnantajien lakisääteisistä ja vapaaehtoisista maksuista (vastaa 40%:ia kokonaisrahoituksesta) ja 30% veroista - tämä osuus on käytännössä kokonaan lähtöisin yleisistä veroista.
Even after excluding unemployment benefits, which declined in real tenus between 1993 and 1995, average ex penditure growth after 1993 was half the rate in the three years before.
Vuosina 19931995 terveydenhuoltomenojen määrä BKT:hen suhteutettuna tosin laski eräissä maissa, kun taas vanhuuseläkkeitten määrä nousi sa man venan tai hiukan vähemmän kuin BKT:n kasvoi.
Total spending on social protection increased from just under 26% of GDP to 287:% over the five years 1990 to 1995 as compared with a rise of around 1% of GDP over the 1980s (on the previous ESSPROS definition).
Vuosina 19931995 unionin sosiaalimenojen suhde BKT:hen laski keskimääräisesti; kasvua ta pahtui vain Belgiassa, Saksassa ja Itävallassa, kun taas muualla menot vähenivät.
The increase was common to all Member States with the sole ex ception of the Netherlands, where there was a small fall.
Osittain tämä johtui BKT:n hienoisesta elpymisestä, mutta syynä oli myös sosiaalisen suojelun kasvun merkittävä hidastuminen vuoden 1993 jälkeen.
(Unfortunately, no estimates are available for the change in net terms, which is likely to have been less.)
Jossain määrin tämän voidaan katsoa kuvastavan työttömyystilanteen vakiintumista lamavuosina koetun voimakkaan ka svun jälkeen.
The funding of social protection con tinues to be the focus of much policy attention. The emphasis throughout the Union, as part of the attempt to increase job creation, has been on reducing non-wage labour costs.
Sosiaalimenojen todellinen kasvu (yleinen inflaatio huomioon otettu na) oli unionissa vuosina 1990-1993 noin4'/2% vuodessa BKT:n kasvaessa tuskin lainkaan.
This objective, proposed by the Commission in its White Paper on Growth.
Vuosien 19931995 aikana menot kasvoivat L/2% vuodessa (kaavio 2).
Competitiveness and Employment in 1993, was confirmed by several European Councils, especially in Dublin at the end of 1996, as well as in the Employment Guidelines adopted at the end of 1997.
Todellinen ka svu hidastui jälkimmäisen jakson aikana kaikkialla muualla paitsi Belgiassa ja Irlannissa (jossa BKT:n vuosikasvu oli yli 9%). Kun luvuista luetaan pois työttömyysetuudet, joi
However, so far there is little sign that the level of charges levied on labour (taxes and social contributions) has decreased.
Sosiaaliseen suojeluun kiinnitetään politiikassa edelleen paljon huomio ta.
In fact, the implicit tax rate is estimated to have increased from 357c in 1981 to 427c in 1995.
Koko unionin alueella on erityisesti pyritty vähentämään välillisiä työvoimakustannuksia osana pyrkimyksiä saada aikaan uusia työpaikkoja.
(Improvements in the coordination of taxation policies across the Union to address this issue are currently being discussed by the Tax ation Policy Group set up be the Eu ropean Council in Dublin at the end ofl996.)
Tämä komission valkoisessa kirjassaan Kasvu, kilpailukyky ja ty öllisyys ehdottama tavoite on vahvistettu useassa Eurooppa-neuvoston kokouksessa - erityisesti vuoden 1996 lopulla Dublinissa - sekä vuoden 1997 lopulla hyväksytyissä työl
The largest rise in social expenditure over the five years 1990 to 1995 (67% of GDP) occurred in Portugal, where efforts were being made to raise protection to the standards in the North of the Union, and Finland, where unemployment rose more steeply than anywhere else.
Näiden kahden rahoituslähteen suhteellinen painoarvo vaihtelee ma asta toiseen, mikä kuvastaa itse järjestelmän kehityshistoriaa. Niissä jäsenvaltioissa, joissa järjestelmän pohjana on työssäkäyvien sosiaalivakuutuksen järjestäminen eli nk.
By con trast, in the Netherlands, expenditure fell slightly relative to GDP, while in Ireland and Italy, the rise was well below average (under 1% of GDP), in the former, GDP and social spend
Bi-smarck-järjestelmä (näitä maita ovat Benelux-maat, Ranska, Saksa ja Itävalta), sosiaaliturvamaksujen osuus rahoituksesta on edelleen kaksi kolmasosaa - Ranskassa jopa 77%).
The rise, however, reflects in large measure the slowdown in GDP growth itself during the 1990s — to under 17:7c a year as against almost 27:% in the 1980s. Moreover, the rise
Pohjoismaissa, Yhdistyneessä ku ningaskunnassa ja Irlannissa järjestelmä pohjautuu sosiaaliavun tarjoamiseen sitä tarvitseville -Beveridge-järjestelmään -, ja näissä maissa sosiaaliturvamaksujen osuus kokonaisrahoituksesta on alle puolet
Modernising social protection and adapting systems to change tected.
Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja järjestelmien mukauttaminen muutokseen jöiden varsinaisilla palkoilla mitattuihin kokonaispalkkakuluihin) Portugalia ja Irlantia lukuun ottamatta kaikissa jäsenvaltioissa, joista tietoja on saatavissa.
In line with stated policy aims, however, there has been some shift to other sources during the 1990s.
(Kreikasta, Luxemburgista ja Ruotsista ei tietoja ole käytössä.)
2 limited to a very few countries (in France, their share of revenue rose from 37:7c in 1990 to 87c in 1995), is the increase in contributions levied on old-age pensioners and other benefit recipients.
Eteläisistä jäsenvaltioista sosiaaliturvamaksujen osuus tu loista on vähintään kaksi kolmannes ta Kreikassa, Espanjassa ja Italiassa ja Portugalissa sosiaalimaksujen osuus on hieman alle puolet.
This reflects both the growing real income of pensioners and the desire to spread the cost of financing more evenly across the population.
saada muita tukia sen takaamiseksi, etteivät heidän tulonsa jäisi vähimmäistason alle).
Nevertheless, only in the Netherlands (87:%) and Germany (4%) are they a significant source of funding.
Heidän osuutensa vaihteli kuitenkin voimakkaasti: alimmillaan se oli 5% tai vähemmän Belgiassa, Tanskassa, Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa hiukkasen suurempi ja Kreikassa, Italiassa ja Portugalissa noin kaksi kolmannesta (Alankomaista, Itävallasta, Suomesta ja Ruotsista ei ole vertailukelpoisia tietoja ECHP:ssä, ja Luxemburgista tietoja ei ole kerätty riittävästi.)
The funding for social protection in all Member States comes partly from social contributions, levied mostly on income from employment, and partly from general taxation, though in a few countries (Belgium, France and Luxembourg, in particular) 'earmarked' taxes have been introduced in recent years.
Merkittävää rahoitukseen liittyvää kehitystä oli vain harvoissa maissa käyttöönotettujen korvamerkittyjen verojen (Ranskassa niiden osuus tu loista nousi vuosina 1990-1995 3'/2%:sta 8:%:iin) lisäksi vanhuuseläkkeen ja muiden etuuksien saajilta kerättyjen maksujen lisääntyminen.
On the latest figures (for 1995), around 65% of finance in the Union still comes from contributions, some 60% of these paid by employers, including voluntary as well as statutory contributions (ie 407c of total funding), and 307e from taxation, virtually all of this from general taxes.
Tämä kuvastaa sekä eläkeläisten reaalitulojen kasvamista että halua tasoittaa rahoitusvastuuta eri väestöryhmien kesken. Maksuilla on merkittävä osuus rahoituksessa kuitenkin vain Alankomaissa (8'/2%) ja Saksassa (4%).
Levels of unemployment benefit
Työttömyysetuuksien tasot
This shift was common to all Member States, except for Denmark and the Netherlands, where employers' contributions are relatively small, and Belgium.
Muutos tapahtui kaikissa jäsenvaltioissa paitsi Tanskassa ja Alankomaissa, joissa työnantajien maksuosuus on suhteellisen pieni, ja Belgiassa.
It was especially marked in Portugal and Finland, where revenue from employers' con tributions was reduced by some 20% in relative terms.
Erityisen merkittävä muutos oli Portugalissa ja Suomessa, joissa työnantajien suhteellinen maksuosuus pieneni noin 20%.
The relative weight of the two broad sources varies between countries, reflecting the historical development of the system itself.
Toiseksi, ne jotka etuutta saivat, sai vat kuukaudessa käteen vain hieman yli 50% työnteosta saatavista nettokuukausiansioista.
In Member States where the system has its origins in the provision of social insurance for those in employment (the so-called Bismarkian system) — the Benelux countries, France.
(On huomattava, että nämä nettokuukausiansiot saattoivat olla sekä töistä, joihin he siirtyivät työttöminä oltuaan, että töistä, joita he tekivät ennen työttömyyttä.)
In the Nordic countries, the UK and Ireland, where the system has its origins in the provision of social welfare for those in need (the so-called Beveridge system), social contributions account for less than half of total finance (407c or less in the UK and Ireland and only 237:% in Den mark).
Portugalissa vastaava suhde oli yli 75% (etuuksia tosin sai vain kolmannes työttömistä) ja Tanskassa, Ranskassa ja Irlannissa 6065%, kun taas Kreikassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa luku oli vain 25% (kaavio 3).
In the South of the Union, two-thirds or more of revenue comes from contributions in Greece.
Belgiassa ja Saksassa etuudet oli vat unionin keskitasoa, Espanjassa hieman sen yli ja Italiassa hieman alle.
Spain and Italy, but just under half in Portugal. tugal.
(On huomattava, että nämä luvut liittyvät vain työttömyysetuuksiin, ja kyseiset henkilöt voivat saada myös muita tulonsiirtoja, jotka voivat vaikuttaa etuuksien tasoon työtuloon verrattuna - ks. täydellisen kertomuksen luku 4.)
