natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It thus inuences the Council and Commission by drawing support both from public opinion and nongovernmental organisations.
Yhteistä ulkopolitiikkaa koskevat parlamentin päätöslauselmat eivät ole sitovia.
After it was elected by direct universal surage, it continued and extended this objective.
Eurooppalaisten diktatuurien kukistuminen estää liittymissopimuk-sen hyväksyminen.
the more weight as in the last resort it may refuse consent.
A. Etelä-Eurooppa: pitkä marssi kohti demokratiaa
One of the European Parliament’s main areas of action has been combating dictatorships of both the right and left. This has been a consideration for many countries aspiring to join the European Union.
Yksi Euroopan parlamentin tärkeimmistä toimintalinjoista on ollut useissa EU:n jäseniksi pyrkivissä valtioissa vallinneiden oikeisto- tai vasemmistodik-tatuurien vastainen taistelu.
Censorship on the other side of the Iron Curtain prevented all but a tiny minority of people in the countries concerned of knowing the views expressed by the European Parliament.
Kylmän sodan vuosina rautaesi-ripun toisella puolen vallinnut sensuuri esti kyseisten maiden kansalaisia, häviävän pientä vähemmistöä lukuun otta-matta, saamasta tietoa Euroopan parlamentin kannanotoista.
At the time when it consisted of delegates from national parliaments, the European Parliament did not really have the role of debating international events.
Siihen aikaan, kun Euroopan parlamentti koostui kansallisten parlamenttien edustajista, sen rooliin ei oikeastaan olisi kuulunut puuttua kansainvälisiin tapahtumiin.
Nevertheless, it did not hesitate to do this throughout the dark years experienced by many countries in Europe.
Se ei kuitenkaan epäröinyt tehdä niin monien Euroopan maiden kokemien synkkien vuosien aikana.
When freed from authoritarian regimes, these countries turned towards the EU and entered into the accession process.
kyseiset valtiot olivat vapautu-neet autoritaarisista järjestel-mistä, ne kääntyivät Euroopan unionin puoleen ja aloittivat liittymisprosessin.
The European Parliament, which is required to give its assent to accession treaties, has followed the candidate countries’ progress in democratisation and respect for human rights to reach the EU level.
Euroopan parlamentti, jonka puolto tarvitaan liittymissopimuksille, seurasi tiiviisti ehdokasmaiden edistymistä demokratisoitu-misessa ja ihmisoikeuksien kunnioittamisessa.
It has carefully examined the evolving situation in these countries and the annual reports prepared by the Commission.
Parlamentti tutki huolellisesti maiden tilanteen kehitystä sekä komission raportteja.
However, Parliament’s support for democracy was well known in Greece, Spain and Portugal when these countries were subject to
Kun parlamentti alettiin valita välittömillä yleisillä vaaleilla, tämä työ jatkui ja laajeni. Kun
dictatorships and it thus helped to overturn these regimes.
kenraali Francon sisällissodan päätteeksi perustaman auto-ritaarisen hallinnon alla.
added it would not be possible to have condence in the EEC if it envisaged forming close links with the Madrid regime in an association or even through complete membership.
uskottavuutensa, jos se suunnittelee solmivansa Madridin hallinnon kanssa läheiset suhteet assosioinnin tai jopa täysjäsenyyden muodossa”.
Spanish Government to open negotiations on association with or even accession to the EEC.
ammattijärjestöjen toimintaan], kaikkien yhteisön viranomaisten on otettava ne huomioon.”
Since 1939 Spain had been living under the authoritarian regime imposed by General Franco following the civil war.
Perussävy annettiin parlamentin 29. maaliskuuta 1962 käymässä keskustelussa Espanjan hallituksen pyynnöstä käynnistää assosiointiin tai ETY:n jäsenyyteen täh-täävät neuvottelut. Espanja oli vuodesta 1939 elänyt
In its relations with the three southern European countries, Parliament very quickly adopted an attitude that foreshadowed what was to become one of the fundamental principles of the European Union: the place of democratic values at the centre of external policies and the construction of Europe.
Parlamentin jäsen Willi Birkelbach esitti Madridin esittämän pyynnön johdosta muille yhteisön toimielimille seuraa-van kysymyksen: ”Katsovatko ministerineuvosto ja komissio aiheelliseksi ottaa tällainen pyyntö harkittavaksi, kun sen esittää hallitus, jonka poliittinen losoa ja taloudelliset käytännöt ovat täysin vastak-kaiset Euroopan yhteisöjen käsitteiden ja rakenteiden kanssa?”Tämän Euroopan parlamentin jäsenen näkemyksen mukaan ”ETY menettää
In its written reply, read by the presiding ocer in the Assembly, the Council simply said that it had not yet discussed the Spanish Government’s request.
