natgillin/translations-raw huggingface dataset:
> Fighting against international organized crime Here again, the opinion across all Member States is broadly unanimous, with a gap of 12% separating the two countries that are most and least convinced of the importance of combating international organized crime.
Tähän kysymykseen otettiin vilkkaasti kantaa kaikissa jäsenvaltioissa: "en tiedä" ­vastauksia oli Tanskassa vain 1,1 % ja Alankomaissa, Suomessa ja Ruotsissa 1,7 %. Kaikkien jäsenvaltioiden keskiarvo oli 3,8%.
In the remaining Member States the preference is for political action on immigration by the Fifteen.
kanta saa osakseen suunnilleen yhtä paljon kannatusta: kansallisen hallituksen päätäntävaltaa kannattaa vähäinen enemmistö (47 % vastaan 45 %).
Italy with 78.8%, the Netherlands 68.4%, Greece 67.1% and Spain 63.6% are the most strongly in favour.
Tätä mieltä ollaan myös Suomessa (69,6 %), Ruotsissa (59,9 %), Itävallassa (58,9 %), Tanskassa (56 %) ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (55,1 %).
Like the above countries, Belgium prefers joint action and is less convinced of national government action, since with 30.4% it falls near, but actually slightly below, the European average of 34.5%.
> Järjestäytyneen kansainvälisen rikollisuuden torjunta Unionin kansalaiset ovat laajalti yhtä mieltä myös järjestäytyneen kansainvälisen rikollisuuden torjunnasta: ero myönteisimmin ja kielteisimmin asiaan suhtautuvien maiden välillä on vain 12 prosenttiyksikköä.
In this case the overall response rate is fairly uniform, with only a small gap of 6.3% between the countries with the highest response rate and the European average.
Muissa jäsenvaltioissa ollaan sitä mieltä, että jäsenvaltioiden olisi päätettävä maahan­ muuttopolitiikasta yhdessä.
In the more reticent countries — Spain and Portugal — the gap is much wider (11.7% in both cases).
Eniten tämä ajatus saa kannatusta Italiassa (78,8 %), Alankomaissa (68,4 %), Kreikassa (67,1 %) ja Espanjassa (63,6 %).
Even a very slight difference in one country's response compared with the average (87.2%) makes a difference in relation to its position against the average of responses.
Vähäinenkin poikkeama vastausten keskiarvoon (87,2 %) nähden määrittää kunkin valtion aseman viidentoista jäsenvaltion joukossa.
For example, Belgium and Spain are the least convinced of this priority (82% and 83% in favour) because their numbers of 'Not a key priority' and 'Don't know' replies are the highest of all Member States.
Vähiten tämän kysymyksen ensisijaisuudesta ovat vakuuttuneita belgialaiset ja espanjalaiset (82 % ja 83 % myönteisiä vastauksia); toisaalta myös kielteisiä ja "en tiedä"­vastauksia annettiin eniten juuri näissä maissa.
A group of five countries is well ahead of the European average: former East Germany with 94.7%, Denmark with 93.4%, the Netherlands and Finland with 92.3%, and Ireland with 92%.
Keskiarvon ylitti selkeästi viisi maata: entinen Itä­Saksa (94,7 %), Tanska (93,4 %), Alankomaat ja Suomi (92,3 %) sekä Irlanti (92 %).
The European Union's areas of activity
Euroopan unionin toiminta-alueet
Here too, Europeans would prefer the political initiative to be with the European Union.
Myös tällä alalla eurooppalaiset antaisivat poliittisen aloiteoikeuden mieluiten unionille.
Nearly 56% of the respondents are of this opinion, compared with 35% against.
Tätä mieltä oli lähes 56 % haastatelluista; päinvastaista mieltä oli 35 % haastatelluista.
Luxembourg with 52.5%, Ireland 53.2%, Belgium 55.2%, France 58%, Spain 58.1% and Germany 58.9% are close to the European average.
Eurooppalaisen keskiarvon tuntumaan sijoittuivat Luxemburg (52,5%), Irlanti (53,2 %), Belgia (55,2 %), Ranska (58 %), Espanja (58,1 %) ja Saksa (58,9 %).
Three other countries are even more strongly in favour of concerted European action: Italy with 70.5%, the Netherlands 66.6% and Greece 62.5%.
