natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Men with a moderate alcohol intake, as defined above, also had a higher bone mineral density than those with low intake, the mean difference being 4%.
Edellä mainitulla tavalla kohtuullisesti alkoholia käyttävien miesten luun mineraalitiheys oli myös korkeampi kuin vähän käyttävien, siten että keskimääräinen ero oli 4 prosenttia.
Caffeine increases urinary calcium excretion.
Kofeiini lisää kalsiumin erittymistä virtsaan.
Epidemiological data on the relationship between caffeine intake and bone mass are conflicting; however, in two recent studies in postmenopausal and elderly women, it was shown that an optimal calcium intake could protect against the harmful effects of caffeine on bone (Banett-Connor et al, 1994; Hanis & Dawson-Hughes, 1994). 3.4.3 Smoking
Epidemiologinen aineisto kofeiinin saannin ja luumassan yhteydestä on ristiriitaista. Kuitenkin kahdessa viimeaikaisessa tutkimuksessa, joihin osallistuivat vaihdevuosiiän ohittaneet naiset ja ikääntyneet naiset, osoitettiin, että optimaalinen kalsiumin saanti voisi suojata luustoa kofeiinin haitallisilta vaikutuksilta (Barrett-Connor ym.
There is evidence from epidemiological studies that smokers have lower bone mass than nonsmokers (Laitinen & Välimäki, 1993; Hopper & Seeman, 1994). Contributory factors include lower body weight in smokers, a direct inhibitory effect of tobacco on osteoblasts and, in women, an earlier menopause in those who smoke. In a recent meta-analysis, it was concluded that smoking increases the lifetime risk of hip fracture in women by approximately 50% (Law & Hackshaw, 1997). 3.5 Recommendations for dietary nutrient intake and assessment of those at high risk
Epidemiologisten tutkimusten perusteella voidaan sanoa, että tupakoivien luumassa on alhaisempi kuin tupakoimattomien (Laitinen & Välimäki, 1993; Hopper & Seeman, 1994). Tähän vaikuttavia tekijöitä ovat tupakoivien alhaisempi paino, tupakan suora luun muodostajasolujen toimintaa estävä vaikutus ja tupakoivien naisten varhaisemmat vaihdevuodet. Äskettäisen meta-analyysin johtopäätökseksi tuli, että tupakointi lisää naisten elinaikaista lonkkamurtumariskiä noin 50 prosenttia (Law & Hackshaw, 1997). 45
The most feasible way to assess the intake of calcium is to use a short food frequency questionnaire (FFQ).
Tehokkain tapa arvioida kalsiumin saantia on käyttää lyhyttä ruoankäyttöfrekvenssikyselyä (FFQ).
This should be designed specifically for each country, taking into account the local sources of calcium.
Kyselylomake tulisi suunnitella erikseen maakohtaisesti ottaen huomioon paikalliset kalsiumin lähteet ravinnossa.
Gender-specific recommendations for different age-groups are shown in Table 3.7.
Eri ikäryhmien sukupuolikohtaiset suositukset on esitetty taulukossa 3.7.
It should be noted that the requirement for calcium may be influenced by other dietary, lifestyle and environmental factors which are specific to each country.
Kalsiumin tarpeeseen voivat vaikuttaa muut maakohtaiset ravintoon, elämäntapaan ja ympäristöön liittyvät tekijät.
The optimal way to achieve adequate calcium intake is through a balanced diet.
Riittävä kalsiumin saanti voidaan parhaiten turvata monipuolisen ruokavalion avulla.
However, calcium supplements may be used if dietary sources are scarce or cannot be tolerated.
Kalsiumlisävalmisteita voidaan kuitenkin käyttää, jos kalsiumin lähteet ravinnossa ovat vähäisiä tai niitä ei siedetä.
Fortified foods may also improve calcium intake; attention should be paid to the selection of products so that they reach the target groups.
Elintarvikkeet, joihin kalsiumia on lisätty, voivat myös parantaa kalsiumin saantia. Tulisi kuitenkin kiinnittää huomio siihen, että tuotevalikoimat ovat oikein valittuja kohderyhmää ajatellen.
Although dietary calcium intake is below the recommended levels in many individuals, those at particular risk from inadequate calcium intake are the elderly, postmenopausal women, subjects with lactose intolerance and those on special diets or who are anorexic.