Kirjallisessa vastauksessaan, jonka parlamentin istunnon puhemies luki, neuvosto totesi yksinomaan, ettei se ollut vielä keskustellut Espanjan hallituksen esittämästä pyynnöstä.
The President of the Commission, Jean Rey, was more explicit: ‘European policy does not consist only of interests but of sentiments and ideas.
Komission puheenjohtaja Jean Rey oli suorasanaisempi: ”Eurooppalainen politiikka ei muodostu vain intresseistä, vaan myös tunteista ja aat-teista.
And when strands of public opinion emerge [a reference in particular to the
Ja kun mielipideliikkeitä syntyy [viittaus erityisesti Espanjan maanalaisten
preferential trade agreement was concluded in 1970
J kauppasopimuksen solmimiseen vuonna 1970.
This agreement raised con-icting views in Parliament on whether opening up to trade could encourage opening up to democracy.
komissiota ja neuvostoa jää-dyttämään nykyiset suhteet, kunnes Espanjassa vallitsee jälleen vapaus ja demokratia”.
activities of clandestine Spanish trade unions], they must be taken into consideration by all European authorities’.
paluun autoritaariseen jär-jestykseen.
Willi Birkelbach then asked whether or not a country where human rights were disregarded could become a member of the EEC.
Suurta huomiota Madridissa herättäneessä päätöslauselmassa Euroopan parlamentti vaati vapauksien palauttamista, poliittisten vankien laajaa armahtamista ja maanpakolaisten paluuta.
The President of the Commission interrupted the debate: ‘I am not at present in a position to add anything to what I have already said’.
järkkymättöminä, ja kaksi päivää myöhemmin viisi tuomi-tuista teloitettiin.
After much hesitation, in view of signicant trade developments in the meantime, a
Vähän yli kuusi kuukautta myöhemmin, 8. huhtikuuta 1976, Francon kuoltua 20. marraskuuta 1975 ja Espanjan demokratisointiprosessin jouduttua vaikeuksiin, parlamentti ilmaisi tukensa niille sadoille tuhansille kaikkia poliittisia suuntauksia edusta-neille espanjalaisille, jotka olivat lähteneet kaduille estääkseen
A Commission representative in the Chamber welcomed this debate: ‘This is one of those occasions when the Assembly ceases to be just an institution of an economic group of nations and becomes a European Parliament in the real meaning of the word, a European Parliament expressing itself as the conscience of the Europe and the conscience of the Community’.
Demokraattiset vaalit pidettiin Espanjassa 1977, ja kesäkuun 12. päivänä 1985 Espanja alle-kirjoitti sopimuksen liittymisestä yhteisön jäseneksi. ”Kuulun siihen espanjalaisten sukupol-veen, jolle taistelu maamme demokratisoinnin puolesta ja taistelu sen yhdentämiseksi Eurooppaan olivat saman kolikon kaksi puolta”, totesi
The Spanish Government was not deterred and two days later five of those sentenced were executed.
Tämä sopimus herätti parlamentissa vastakkaisia näkemyksiä siitä, voidaanko kaupan vapauttamisella edistää demokraattista avautumista.
On 25 September 1975 in an emotional debate, the MEPs rallied to put pressure on the Spanish Government not to carry out death sentences against 10 Spanish citizens.
Hyvin kiihkeätunnelmaisessa istunnossa 25. syyskuuta 1975 Euroopan parlamentin jäsenet ryhtyivät painostamaan Espanjan hallitusta, jotta se ei olisi pannut täytäntöön kymmenelle Espanjan kansalaiselle lange-tettua kuolemantuomiota.
At the end of a heated discussion on how to achieve this, Parliament called on the Commission and the Council to freeze relations until
Eräs istuntosalissa ollut komission edustaja tervehti tätä keskustelua sanoen: ”Tämä on yksi niistä tilanteista, jolloin parlamentti eräässä mielessä on äkkiä enemmän kuin vain valtioiden muodostaman taloudellisen ryhmittymän yksi toimielin ja muuttuu Euroopan parlamentiksi ilmauksen todellisessa merkityksessä, Euroopan parlamentiksi, joka ottaa kantaa Euroopan ja yhteisön omatuntona.” Madridin viranomaiset pysyivät
Greece the European Parliament called for re-establishment of freedoms, an extensive amnesty for political prisoners and the return of exiles.