Tätäkin voimakkaammin yhteistä toimintaa unionin tasolla kannatetaan kolmessa maassa: Italiassa (70,5 %), Alankomaissa (66,6 %) ja Kreikassa (62,5 %).
This time Portugal occupies the middle ground of those in favour of European Union action, leading by a slight 6%, but still below 50%.
Unionin tasolla tapahtuvan toiminnan kannattajilla on niukka johto (6 prosenttiyksikköä), mutta heitä on kuitenkin alle puolet väestöstä.
Respondents in nine Member States wish to see decisions on immigration taken jointly by the European Union.
Muut jäsenvaltiot jakautuvat selkeästi kahteen ryhmään, joiden välillä toimii vaa'ankielenä Luxemburg.
In one country, Germany, the response is within a fraction of the average European response of 59.4% in favour of this matter being handled by the Union rather than by national governments.
Vastapuolen muodostavat samat viisi maata, joissa haluttiin maahanmuuttopolitiikan ohjasten pysyvän kansallisten hallitusten käsissä: Ruotsi (64,4 %), tm
Opposing this opinion are the same five countries which had preferred immigration policy to be left to their respective national governments: Sweden with 64.4%, Austria 59.3%, Denmark 58.7%, Finland 57.8% and the United Kingdom 50%.
Itävalta (59,3 %), Tanska (58,7 %), Suomi (57,8 %) ja Yhdistynyt kuningaskunta (50 %).
The other Member States fall into two contrasting groups, with Luxembourg occupying the middle ground with an opinion that is almost equally divided between the two options.
Huolestuneiden määrä vaihtelee suuresti Espanjassa, Itävallassa, Saksassa, Suomessa ja Alankomaissa.
By slightly favouring national over Union action (47% against 45%), Luxembourg leads the group of countries favouring national action, consisting of Finland with 69.6%, Sweden 59.9%, Austria 58.9%, Denmark 56%, and the United Kingdom with 55.1%.
Espanjassa, Itävallassa ja entisessä Itä-Saksassa rajatarkastusten poistuminen huolettaa vain noin 25:tä % kansalaisista, Suomessa ja Alankomaissa sen sijaan huolestuneita on hieman enemmän kuin kaikissa jäsenvaltioissa keskimäärin (34,4 % ja 35,9 %).
> The fight against drugs: towards common European action is slightly higher than the average for the Fifteen. In addition, the response rate in these two countries is higher than in the others. All 15 Member States share the same opinion on this question by a large majority: they call for joint action against drugs by the European Union.
Kaikissa jäsenvaltioissa ollaan selkeästi yhtä mieltä siitä, että huumeiden torjunnan on tapahduttava unionin tasolla.
An average of 77% of citizens share this view compared with only 19% against, with an extremely high response rate — only 4.2% 'Don't knows'.
Tätä mieltä on keskimäärin 77 % väestöstä, kun päinvastaista mieltä on vain 19 %. Sitä paitsi kysymykseen otettiin kantaa ennä­tysmäisen vilkkaasti: vain 4,2 % haastatelluista vastasi "en tiedä".
Portugal is a special case: opinions are almost equally divided on the question, a level of concern that is in line with the European average.
Portugalissa tilanne on sikäli erikoinen, että kieltäviä ja myöntäviä vastauksia on jokseenkin yhtä paljon siten, että huolestuneita on yhtä paljon kuin kaikissa jäsenvaltioissa keskimäärin.
Here, the share of 'Don't knows' has a significant impact on the result. Nearly one quarter of the Portuguese sample (23.6%) has no opinion on this question.
"En tiedä"vastausten osuus on sen sijaan huomattava: lähes joka neljännellä portugalilaisella (23,6 %) ei ole mielipidettä tästä kysymyksestä.
Two groups of countries stand out from this background of unanimity: Italy — with 84.1% — and the Netherlands — with 83.3% — are more strongly in favour of European action than the rest.
Tasaisen yksimielisestä rintamasta erottuu kaksi ryhmää. Ensimmäiseen kuuluvat Italia (84,1 %) ja Alankomaat (83,3 %), joissa unionin tasolla tapahtuvaa toimintaa kannattaa useampi kuin kahdeksan kymmenestä kansalaisesta.