Vaikka useilla kalsiumin saanti alittaa suositukset, niin erityisessä riskiryhmässä liian vähäisen kalsiumin saannin takia ovat vanhukset, vaihdevuosiiän ohittaneet naiset, laktoosiintoleranssista kärsivät ja erityisruokavaliota noudattavat sekä anorektikot.
Vitamin D deficiency is best assessed on the basis of the serum calcidiol level (taking seasonal variations into account) and the serum parathyroid hormone concentration.
Dvitamiinin puute voidaan parhaiten arvioida seerumin kalsidiolitason (ottaen huomioon vuodenajoista johtuvat vaihtelut) ja seerumin parathormonipitoisuuden perusteella.
In addition, information on dietary intake of vitamin D and exposure to sunlight of uncovered skin may be helpful.
Lisäksi tiedot Dvitamiinin saannista ja auringonvalolle altistumisen määrästä voivat auttaa.
The recommended daily allowances of vitamin D are shown in Table 3.8.
Dvitamiinin saantisuositukset on esitetty taulukossa 3.8.
In order to improve vitamin D status, individuals should also be encouraged to spend time out-of-doors.
D-vitamiinitilanteen parantamiseksi ihmisiä tulisi rohkaista ulkoilemaan.
Intakes of 250 pg (10,000 IU) daily of vitamin D have been reported to be harmful, resulting in hypercalcaemia and hypercalciuria.
Päivittäisen 250 pg:n (10 000 IU) suuruisen Dvitamiiniannoksen on todettu olevan haitallinen, koska se johtaa hyperkalsemiaan ja hyperkalsiuriaan.
Although the maximum safe dose is unknown, intakes of 50 pg (2,000 IU) daily in adults appear safe and, in general, should not be exceeded.
Vaikka suurinta turvallista annosta ei tunneta, 50 pg:n (2 000 IU) suuruinen päiväannos aikuisilla näyttää olevan turvallinen eikä sitä saisi yleensä ylittää.
As discussed earlier, there is increasing evidence that vitamin D supplements may be beneficial in high-risk sections of the elderly population.
Kuten aiemmin todettiin, on lisääntyvässä määrin näyttöä siitä, että D-vitamiinilisästä voi olla hyötyä niille vanhuksille, jotka kuuluvat korkean riskin väestöryhmään.
Other at risk groups include strict vegetarians and Asian immigrants.
Muita riskiryhmiin kuuluvia ovat tiukkaa kasvisruokavaliota noudattavat ja aasialaiset maahanmuuttajat.
Fortification of foods provides an alternative approach; as with calcium, the products should be selected with a view to reaching high-risk groups.
Elintarvikkeiden D-vitaminointi on toinen vaihtoehto lähestyä ongelmaa, mutta kuten kalsiuminkin tapauksessa, tuotteet pitäisi valita siten, että tavoitetaan riskiryhmään kuuluvat henkilöt.
3.5.3 Other recommendations regarding nutrition
3.5.3 Muut ravitsemusta koskevat suositukset
Maintenance of good nutrition is important in the elderly both in the prevention of fractures and recovery in those who have suffered a fracture.
Hyvä ravitsemus on tärkeää vanhuksille sekä murtumien ehkäisyn että murtumasta toipumisen kannalta.
In particular, an adequate intake of energy and protein are important in this respect.
Riittävä energian ja proteiinien saanti on erityisen tärkeätä.
As regards other nutrients, there is insufficient evidence at present to enable the provision of definite guidelines.
Muiden ravintoaineiden osalta ei tällä hetkellä ole riittävästi näyttöä, jotta täsmällisiä ohjeita voitaisiin antaa.
Table 3.1: Recommended dietary allowances for calcium (mg/day)
Taulukko 3.1: Kalsiumin saantisuosituksia (mg/vrk) väestön
Population
Miehet Naiset Aikuiset
Nordic Nutrition Recommendations
Pohjoismaiset ravitsemussuositukset4
National Institute of Health: Optimal Calcium Intake "
Kansallinen terveysvirasto (National Institute of Health): Optimaalinen kalsiumin saanti
Children
Miehet
Pregnancy Lactation
Raskausaika Imetys
* Supplementation with mg/day may delay bone loss
* 500-1000 mg lisäys/vrk voi hidastaa luukatoa
Table 3.1 (following)
Taulukko 3.1, sivu 2
1 Institute of Medicine, 1997 Adequate Intake=When sufficient scientific evidence is not available to estimate an average requirement, adequate intakes (AI) have been set.
