natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As is the case with governmental activities we find in some countries that political parties have an overall programme to mobilize women within its ranks, while in other countries political parties have not been very active in this regard.
Hallitusten tavoin myös puolueilla on joissakin maissa ohjelmia naisten rekrytoimiseksi, kun taas toisissa maissa poliittiset puolueet eivät ole olleet tässä suhteessa erityisen aktiivisia.
Because of the pivotal role of parties, some of the instruments that are described in Chapter 4 are directed at them.
Puolueiden keskeisen roolin vuoksi osa luvussa 3 esitetyistä toimenpide-ehdotuksista onkin suunnattu erityisesti puolueille.
In Chapter 4 a blueprint of a national policy plan will be presented.
Luvussa 4 esitetään luonnos kansalliseksi toimintaohjelmaksi.
With a few adaptations by national governments, this plan can be used in every EU country.
Mallia voidaan käyttää soveltuvin osin kaikissa EU-maissa.
Three examples of relevant policy programmes are presented here: plans made by the Belgium Government, by the Netherlands Government and by the Swedish Government.
Samassa yhteydessä esitellään kolme esimerkkiä käytössä olevista — Belgian, Alankomaiden ja Ruotsin hallitusten laatimista — toimintasuunnitelmista.
The last part in this chapter consists of presenting activities promoted by the European Commission in this field.
Luvun lopussa tutustutaan Euroopan ko mission toimiin tällä alueella.
The guide concludes with the argument that engaging more women in political leadership can also be helpful in restoring some of the belief in politics and democracy.
Lopuksi oppaassa esitetään väite, jonka mukaan useampien naisten saaminen poliittisille johtopaikoille voisi myös osaltaan palauttaa uskoa politiikkaan ja demokratiaan.
Chapter 1 The importance of a gender balance: defining the problem
Luku 1 Sukupuolten välisen tasapainon merkitys: ongelman määrittely
Europe has more than 370 million inhabitants and 51% of them are women.
Euroopassa on 370 miljoonaa asukasta, joista 51 prosenttia on naisia.
Despite the fact that equality between men and women is one of the founding principles of European Community legislation, women remain significantly under-represented in political decisionmaking both on a European level and in the representative bodies of the Member States.
Huoli matta siitä, että sukupuolten välinen tasa-arvo on yksi Euroopan unionin lainsäädännön peruslähtökohdista, naiset ovat yhä aliedustettuna poliittisessa päätöksenteossa sekä Euroopan unionissa että jäsenvaltioiden edustuselimissä.
In this chapter we present some recent figures about the participation of women in representative bodies, followed by several arguments about why more women should participate in political decisionmaking.
Tässä luvussa esitämme tuoreita numerotietoja naisten osuudesta poliittisissa elimissä, minkä jälkeen perustellaan sitä, miksi poliittisessa päätöksenteossa pitäisi olla enemmän naisia.
Figures on women in political decisionmaking
Numerotietoja naisten osuudesta poliittisessa päätöksenteossa
Women's participation in political decisionmaking began with the arrival of universal suffrage.
Naisten osallistuminen poliittiseen päätöksentekoon alkoi yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden myötä.
In 10 of the 15 EU countries the right of women to vote was granted at the beginning of this century and often after extended struggles.
Kymmenessä EU:n viidestätoista jäsenmaasta naiset saivat äänioikeuden vuosisadan alussa, useimmiten pitkäaikaisten taistelujen jälkeen.
The opposition against the enfranchisement of women was based mainly on the conception that women did not belong in politics: women were too emotional and therefore not capable of evaluating political matters; women were already represented through their husbands and interfering with such a 'dirty' matter as politics would lead to a loss of femininity.1Through parades, demonstrations, sit-ins, hunger strikes and marches on the parliament, women demanded equal political rights and in most countries their demands were met around 1920.