More than 8 out of 10 Italian and Dutch respondents are in favour.
Toisessa ryhmässä pidetään unionin tasolla tapahtuvaa toimintaa tärkeänä, mutta ei yhtä tärkeänä kuin ensimmäisessä.
The second group still supports joint action, but less strongly, as the level of support drops from 72.7% in Sweden and the United Kingdom, to Luxembourg with 72%, Austria with 70%, Spain with 68.4% and Portugal with a sharply contrasting 61%.
Tässä ryhmässä kärkijoukkoon kuuluvat Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta (molemmissa 72,7 %), joiden jälkeen kannatus laskee tasaisesti Luxemburgissa (72 %), Itävallassa (70 %) ja Espanjassa (68,4 %).
Other countries voice more concern.
Muissa maissa kysymys koetaan huolestuttavampana.
Some 37% of respondents are worried in Greece, 38.6% in the United Kingdom and 45.3% in Denmark, even though the number of those unconcerned is still close to the European average.
Huolestuneita on Kreikassa 37 %, Yhdistyneessä kuningaskunnassa 38,6 % ja Tanskassa 45,3 %; toisaalta niitä, joita asia ei huoleta, on jokseenkin saman verran kuin kaikissa jäsenvaltioissa keskimäärin.
In Luxembourg, there is a balanced response to both questions of over 40%.
Luxemburgissa kummankin mielipiteen osuus on yli 40 %.
These trends are reversed in France and Sweden, where more people have voiced concern. Sweden is the only European country where the figure actually exceeds 50%.
Ranskassa ja Ruotsissa mielipiteet jakautuvat päinvastoin kuin jäsenvaltioissa keskimäärin: Ruotsissa huolestuneita on jopa yli 50 %, ja siinä suhteessa se poikkeaa kaikista muista' jäsenvaltioista.
> The concerns of the people of Europe -» Removal of controls at internal borders of the European Union
► Tarkastusten poistuminen Euroopan unionin sisärajoilta
Although the response of the Fifteen to the above question varies considerably, there is greater unanimity regarding the probable disappearance of internal border controls in the Union.
Edellistä yhtenäisempi mielipiderintama syntyy kysyttäessä, miten todennäköisenä kansalaiset pitävät rajatarkastusten poistumista Euroopan unionin sisärajoilta.
Respondents in Germany, Luxembourg, Belgium and Austria are within the European average of 60% who think this likely.
Saksassa, Luxemburgissa, Belgiassa ja Itävallassa todennäköisyyttä puoltavien mielipiteiden osuus noudattelee eurooppalaista keskiarvoa, joka on 60 %.
European citizens are moderately worried about the elimination of controls at the internal borders of the European Union.
Eurooppalaiset suhtautuvat varsin tyynesti tarkastusten poistumiseen Euroopan unionin sisärajoilta.
On average, a slight majority (55.4%) of citizens say they are not worried, whereas exactly one third (33.3%) of the sample hold the opposite view. The underlying feeling is not truly unanimous.
Kaikki jäsenvaltiot kattavan keskiarvon mukaan niukka enemmistö (55,4 %) kansalaisista ilmoittaa, ettei kysymys huoleta heitä lainkaan, kun huolestuneita on täsmälleen kolmasosa (33,3 %) haastatelluista.
This is directly confirmed by Belgium, which is the only country where the level of concern corresponds to the European average.
Kyseessä ei kuitenkaan ole todellinen yksimielisyys, mikä käy ilmi siitä, että eri kannat sijoittuvat keskiarvon tasolle ainoastaan Belgiassa.
A comparison of the figure for each Member State with the European average reveals differences of opinion among the Fifteen.
Eri jäsenvaltioiden väliset erot paljastuvat verrattaessa niiden tuloksia keskiarvoon.
On the other hand, there is also a group of least convinced countries — Portugal 47.8%, Spain 49% and Ireland 50.5% — where the response rate is the lowest in the European Union.
Todennäköisimpänä asiaa pitävät — yhtä poikkeusta, alankomaalaisia (78,6 %), lukuun ottamatta — ne, joita asia huolestuttaa eniten, eli ranskalaiset (66,2 %), ruotsalaiset (73,5 %) ja tanskalaiset (78,2 %).