1 Institute of Medicine, 1997 Riittävä saanti = Koska tieteellisiä todisteita keskimääräisen tarpeen (AR) arvioimiseksi ei ole saatavissa, on asetettu riittävää saantia (AI) kuvaava määrä.
Individuals should use the Al as a goal when no Recommended Dietary Allowances exist.
Riittävää saantia tulisi käyttää tavoitteena silloin, kun ei ole saantisuosituksia.
The AI is derived through experimental or observational data that show a mean intake which appears to sustain a desired indicator of health, such as calcium retention in bone, for most members of a population group.
Riittävä saanti perustuu kokeellisiin tai havaintotutkimuksissa saatuihin tietoihin, jotka osoittavat sen keskimääräisen saannin, joka näyttää pitävän useimmilla väestöryhmän jäsenillä yllä halutun terveysindikaattorin, kuten esimerkiksi kalsiumin pidättymisen luustossa.
~ Optimal Calcium Intake.
2 Optimaalinen kalsiumin saanti. NIH Consensus Development Panel on Optimal Calcium Intake 1994.
" Commission of the European Communities.
3 Euroopan yhteisöjen komissio.
Reports of the scientific committee for food (31st series), 1993.
Elintarvikealan tiedekomitean kertomus (31. sarja), 1993.
PRI = Population reference intake: The intake is enough for practically all healthy people in a group.
PRI = Väestön viitteellinen saanti: Käytännössä kaikkien ryhmän terveiden henkilöiden saanti on riittävä.
AR = Average requirement LTI = Lowest threshold limit: The intake below which, on the basis of cunent knowledge, almost all individuals will be unlikely to maintain metabolic integrity according to the criterion chosen.
AR = Keskimääräinen tarve LTI = Alhaisin kynnysarvo: Saantiraja, jonka alapuolella ihmiset eivät tämänhetkisen tietämyksen perusteella todennäköisesti pysty ylläpitämään aineenvaihduntaa suotuisana valitun perusteen mukaisesti.
Nordic Nutrition Recommendations, 1996.
4 Pohjoismaiset ravitsemussuositukset, 1996.
The values for recommended intake are intended for the planning of diets for groups of subjects.
Saantisuositukset on tarkoitettu ruokavalion suunnittelemiseksi ryhmille.
The values include a safety margin which make it likely that a diet containing these amounts will cover the needs of almost the entire population.
Niihin sisältyy turvamarginaali, jonka perusteella todennäköisesti suositusten mukainen ruokavalio kattaa lähes koko väestön tarpeen.
The Seneca-study .
Seneca-tutkimus1.
The calcium intake in 1993 of elderly participants aged 75-80 years
Tutkimukseen osallistuneiden 75 - 80 -vuotiaiden kalsiumin saanti vuonna 1993
Calcium intake mg/day
Kalsiumin saanti mg/vrk
P90 number of participants
P90 osallistujien määrä
Women Hamme, Belgium Roskilde, Denmark Haguenau, France Romans, France Padua, Italy Culembourg, Netherlands Vila Franca de Xira, Portugal Betanzos, Spain Yverdon, Switzerland Coimbra, Portugal Marki, Poland Ballymoney-Portsteward-Limavady, Northern Ireland
Ballymoney-Portsteward-Limavady, Pohjois-Irlanti
Dietary intake data were collected by a validated modified dietary history method.
Ravintoaineiden saantitiedot kerättiin validoidun muunnetun ruokavaliohaastattelumenetelmän avulla.
Each country used its own nutrient database.
Kukin maa käytti omaa ravintoainetietokantaansa.
The data were collected in 12 European towns.
Tiedot kerättiin 12 Euroopan kaupungista.
The data are presented in percentiles.
Tiedot on esitetty persentiileinä.
Table 3.3: Examples of important sources of calcium in the diet (mg/portion)
Taulukko 3.3: Esimerkkejä tärkeistä kalsiumin lähteistä (mg/annos)
Calcium content per portion 205 mg/glass ( 170g) 150-285 mg/carton(150g)
Kalsiumpitoisuus annosta kohden 205 mg /lasi (170 g) 150-285 mg/purkki (150 g)
Source Milk, sour milk Yoghurts Cheese
Lähde Maito, piimä Jogurtit Juusto
Fermented cheese i.e. Emmental, Edam, Gouda, Cheddar
Kypsytetty juusto kuten Emmental, Edam, Gouda, Cheddar
Soft cheese i.e. Brie, Roquefort, Camembert
Kypsyttämätön juusto kuten Brie, Roquefort, Camembert
Fish Sardines, with bones Vegetables, fruits, berries and seeds a few exceptions)
Kala Sardiinit ruotoineen Vihannekset, hedelmät, marjat ja siemenet
Table 3.4: Recommendations for daily dietan7 intake of vitamin D (pg/day)
Taulukko 3.4: Dvitamiinin saantisuositukset (pg/vrk)
Nordic Nutrition Recommendations
Pohjoismaiset ravintosuositukset3
Institute of Medicine (USA): Adequate Intake ' age (yrs) pg/day age (yrs)