Naisten äänioikeuden vastustus perustui pääasiassa käsitykseen, että naiset eivät kuulu politiikkaan: naiset ovat liian tunteellisia eivätkä siksi pysty arvioimaan poliittisia kysymyksiä; naiset olivat jo edustettuina aviomiestensä kautta ja sekaantuminen "likaiseen" politiikkaan tuhoaisi heidän naisellisuutensa1. Mielenosoituksilla, istuma- ja syömälakoilla ja parlamenttiin marssimisilla naiset vaativat yhtäläisiä poliittisia oikeuksia, ja useimmissa maissa he saivat vaatimuksensa läpi vuoden 1920 tienoilla.
At this time in many European countries the political or electoral system was changed to allow the enfranchisement of women.
Kolmessa maassa, Belgiassa, Kreikassa ja Italiassa, naiset saivat äänioikeuden heti toisen maailmansodan jälkeen.
In three countries, Belgium, Greece and Italy, women's suffrage was established immediately after the Second World War, in Portugal this happened when democracy was re-established in 1974.
Portugalissa tämä tapahtui vasta vuonna 1974, kun maahan palautettiin demokratia.
National governments
Kansalliset parlamentit
All 15 EU countries elect their representatives of the lower chamber directly.
Kaikki 15 EU-maata valitsevat edustajansa parlamentin alahuoneeseen suorilla vaaleilla.
The electoral systems of course differ, but the powers of this chamber are quite similar in each country: they concern legislation and control over the government.
Vaalijärjestelmät luonnollisesti vaihtelevat, mutta parlamentin alahuoneiden toimivalta on kaikissa maissa pitkälti samanlainen: siihen kuuluu lakien säätäminen ja hallituksen toimien valvonta.
The three Scandinavian countries have the highest number of women in
Eniten naiskansanedustajia on kolmessa Pohjoismaassa, 33 prosentista 40 prosenttiin.
their parliaments at 33-40%, followed by the Netherlands, Germany and Austria.
naisedustajia on Alankomaissa, Saksassa ja Itävallassa.
Three countries have less than 10% women MPs: Greece, France and the United Kingdom.
Alle 10 prosenttia naiskansanedustajia on Kreikassa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Nine countries also have an upper chamber.
Yhdeksässä maassa on myös parlamentin ylähuone.
In some countries the members of the Senate are elected directly, in others indirectly, for example by representatives of the regions or provinces.
Joissakin maissa senaatin jäsenet valitaan suorilla vaaleilla, toisissa epäsuorasti, esimerkiksi alueiden tai maakuntien edustajien välityksellä.
Sometimes the members are appointed.
Joissakin tapauksissa jäsenet nimitetään tehtäväänsä.
In most systems the upper chamber is dominated by the lower chamber.
Useimmissa järjestelmissä ylähuone on alahuoneen alainen.
We find the highest percentage of women in Austria (25%) and in Belgium (24%).
Ylähuoneissa naisten osuus on suurin Itävallassa (25 %) ja Belgiassa (24 %).
In the Netherlands and Germany, the proportion of women is 23% and 19% respectively. tively.
Alankomaissa ja Saksassa naisten osuudet ovat 23 ja 19 prosenttia.
The average percentage of women in the lower chamber is 18 and in the upper house 10.
Naisten keskimääräinen osuus parlamenttien alahuoneissa on 18% ja ylähuoneissa 10 %.
Women's participation in political decision-making2
Naisten osallistuminen poliittiseen päätöksentekoon2
Date women won the right to vote
Viimeisimmät alahuoneen vaalit
Most recent election to lower chamber
Äänioikeus naisille
% Women in lower chamber
Naisia alahuoneessa %
% Women in upper chamber
Naisia ylähuoneessa %
National governments and heads of
Kansalliset hallitukset ja valtionpäämiehet
One of the highest levels of political leadership is a position in the national government.
Yksi poliittisen johtajuuden ylimmistä tasoista on hallituksen jäsenyys.
The average proportion of women cabinet ministers in the 15 Member States is 16%; of the 537 members of government there are 84 women.