In relation to labour costs, however, the evidence suggests that employers' contributions increased slightly between 1990 and 1995 across the Union, while they remained virtually unchanged relative to GDP, despite their decline as a share of total funding for social pro tection.
Tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että vuosina 1990-1995 työnantaja maksut kasvoivat suhteessa työvoimakuluihin koko unionissa, kun ne pysyivät käytännössä muuttumattomina BKT:hen suhteutettuina.
Though governments have sought to relieve employers of some of the costs of financing social pro tection, therefore, this aim has generally been frustrated by the growth of expenditure — and funding require ments — at a higher rate than GDP and. accordingly, than the tax base from which revenue has to be raised.
Näin oli siitäkin huolimatta, että maksujen osuus sosiaalisen suojelun kokonaisrahoituksesta väheni.
The increase in employers" contributions relative to labour costs (or the overall wage bill as measured by the compensation of employees) was common to all Member States for which data exist (ie excluding Greece.
Hallitukset ovat pyrkineet vapauttamaan työnantajat joistakin sosiaalisesta suojelusta aiheutuvista kuluista.
Luxembourg and Sweden), except Portugal and Ireland.
Kulut ja rahoitusvaatimukset ovat kuitenkin kasva neet nopeammin kuin BKT ja veropohja, josta maksut on kerättävä, ja siksi tavoite ei yleensä ole toteutunut.
Data from the ECHP for the first time enable the actual level of benefit received by those out of work to be compared across the Union (whereas previously' it has been necessary to rely on the results of models — see Social Protection in Europe. 1995.
Eurooppalaisen kotitaloustiedustelun tiedot antavat ensi kerran mahdollisuuden vertailla työttömien saamien etuuksien todellista tasoa eri puolilla unionia.
Chapter 4 — which however well they capture the features of the benefit and tax systems in operation provide no indication of how representative the results for hypothetical cases are in reality).
(Aiemmin oli turvauduttava erilaisten mallien antamiin tuloksiin - ks.Sosiaalinen suojelu Euroopassa 1995, luku 4.
They indicate that, in practice, the disincentive to look for work associated with the benefit system seems to vary markedly across the Union.
Vaikka mallit antaisivatkin asianmukaisen kuvan sovellettujen etuus-ja verojärjestelmien piirteistä, on vaikea sanoa kuinka edustavia niiden kuvaamat tapaukset todellisuudessa ovat.)
In the first place, around a quarter of those aged 25 to 64 in the Union in 1993 who were unemployed for at least three months received no unemployment benefit at all (though they may have received other means of support to ensure that their income did not fall below a minimum level). This pro portion, however, varied from 5% or less in Belgium. Denmark.
ECHP:n tiedot osoittavat, että etuus järjestelmälle ominaiseksi katsottu piirre saada ihmiset välttämään työn hakua vaihtelee käytännössä merkittävästi unionin eri osissa.
In all countries, except Denmark and the Netherlands, a much larger share of contributions comes from employers than from those being pro
Kolmanneksi, vähintään 80:aa prosenttia nettotyötuloista vastaavaa työttömyysetuutta (olettaen, että heidän ECHP-tietojen perusteella la sketut keskimääräiset kuukausitulonsa heijastavat palkkaa, jonka he saavat työttömyyden jälkeen saamistaan työpaikoista) saavien työttömien osuus oli suhteellisen pieni useimmissa tarkastelluista jäsenvaltioista.
Modernising social protection and adapting systems to change
Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja järjestelmien mukauttaminen muutokseen mät — ks. täydellisen kertomuksen luku 4.)
ECHP no comparable data exist for the Netherlands.
Osuus vaihteli jäsenvaltiosta toiseen verrattain vähän.
Austria, Finland and Sweden and there are insufficient observations for Luxembourg).
Belgiassa, Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa se oli noin 42%, Tanskassa, Saksassa, Kreikassa, Luxemburgissa ja Alan komaissa 36-37% (kaavio 4).
likely to alter the picture substantially, partly because in many cases they are also payable to those in lowpaid jobs, which most of the unem ployed tend to go into when they return to work (the ECHP indicates that monthly earnings of those unem ployed for part of 1993 were in most cases substantially below average — see Chapter 4 of the full report).
ECHP:n tiedot kotitalouksien tuloista antavat käsityksen siitä, missä määrin tulonsiirrot kohdennetaan kaikkein köyhimmille eli miten niillä onnistutaan lievittämään suhteellista deprivaatiota ja tasoittamaan tuloeroja. Tässä yhteydessä on kuitenkin korostettava, että tämä on vain yksi unionin sosiaalisen suojelun järjestelmien ta voitteista.
As constraints on social expenditure tighten, the concern in all Member States is increasingly to allocate revenue in the most effective way.
Unionin kotitalouksista keskimäärin 17%:n tulotaso jäi tulonsiirtojen ja verojen jälkeen alle puoleen maan keskiarvosta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa ja Kreikassa osuus oli yli 20% ja Portugalissa noin 29%.