Institute of Medicine (USA): Riittävä saanti ' μg/vrk μg/vrk
2 Commission of the European Communities.
2 Euroopan yhteisöjen komissio.
A range of values up from zero indicates that all members of the group should be able to produce adequate vitamin D
Vaihteluvälin alkaminen nollasta viittaa siihen, että kaikkien ryhmään kuuluvien pitäisi pystyä tuottamaan riittävästi D­vitamiinia.
Nordic Nutrition Recommendations 1996.
Pohjoismaiset ravitsemussuositukset, 1996.
Table 3.5: Examples of important dietary sources of Vitamin D (pg/portion)
Taulukko 3.5: Esimerkkejä tärkeistä Dvitamiinin lähteistä (pg/annos)
Source vitamin D content pg/portion
Lähde
Pike, perch Salmon Sardines, canned Tuna, canned Wild chantarelles
Hauki, ahven Lohi Sardiinit, säilyke Tonnikala, säilyke kalaa) 13/100 g
Wild mushrooms Meat products liver chicken fish is caught 9-12/portion(150g) 20/portion ( 150g) 2.2/can (70g fish) 1.2-2.0/can(70gfish) 13/100g The vitamin D content of meat products depends probably on the feed of the animals 1.8-2.7/100g 1.7/100g 1.4/100g
Lihavalmisteiden D-vitamiinipitoisuus riippuu todennäköisesti eläinten ravinnosta maksa broileri
Eggs Margarines vitamin D is added to margarines in most European countries
D-vitamiinia lisätään margariineihin useimmissa Euroopan maissa
Table 3.6: Foods that are fortified with vitamin D in the European countries (situation in 1996)
Taulukko 3.6: D-vitaminoidut elintarvikkeet Euroopan maissa (tilanne vuonna 1996)
Foods to which vitamin D is added
D-vitaminoidut elintarvikkeet
Margarine, oils, breakfast cereals Compulsory to margarines, minarines and cooking fats
Margariini, öljyt, aamiaismurot
Margarine and fat spreads, milk (fat-reduced, restoration)
Pakollinen margariineissa, minariineissa ja ruuanlaittoon käytettävissä rasvoissa
Austria Belgium Denmark Finland France Germany Greece Ireland Italy Luxembourg Netherlands Portugal Spain Sweden
X Margariini ja rasvalevitteet, maito (vähärasvainen, palauttaminen) X Sallittu vain margariineissa, sekarasvalevitteissä ja vähäenergisissä
Pennitted only in margarines, mixed fat spreads and energy-reduced milks May be added to margarines, milk and instant beverage preparations Margarines, liquid milks, dehydrated milks X X Compulsory to margarines Breakfast cereals (some brands), milk (some brands) X May or must be added to some oils and margarines, low fat and sour milk, soy drinks, cereal gruels Compulsory to margarines, can be added to many food stuffs
Kreikka Irlanti Italia Luxemburg Alankomaat Portugali Espanja Ruotsi maidoissa Voidaan lisätä margariineihin, maitoon ja pikajuomavalmisteisiin Margariinit, nestemäiset maidot, maitojauheet X X Pakollinen margariineissa Aamiaismurot (jotkin lajit), maito (jotkin lajit) X Voidaan tai täytyy lisätä joihinkin öljyihin ja margariineihin, vähärasvaiseen maitoon ja piimään, soijajuomiin, viljavelliin Pakollinen margariineissa, voidaan lisätä moniin elintarvikkeisiin
Report of SCOOP Task 7.1.1 Working group.
SCOOP-erityistyöryhmän raportti 7.1.1. "Scientific considerations for the development of measures on the addition of vitamins and minerals to foodstuffs", huhtikuu 1997.
Table 3.7: Recommended daily dietan' allowances for calcium (based on European and Nordic recommendations)
(perustuvat Euroopan
Table 3.8: Recommended dietan' allowances for vitamin D (based on European and Nordic recommendations)
Taulukko 3.8: Dvitamiinin saantisuositukset Pohjoismaiden suosituksiin)
The requirement for dietary vitamin D depends on the amount of sunshine exposure.