Naisministerien keskimääräinen osuus 15 jäsenvaltiossa on 16 prosenttia: yhteensä 537:stä hallituksen jäsenestä 84 on naisia.
There are four frontrunners: Sweden with a balanced government of 50% men and 50% women; and Finland, Denmark and the Netherlands where more than a third of cabinet members are women.
Edelläkävijämaita ovat Ruotsi, jossa hallituksen jäsenistä puolet on miehiä ja puolet naisia, sekä Suomi, Tanska ja Alankomaat, joissa yli kolmannes hallituksen ministereistä on naisia.
There seems to be a correlation between a low percentage of women MPs and the number of women cabinet members: in Greece, Italy, Portugal and the United Kingdom less than 10% of government
Mitä vähemmän naiskansanedustajia, sitä vähemmän naisministereitä: Kreikassa, Italiassa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa alle 10 prosenttia hallituksen jäsenistä on naisia.
Women's participation in European cabinets, European Parliament, regions and local councils (percentages)3
Naisten osuus EU:n jäsenmaiden hallituksissa, Euroopan parlamentissa sekä alue-ja kunnallisvaltuustoissa (prosentteina)3
European Parliament
Kunnallisvaltuusto valtuusto
Local Council
Alueparlamentti
Germany Greece Spain France Ireland Italy Luxembourg Netherlands Austria Portugal Finland Sweden United Kingdom
Belgia Tanska Saksa Kreikka Espanja Ranska Irlanti Italia Luxemburg Alankomaat Itävalta Portugali Suomi Ruotsi Yhdistynyt kuningaskunta
#: no data available —: no regional government * only the autonomous regions of Azores and Madeira have regional parliaments and governments
#: ei tietoja saatavilla —: ei aluehallitusta * ainoastaan Azorien ja Madeiran autonomisilla alueilla on alueparlamentit ja -hallitukset
Interestingly enough, compared with the national parliaments, we find a far higher representation of women in the European Parliament.
On mielenkiintoista todeta, että Euroopan parlamentissa naisten osuus on korkeampi kuin jäsenmaiden parlamenteissa.
In nine of the 15 Member States one third of the Members of the European Parliament are women.
EU:n 15 jäsenvaltiosta peräti yhdeksässä kolmannes europarlamentaarikoista on naisia.
Eleven Member States have elected more than 25% women to the European Parliament.
Yli 25 naisedustajaa on 11 jäsenvaltiolla.
The differences are striking for countries such as Greece, France and the United Kingdom, where the representation of women in the European Parliament is double the figure in their national parliaments.
Erot ovat erityisen silmiinpistäviä Kreikan, Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan kohdalla, joissa naisten edustus Euroopan parlamentissa on kaksinkertainen maiden kansallisiin parlamentteihin verrattuna.
Regional and local level
Alue-ja paikallistaso
The representation of women at the regional and local level fluctuates for most countries between 10 and 25%.
Alue- ja paikallistasolla naisten edustus vaihtelee useimmissa maissa 10 ja 25 prosentin välillä.
Exceptions are Sweden, with more than 40% women in the regional and local councils, and Greece with only 4% women
Poikkeuksia ovat Ruotsi, jossa naisia on alue-ja kunnallisvaltuustoissa yli 40 prosenttia, ja Kreikka, jossa naisvaltuutettuja on vain 4 prosenttia.
councillors. It is suggested that participation of women in local councils is easier to achieve than in national assemblies, because eligibility criteria are less stringent and because, since these are not full-time jobs, council positions are easier to combine with rearing children.
näköisesti siksi, että tasa-arvoa edistävien toimien käyttö on tällä tasolla helpompaa johtuen keskitetymmästä ehdokasasettelusta.
To conclude, the three Scandinavian Member States clearly lead with regard to the representation of women in political leadership, followed closely by the Netherlands, Germany and Austria.
Yhteenvetona voidaan todeta, että EU:n kolme Pohjoismaata ovat selvästi edelläkävijöitä, kun on kysymys poliittisen johdon naisedustuksesta. Heti perässä tulevat Alankomaat, Saksa ja Itävalta.