Levels of concern vary considerably in Spain, Austria, Germany, Finland and the Netherlands.
Rajatarkastusten poistuminen EU:n sisärajoilta
► The increase of drug trafficking and international organized crime: a fundamental concern for Europeans
Rajatarkastusten poistumiseen vähiten uskovat maat muodostavat nekin oman ryhmänsä: portugalilaiset (47,8 %), espanjalaiset (49 %) ja irlantilaiset (50,5 %) ovat kaikista eurooppalaisista vähiten kiinnostuneita tästä asiasta.
Europeans are convinced of the probable increase in drug trafficking and international organized crime — two factors of insecurity.
Eurooppalaiset uskovat huumekaupan ja järjestäytyneen kansainvälisen rikollisuuden lisääntyvän, ja nämä turvattomuutta aiheuttavat tekijät huolestuttavat heitä.
Opinion in the Member States is unanimous on this question.
Tästä ovat kansalaiset yhtä mieltä kaikissa jäsenvaltioissa.
A majority of respondents in each Member State express concern.
Kussakin jäsenvaltiossa enemmistö kansalaisista ilmoittaa olevansa huolestunut tästä kysymyksestä.
Calculation of the European average (Yes: 69%, No: 25%, Don't know: 6.6%) is affected by the weight of five countries, France, Austria, Belgium, Germany and Luxembourg, where the figures come closest to the average for the Fifteen.
Kaikki jäsenvaltiot kattavaan keskiarvoon ("kyllä": 69 %, "ei": 25 %, "en tiedä": 6,6 %) vaikuttavat painottavasti seuraavat viisi maata, joissa tulokset ovat lähinnä edellä mainittuja osuuksia: Ranska, Itävalta, Belgia, Saksa ja Luxemburg.
Two other groups of countries have different reactions to the question.
Ensimmäisessä asia koetaan keskimääräistä huolestuttavampana.
In one group the level of fear is above the European average: the United Kingdom 73.1%, Ireland 75%, Greece 76.7%, Portugal 77.1%, and especially former East Germany 79.2%, Denmark 80.5%, Finland 82.1% and Sweden 87%.
Tähän ryhmään kuuluvat Yhdistynyt kuningaskunta (73,1 %), Irlanti (75 %), Kreikka (76,7 %), Portugali (77,1 %) ja ennen muuta entinen Itä-Saksa (79,2 %), Tanska (80,5 %), Suomi (83,1 %) ja Ruotsi (87%).
The last four countries or regions, in almost the same order, are also the most confident regarding the probable increase in drug trafficking and international organized crime.
Neljän viimeksi mainitun maan tai alueen asukkaat, lähes samassa järjestyksessä, ovat myös vakuuttuneimpia huumekaupan ja järjestäytyneen kansainvälisen rikollisuuden lisääntymisestä.
The two countries in the other group are less worried about these two eventualities: Spain 64% and Italy 60.4%.
Toisen ryhmän muodostavat kaksi maata, joissa puheena olevia seikkoja pelätään vähiten: Espanja (64 %) ja Italia (60,4 %).
They also think they are less probable.
Näissä maissa pidetään myös kyseisten ongelmien lisääntymistä vähiten . todennäköisenä.
European Commission Directorate-General X Task Force on Priority Information Projects Office 6/47 Rue de la Loi 57 B-1040 Brussels
Euroopan yhteisöjen komissio, Pääosasto X Task-force-ryhmä "Ensisijaiset tiedotushankkeet" Rue de la Loi 57 Toimisto 6/47
> The international framework November 1991 codified the guiding principles governing the 'human dimension'.
Vuoden 1991 marras­kuussa hyväksyttyyn uutta Eurooppaa koskevaan Pariisin peruskirjaan koottiin tämän inhimillisen ulottuvuuden pääsuunnat.
It was countersigned by the President of the European Commission and is the pedestal on which the OSCE orients its activities.
Euroopan komission puheenjohtaja on allekirjoittanut kyseisen perus­kirjan, joka on samalla se sosiaalinen perusta, johon ETYJ nojaa toiminnassaan.
The main lines of the charter are prevention, negotiation and monitoring of the implementation of undertakings subscribed to by its 54 members.
Pääsuunnat ovat 54 jäsenvaltion hyväksymät riskien torjunta, neuvot­telut sekä niiden tekemien sitoumusten noudatta­misen valvonta.