D­vitamiinin saannin tarve ravinnosta riippuu auringonvalossa oleskelun määrästä.
The higher end of the range is the estimated dietary requirement of an individual with minimal endogenous synthesis, whereas the lower end indicates that all members of a group should be able to produce adequate vitamin D by themselves.
Vaihteluvälin korkeammat arvot edustavat niiden henkilöiden arvioitua tarvetta, joiden D­vitamiinin muodostuminen iholla on vähäistä ja vastaavasti alhaisemmat arvot osoittavat, että kaikkien ryhmän jäsenten tulisi pystyä tuottamaan itse riittävästi D­vitamiinia.
4.1 Clinical manifestations of osteoporosis
Osteoporoosin kliiniset esiintymismuodot
Fragility fractures due to osteoporosis may affect many skeletal sites but most commonly occur at the spine, hip and forearm.
Osteoporoottisia murtumia voi esiintyä useissa luuston osissa, useimmiten kuitenkin selkärangassa, lonkassa ja kyynärvarressa.
Forearm and hip fractures nearly always follow trauma whereas vertebral fractures often occur in the absence of obvious trauma.
Kyynärvarsi- ja lonkkamurtumat ovat lähes aina seurausta loukkaantumisesta, kun taas nikamamurtumiin ei liity aina selvää tapaturmaa.
Forearm and hip fractures are invariably associated with pain at the time of fracture whereas only one-third or less of patients with vertebral fracture present with pain; this may be extremely severe and is localised at the site of fracture in the spine, commonly radiating around the abdomen or thorax to the front of the chest.
Kyynärvarsi- ja lonkkamurtumiin liittyy poikkeuksetta kipu murtumahetkellä, kun taas nikamamurtumapotilaista vain kolmannes tai vähemmän kärsii kivusta. Kipu voi olla erittäin voimakasta ja sijoittuu murtumakohtaan selkärangassa säteillen yleisesti vatsan tai rintaontelon alueelta rintakehän etuosaan.
The natural history of pain after vertebral fracture is extremely variable; in general, there is a slow improvement over time but in some patients, pain or discomfort is a permanent sequel.
Kivun luonnollinen kehittyminen nikamamurtuman jälkeen vaihtelee suunnattomasti: yleensä se heikkenee hitaasti ajan kuluessa, mutta joillakin potilailla kipu tai vaiva jää pysyväksi.
Long-term effects of vertebral fractures include height loss and spinal deformity (kyphosis), which may result in physical disability, reduced lung function, loss of self-confidence and severe curtailment of normal daily activities.
Nikamamurtumien pitkäaikaisiin vaikutuksiin kuuluvat pituuden lyhentyminen ja selkärangan epämuodostuma (kyfoosi eli köyryselkäisyys), joista voi aiheutua liikuntakyvyn heikkeneminen, heikentynyt keuhkojen toiminta, itsetunnon menettäminen ja tavallisten päivittäisten toimien rajoittuminen suuresti.
Persistent discomfort also occurs in a minority of forearm fracture sufferers, sometimes with deformity and dysfunction.
Pysyvä vaiva jää myös pienelle osalle kyynärvarren murtumasta kärsineistä, ja joskus siihen liittyy epämuodostuma ja toimintahäiriöitä.
The long-term morbidity of hip fractures is extremely high, only one-third or less of patients retaining their former level of independence.
Lonkkamurtumien vuoksi pitkäaikaissairaita on erittäin paljon, ja ainoastaan kolmannes potilaista on tapaturman jälkeen yhtä riippumaton toisista ihmisistä kuin aikaisemmin.
Investigation of the patient with osteoporosis should include exclusion of secondary causes (see chapter 2).
Osteoporoosipotilaan tutkimukseen tulisi kuulua sekundaaristen syiden poissulkeminen (katso 2 luku).
Routine haematological and biochemical measurements are usually normal in patients with primary osteoporosis; bone densitometry and radiological assessment provide the main diagnostic tests for osteoporosis and are described in more detail later in this chapter.
Rutiininomaiset hematologiset ja biokemialliset laboratoriotutkimukset tuottavat yleensä normaaliarvoja primaarisesta osteoporoosista kärsivillä potilailla. Luun tiheysmittaukset ja röntgentutkimukset ovat pääasiallisia osteoporoosin diagnosointikeinoja, ja niitä kuvaillaan yksityiskohtaisemmin jäljempänä tässä luvussa.