The lowest percentages of women representatives can be find in Greece, the United Kingdom and France and to a lesser extent in Portugal and Italy.
Prosentuaalisesti vähiten naisedustajia on Kreikassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa, mutta suhteellisen vähän heitä on myös Portugalissa ja Italiassa.
Arguments underlining the importance of women in political decisionmaking
Miksi naisten osallistuminen päätöksentekoon on tärkeää
Why should there be a balanced participation between women and men in political decision-making?
Miksi sitten pitäisi pyrkiä naisten ja miesten tasapainoiseen edustukseen poliittisessa päätöksenteossa?
And why is it the task of governments, political parties and women's organizations to ensure this balance?
Ja miksi hallitusten, poliittisten puolueiden ja naisjärjestöjen tehtävänä on varmistaa tämä tasapaino?
Several arguments in favour of an increase in women's participation in political decisionmaking are listed below.
Seuraavassa luetellaan useita seikkoja, jotka puoltavat naisten osuuden lisäämistä poliittisessa päätöksen teossa.
Equality between the sexes
Sukupuolten välinen tasa-arvo
The full accomplishment of the universality of human rights requires that equality of the sexes, both de jure and de facto, is considered a basic human right.
Yleismaailmallisten ihmisoikeuksien täydellinen toteutuminen edellyttää, että sukupuolten välinen tasa-arvo, sekä de jure että de facto, luetaan perustavaksi ihmisoikeudeksi.
Today, equality of rights for all, including the right to full participation in all areas of life, is widely recognized as a basic right in both national and international legal instruments.
Nykyään kaikkien yhtäläiset oikeudet, mukaan lukien oikeus täysipainoiseen osallistumiseen kaikilla elämänaloilla, tunnustetaan yleisesti perusoikeudeksi sekä kansallisessa että kansainvälisessä lainsäädännössä.
The Universal Declaration of Human Rights and the Covenant on Economic, Social and Cultural Rights as well as the Covenant on Civic and Political Rights are general texts applicable to everyone.
Ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus, taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskeva kansainvälinen yleissopimus sekä kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskeva kansainvälinen yleissopimus ovat soveltamisalaltaan yleisiä — kaikkia ihmisiä tarkoittavia — asiakirjoja.
A more specific text is the Convention on the Elimination of all forms of Discrimination against Women.
Yksityiskohtaisempi ja soveltamisalaltaan erityisempi on kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskeva yleissopimus.
It contains a global programme of action aimed at addressing discriminatory situations that violate basic human rights in all fields of society, it stresses the importance of participation of women in decisionmaking in general and in politics in particular.
Se sisältää maailmanlaajuisen toimintaohjelman, jonka tarkoituksena on puuttua syrjintätilanteisiin, jotka loukkaavat perustavanlaatuisia ihmisoikeuksia kaikilla yhteiskunnan osa-alueilla. Siinä korostetaan naisten osallistumisen tärkeyttä päätöksenteossa yleensä ja politiikassa erityisesti.
The European Community, and more precisely the European Union has undoubtedly contributed in advancing the notion of equality between women and men.
Euroopan unioni on epäilemättä osaltaan vahvistanut naisten ja miesten välisen tasa-arvon periaatetta.
Initially, in 1957 the Treaty establishing the EEC (Article 119) proposed the principle of equal pay for equal work for male and female workers.
Jo vuoden 1957 Rooman sopimuksessa (artikla 119) nostettiin esiin samapalkkaisuuden periaate: mies- ja naispuolisille työntekijöille on maksettava sama palkka samasta työstä.
Starting from this principle, the Council of Ministers adopted directives making equal treatment between women and men a norm for the Member States. Furthermore, the
Tästä periaatteesta käsin ministeri neuvosto on ottanut käyttöön direktiivejä, jotka ovat tehneet naisten ja miesten tasapuolisesta kohtelusta normin, jota on noudatettava kaikissa jäsenvaltioissa.