Human rights have always been regarded by States as their own preserve over which they tend to be extremely sensitive and vigilant, since they involve every aspect — economic, social and cultural — of the life of a country.
Valtiot ovat aina pitäneet ihmisoikeuksia valtiolle itselleen varattuna alana, johon ne suhtautuvat erityisen varoen ja tarkasti. Kyseessä oleva ala koskee kaikkia valtion taloudelliseen, yhteis­kunnalliseen ja kulttuurielämään liittyviä seikkoja.
As relations between States have developed, it has been possible to move recognition for fundamental rights out of the national arena and bring it onto the international stage through the adoption of various conventions, all of which are based on the notion that 'something is due to human beings because they are human beings', irrespective of the social or cultural environment in which they live.
Valtioiden välisten suhteiden kehittyminen on mahdollistanut kansallisten rajojen ylittämisen perusoikeuksien tunnustamisessa ja näiden oikeuksien tuomisen esille kansainvälisellä tasolla. Tämä on tapahtunut eräiden yleissopimusten hyväksymisen kautta, jotka perustuvat ajatukseen siitä, että tietyt asiat kuuluvat ihmiselle yhteiskunnasta tai kulttuuriympäristöstä riippumatta.
The international background to the recognition of fundamental rights has changed a great deal over the last few years, with a strengthening of the universal character of human rights which opens the way to increased dialogue and cooperation between the members of the international community.
Perusoikeuksien tunnustamista koskevat kansainväliset puitteet ovat kehittyneet huomattavasti viime vuosien aikana: ihmis­oikeuksien yleismaailmallisuutta on koros­tettu, minkä kautta kansainvälisen yhteisön jäsenille on avautunut uusi keskustelu­ ja yhteis­työväylä.
The work under way in international and regional forums nowadays gives priority to:
Kansainvälisten ja alueellisten yksiköiden työskentelyssä asetetaan nyt etusijalle
• • • broadening the commitments given by States; identifying the priorities; strengthening the implementation machinery.
• • • valtioiden sitoumusten tiivistäminen ensisijaisuuksien yksilöiminen soveltamismenettelyjen vahvistaminen.
The Universal Declaration of Human Rights (December 1948) is one of the mainstays of the international order which emerged from the Second World War, and in 1966 was supplemented by the two international covenants on civil and political rights and economic, social and cultural rights respectively.
Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus (joulukuu 1948) on yksi toisen maailmansodan jälkeen perustetuista kansainvälisen järjestyksen peruspilareista. Julistusta täydennettiin kahdella vuonna 1966 tehdyllä kansainvälisellä sopimuksella, jotka koskevat kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia sekä taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia.
The declaration gives the whole international community a shared responsibility for ensuring that the inalienable rights of the human person are respected, safeguarded and promoted.
Julistuksen myötä kansainvälinen yhteisö on vastuussa ihmisille erottamattomasti kuuluvien perusoikeuksien kunnioittamisesta, lttami; suojelemisesta ja edistämisestä.
With the growing awareness of the impact of human rights on international and regional security, the international community is becoming increasingly interested in the preventive dimension of the measures it adopts to ensure respect for human rights.
Ihmisoikeudet vaikuttavat rauhaan ja kansainväliseen sekä alueelliseen turvallisuuteen, ja kun tämä otetaan huomioon yhä enemmän, on myös kansainvälisen yhteisön kiinnitettävä enemmän huomiota riskien torjuntaan ihmisoikeuksien noudattamista kannustavassa toiminnassa.
Added to this is a concern to act at the earliest possible stage to strengthen steps to support and develop processes of transition to democracy.
Tähän liittyy myös ajatus puuttua asioihin mahdollisimman varhaisessa vaiheessa vahvistamalla asiaa tukevia aloitteita ja demokratian leviämistä.
There has been a series of international conferences under United Nations auspices to mark this emerging trend, such as the Vienna Conference on Human Rights in June 1993, the Copenhagen World Summit for Social Development in March 1995 and the Beijing Conference on Women in September 1995.