Fracture is the only clinical manifestation of osteoporosis and occurs at a relatively late stage of the disease, when bone loss may be advanced.
Osteoporoosin ainoa kliininen ilmenemismuoto on murtuma, joka ilmaantuu taudin suhteellisen myöhäisessä vaiheessa, jolloin luumassan väheneminen saattaa olla jo pitkälle edennyt.
The development of techniques which enable assessment of bone mass has led to significant advances in the diagnosis of osteoporosis, providing the means to detect osteoporosis before fracture has occurred and to target for intervention those at high risk.
Luumassan arviointiin käytettävien menetelmien kehittyminen on saanut aikaan merkittävää edistystä osteoporoosin diagnostiikassa ja tarjoaa keinot, joilla osteoporoosi voidaan havaita ennen murtumaa, jolloin hoito voidaan kohdistaa riskiryhmään kuuluviin henkilöihin.
Non-bone mass related factors are also important in the assessment of risk, particularly those which increase the likelihood of falling or interfere with the protective responses resulting from a fall.
Riskiä arvioitaessa tärkeitä ovat myös muut kuin luumassaan liittyvät tekijät, erityisesti sellaiset, jotka lisäävät kaatumisen todennäköisyyttä tai jotka vaikuttavat suojautumisreaktioihin kaaduttaessa.
Potential approaches to the assessment of fracture risk in individuals include bone mineral density measurements, ascertainment of clinical risk factors and assessment of biochemical markers of bone turnover.
Mahdollisia keinoja henkilöiden murtumariskin arvioimiseksi ovat luun mineraalitiheyden mittaukset, kliinisten riskitekijöiden selvittäminen ja luun aineenvaihdunnan mittareiden määritykset.
Populationbased screening for osteoporosis cannot at present be justified in any age group and in clinical practice a high-risk strategy is thus adopted to select individuals for bone densitometry, based on the presence of strong clinical and historical risk factors.
Väestöryhmiin perustuvaa osteoporoosin seulontaa ei tällä hetkellä voida perustellusti toteuttaa millekään ikäryhmälle, ja kliinisessä työssä onkin näin otettu käyttöön korkean riskin strategia, joka perustuu selkeisiin kliinisiin ja taustaan liittyviin riskitekijöihin, kun valitaan yksilöitä luun tiheysmittauksiin.
Recognition of these risk factors is important not only to target patients for bone densitometry but also because some are potentially modifiable and may therefore be remediable.
Näiden riskitekijöiden tunnistaminen ei ole tärkeää
4.3.1 Clinical risk factors
Kliiniset riskitekijät
Many risk factors for osteoporosis have been identified (Table 4.1).
Useat osteoporoosin riskitekijöistä on tunnistettu (taulukko 4.1).
In general, risk factor scores show relatively poor specificity and sensitivity in predicting either bone mineral density or fracture risk (Compston.
Riskitekijöihin liittyvä pisteytys soveltuu yleisesti ottaen melko huonosti luun mineraalitiheyden tai murtumariskin ennustamiseen eikä se ole riittävän tarkka eikä herkkä (Compston, 1992; Ribot ym. 1992).
Thus, common but relatively weak risk factors such as cigarette smoking and physical inactivity will have a much greater influence on risk factor scores than relatively uncommon but strong risk factors such as glucocorticoid therapy and hypogonadism.
Siten yleiset, mutta suhteellisen heikot riskitekijät, kuten tupakointi ja liikunnan puute, vaikuttavat paljon enemmän riskitekijöihin liittyviin pisteisiin kuin suhteellisen harvinaiset mutta voimakkaat riskitekijät kuten glukokortikoidihoito ja hypogonadismi.
Conversely, risk factors for falling such as visual impairment, reduced mobility and treatment with sedatives, are more strongly predictive of hip fracture in the elderly (Cummings et al, 1995).
Kaatumisen riskitekijät, kuten heikentynyt näkö, alentunut liikuntakyky ja rauhoittavien lääkkeiden käyttö, ennustavat sitä vastoin paljon paremmin vanhusten lonkkamurtumia (Cummings ym. 1995).
4.3.1.1 Major risk factors
4.3.1.1 Tärkeimmät riskitekijät
Hypogonadism is an important risk factor for osteoporosis in both sexes.
Hypogonadismi on tärkeä kummallakin sukupuolella esiintyvä osteoporoosin riskitekijä.