The European Community is founded upon the existence of a representative democracy in each of its Member States.
Euroopan yhteisö perustuu siihen, että kaikki sen jäsenmaat noudattavat edustuksellisen demokratian periaatteita.
The functioning of a democratic system and the ¡mage it projects to its actors, has a determining influence on the whole of society.
Demokraattisen järjestelmän toimivuus sekä sen toimijoiden siitä antama kuva määrittävät koko yhteiskuntaa.
The ideal of democracy rests on the ideas of progress and social justice.
Demokratian perusajatuksia ovat edistyksen ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ihanteet.
Reflection on the possibilities of how to realize these ideas needs a permanent examination of who can legitimately represent the people and partake in decisionmaking in the name of everyone.
Kuinka nämä ihanteet voidaan toteuttaa? Tähän pohdintaan kuuluu oleellisena osana jatkuva keskustelu siitä, kuka voi legitiimisti edustaa kansaa ja osallistua päätöksentekoon kaikkien nimissä.
Who talks and who decides?
Ketkä puhuvat ja ketkä päättävät?
Who determines the law?
Kuka säätää lait?
Who manages daily life in national, regional and local assemblies?
Keiden päätökset säätelevät arkielämää kansallisissa, alueellisissa ja paikallisissa edustuselimissä?
Who, by his or her presence, personifies public power?
Keihin julkinen valta henkilöityy?
The answer to each of these questions in terms of the categories of men and women — supported by statistics, however incomplete or unsatisfactory — is that it is the males who do this.
Sukupuolen osalta vastaus kaikkiin näihin kysymyksiin on, että miehet tekevät tämän kaiken. Tätä käsitystä tukevat yksin tilastot, olivatpa ne kuinka epätäydellisiä tai epätyydyttäviä tahansa.
Men, especially at the highest levels of decisionmaking, hold a quasi-monopoly in politics.
Erityisesti politiikan huipputason päätöksenteossa miehillä on lähes monopoliasema.
Consequently public office, institutional organizations (juridical or consultative) and democratically elected representation give a masculine image to the role of 'representative of the people'.
Siitä seuraa, että julkisten virkojen, oikeuslaitoksen ja demokraattisesti valittujen edustajien perusteella "kansan edustajasta" syntyy väistämättä maskuliininen kuva.
A clear underrepresentation of women in political decisionmaking poses the problem of the legitimacy of existing political structures.
Naisten selvästi liian vähäinen edustus poliittisessa päätöksenteossa nostaa esiin kysymyksen vallitsevien poliittisten rakenteiden legitimiteetistä, oikeutuksesta.
When there are hardly any women participating in decisionmaking, the legitimacy of the outcome of political decisionmaking may not be the same for both men and women.
Koska poliittisessa päätöksenteossa on naisia niin vähän, poliittisten päätösten legitiimisyys ei ehkä näytä koskevan samalla tavoin naisia kuin miehiä.
This may give rise to public mistrust towards the representative system.
Tämä saattaa synnyttää yleistä epäluottamusta edustuksellista järjestelmää kohtaan.
An ultimate consequence may be that women will refuse to accept laws and policies that have been drafted or adopted without their participation.
Voi jopa olla, että naiset kieltäytyvät noudattamasta sellaisia lakeja tai hyväksymästä sellaista politiikkaa, jotka on laadittu ja hyväksytty ilman heidän panostaan. taan.
This argument, based on the notion of democracy, deals with the recognition of women's rights to full citizenship and with the implication that these rights must be reflected in the effective participation of women, at all levels of political life.
Demokratian käsitteeseen nojaava argumentti perustuu naisten täysivaltaisten kansalaisoikeuksien tunnustamiseen, joka toteutuessaan merkitsee naisten täysimittaista osallistumista poliittiseen elämään sen kaikilla tasoilla.
There cannot be a true democracy if women are excluded from positions of power.
Demokratia ei ole todellista tilanteessa, jossa naiset on suljettu valta-asemien ulkopuolelle.