Yhdistyneet Kansakunnat ovat edistäneet tätä kehitystä järjestämällä useita kansainvälisiä konferensseja (esimerkiksi Wienissä kesäkuussa 1993 järjestetty ihmisoikeuksia käsitellyt konferenssi, Kööpenhaminassa maaliskuussa 1995 järjestetty sosiaalialan kehitystä käsitellyt konferenssi ja Pekingissä syyskuussa 1995 järjestetty naisten maailmankonferenssi).
In parallel with the international system of protection for human rights which has been set up within the United Nations framework, there are regional instruments which have served to provide firmer guarantees of respect for universally recognized rights in various parts of the world.
ihmisoikeuksien suojelua koskevan kansainvälisen järjestelmän lisäksi olemassa olevat alueelliset : ovat mahdollistaneet yleismaailmallisesti ettujen oikeuksien vahvistamisen.
In Europe the key moment was the drafting of the Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms within the Council of Europe (set up in May 1949).
Euroopassa asiaa on edistänyt Euroopan neuvoston yhteydessä vuoden 1949 toukokuussa laadittu sopimus ihmisoikeuksien ja perus­vapauksien suojaamiseksi, eli Euroopan ihmisoikeussopimus.
This is an extremely advanced instrument of protection which individuals can use to bring a complaint against a Member State of the Council of Europe, a very rare ι of procedure in international law.
Sopimus on pitkälle viety suojelun väline, jonka kautta yksilöt voivat nostaa n Euroopan neuvoston jäsenvaltiota vastaan, Bvinainen menettelytapa kansainvälisessä oikeudessa.
> Human rights and democracy in the Union: a Community committed to democracy and based on the rule off law Organization for Security and Cooperation in Europe (OSCE) takes a different approach.
tur an■irvallisuus­ ■irvallisuus­ ja yhteistyöjärjestön (ETYJ)
This process of integration through law and the novel method of bringing it about make the European Union fundamentally different from the organizations set up by traditional international treaties.
parlamentin vaaleissa ja asuinpaikan kunnallisvaaleissa, liikkumis- ja oleskeluoikeus sekä oikeus lähetystöjen ja konsulaattien tarjoamaan suojaan kaikkialla.
Another visible sign that the European Union is a democratic body is the principle that respect for the fundamental rights of the human person is one of the basic features of membership of the European Union for any State, as the Treaty of Maastricht reminds us.
-» Perusoikeuksien kunnioittaminen ovatkin tätä tarkoitusta varten perustaneet rajoittamattomaksi ajaksi yhteisön, jolla on omat toimielimet, oma oikeushenkilöllisyys ja kyky tulla edustetuksi kansainvälisellä tasolla.
This underlying principle might be extended by the Intergovernmental Conference to include the imposition of penalties on any Member State responsible for serious and persistent violations of fundamental rights and democratic principles; such a possibility is currently being studied.
Tämä oikeuteen perustuva yhdentymiskehitys ja sen alkuperäinen menettelytapa erottavat Euroopan unionin perinteisten kansainvälisten sopimusten nojalla perustetuista muista järjestöistä.
By transferring national powers to the European Union, the Member States have always stressed their intention of ensuring respect for the law when the Community exercises its powers.
Jäsenvaltiot ovat siirtäneet toimivaltaa Euroopan yhteisölle, mutta ne korostavat, että yhteisön harjoittaessa toimivaltaansa pyrkimyksenä on aina oikeuden kunnioittaminen.
A joint declaration of April 1977 stipulates that the Community institutions, 'in the exercise of their powers and in pursuance of the aims of the European Communities', undertake to respect human rights and fundamental freedoms.
Vuoden 1977 huhtikuussa annetussa yhteisessä julistuksessa ilmoitetaan, että harjoittaessaan toimivaltaansa ja toimiessaan Euroopan yhteisöjen tavoitteiden mukaisesti yhteisön toimielimet sitoutuvat noudattamaan ihmisoikeuksia ja perusvapauksia.
The existence of this community of law thus gives every European citizen the right to appeal to the Court of Justice for protection wherever a disputed decision affects him directly and individually.
Euroopan unionin kansalaisilla on oikeuteen perustuvan yhteisön syntymisestä saakka ollut oikeus nostaa kanne Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa, jos kiistanalainen päätös koskee heitä suoraan ja erikseen.
-» A more democratic European Union
Tämä todetaan myös Maastrichtin sopimuksessa.