Political participation necessitates the articulation and defence of the interests of the group or groups that are represented.
Poliittinen osallistuminen edellyttää ryhmäintressien esille tuomista ja puolustamista.
The argument presented here is that women are more aware of their own needs and interests and a re therefore better able to push for them.
Intressiargumentti kuuluu: naisten tarpeista ja intresseistä ovat parhaiten perillä naiset itse, joten he myös ajavat parhaiten naisten etuja.
Do women, as a group in society, have certain specific
Seuraavat asiat ovat yhteistä naisille ryhmänä:
— a lower participation rate in the labour force, and one which exhibits both horizontal and vertical segregation;
— alhaisempi osallistuminen työmarkkinoilla, joilla vallitsee pystysuora ja vaa kasuora sukupuolen mukainen työnjako
— a feeling of responsibility to reproduce the labour force and bear children which has resulted in a gendered division of domestic labour. Women are the 'carers' in society.
— vastuu lasten synnyttämisestä ja työvoiman uusintamisesta, mistä on seurannut sukupuolen mukainen työnjako kotitöissä: naiset ovat yhteiskunnan "hoivaajia".
The interests arising from this collective situation of women can be defined as objective women's interests, in the sense that they are an empirical description of the group situation in which women find themselves, and are therefore independent of any subjective evaluation.
Tästä naisten kollektiivisesta tilanteesta nousevat intressit voidaan määritellä objektiivisiksi naisten intresseiksi, sillä ne ovat empiirinen kuvaus tilanteesta, jossa naiset ryhmänä ovat, eivätkä ne siten ole riippuvaisia subjektiivisista arvioista.
On the basis of this definition, concrete women's interests can be presented.
Määritelmän perusteella voidaan esittää konkreettisia naisten intressejä. sejä.
The first category concerns matters of political equality: women's rights, equal decisionmaking, equal pay, equal education, individualization of taxes and social security.
Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat selkeät tasa-arvokysymykset: naisten oikeudet, samapalkkaisuus, yhtäläiset mahdollisuudet kouluttautua ja osallistua päätök sentekoon, puolisoiden erillisverotus ja yksilökohtainen sosiaaliturva (ts. ei pelkästään perheasemaan tai palkkatyöhön perustuva).
The second category concerns matters such as the redistribution of paid and unpaid labour, time organization, and care facilities.
Toiseen kategoriaan sisältyvät sellaiset vaatimukset kuin palkallisen ja palkattoman työn uudelleenjako, ajankäytön uudelleenorganisointi ja hoitopalvelut.
A third group of women's interests follows from the biological differences between men and women.
Kolmas naisten intressien ryhmä on seurausta miesten ja naisten biologisista eroista, esimerkiksi eräät terveydenhuoltoon kuuluvat asiat sekä naisiin ja lapsiin kohdistuvan seksuaalisen väkivallan ja hyväksikäytön, kuten seksikaupan ja prostituution, kieltäminen.
Examples are matters such as health care, the banning of sexual violence, and traffic in women and children (prostitution).
Ajatuksena on, että naiset tulevat olemaan entistä tietoisempia oikeudestaan määrätä ¡tse omasta kehostaan (ja sen "käytöstä").
The idea is that women will be more aware, for example, of the need to have control over their own bodies, and therefore of the need for access to family planning, of the need for proper provision in the care of children and others who are physically dependent, and of the need for more protection against sexual violence and harassment.
Tähän liittyvät kaikkien ulottuvilla olevat perhesuunnittelupalvelut ja asianmukaisesti järjestetyt lasten ja muiden huollettavien hoitopalvelut samoin kuin tarve saada suojelua seksuaalista väkivaltaa ja ahdistelua vastaan.
The acknowledgment of objective women's interests leads to the question whether women politicians have articulated and defended these interests more than male politicians.
Naisten objektiivisten intressien tunnustaminen herättää kysymyksen, ovatko naispoliitikot sitten tuoneet nämä intressit esiin ja puolustaneet niitä paremmin kuin miespolitiikot.