Portugali palautettu demokraattiset ja parlamentaariset rakenteet”.
Echoes of the debate in Strasbourg were nevertheless heard in Spain; it contributed to a strong mobilisation of European opinion against the Spanish Government.
tuolloin ensimmäisiin Euroopan parlamentin espanjalaisjäseniin kuulunut Enrique Baron Crespo, josta tuli myöhemmin Euroopan parlamentin puhemies.
On 11 May 1967, less than three weeks after the colonels’ coup d’état, the European Parliament called for restoration of democracy in Athens.
Toisin kuin Espanja ja Kreikka, Portugali, joka oli korpora-tistisen hallinnon noustua valtaan 1920-luvulla elänyt lähes eristyksissä ulkomaail-masta, ei pyrkinyt solmimaan suhteita yhteisöön.
As in the case of Spain, it urged protection of human rights and required them to be respected by any country that wanted to maintain relations with the EEC.
Koska Euroopan parlamentilla ei ollut käytössään taloudellista vaikutuskeinoa, se ei pystynyt painostamaan Lissabonia demokratisoimaan hallintoaan.
Democratic elections were held in Spain in 1977 and on 12 June 1985 Spain signed the Treaty of Accession to the Community.
Parlamentti, joka oli vuodesta 1961 ajanut assosiaatiosopimuksen allekirjoittamista Kreikan kanssa, vaati kaappauksen vuoksi tämän sopimuksen jäädyttämistä, kunnes demokraattinen hallinto oli palautettu, ja neuvosto hyväksyi tämänsisältöisen päätöksen.
‘I belong to a generation of Spaniards for whom the fight for democracy in Spain and its integration into Europe were two sides of the same coin’, said Enrique Barón Crespo who became one of the first Spanish MEPs and later President of the European Parliament.
11. toukokuuta 1967, vajaat kolme viikkoa everstien vallankaappauksen jälkeen, Euroopan parlamentti vaati demokraattisen järjestyksen palauttamista Ateenaan. Kuten Espanjankin kohdalla, se korosti ihmisoikeuksien suojelua ja niiden kunnioittamisen vaatimista kaikilta valtioilta, jotka haluavat ylläpitää suhteita ETYyn.
A little over six months later, on 8 April 1976, after Franco’s death on 20 November 1975 and when democratisation had encountered some diculties, Parliament gave its support to the hundreds of thousands of Spaniards representing all sections of society who took to the streets to prevent any return to the old order.
Elokuussa 1974, vähän sen jälkeen, kun everstien juntta oli 24. heinäkuuta kaatunut, Euroopan parlamentin puhemies Cornelis Berkouwer matkusti Kreikkaan ilmaistakseen parlamentin tuen käynnissä olleelle demokratisointiprosessille. Saman vuoden lokakuussa parlamentti kannatti ”sopimuksen taloudellisten ja kaupallisten näkökohtien soveltamisen aloittamista”jo ennen Kreikassa pidettäviä vaaleja.
In a resolution that had a considerable impact in Madrid,
Tammikuun ensimmäisenä päivänä 1981 Kreikasta tuli Euroopan yhteisön kymmenes jäsenvaltio.
Parliament, which had pushed for the signing of an association agreement with Greece since 1961, now requested that this agreement should be frozen until democratic government was restored, and the Council
Huhtikuussa 1974 tapahtuneen, sotilasdiktatuurin kaataneen ”neilikkavallankumouksen” jälkeen parlamentti totesi, että Portugali oli kelpoinen
D could not apply pressure in calling for democracy.
liittymään yhteisön jäseneksi.
for the economic and trade aspects of the association to be unfrozen immediately, without waiting for the elections due to be held in Greece.
Jo vuonna 1956 Euroopan yhteinen edustajakokous oli keskustellut neuvostojoukkojen miehittämän Unkarin tilanteesta.
On 1 January 1981 Greece became the 10th Member of the Community.
Näiden traagisten tapahtumien 25. vuosipäivänä 18. syyskuuta 1981 Euroopan parlamentti hyväksyi päätöslauselman, jossa se vahvisti yhteisön kansalaisten ja Unkarin kansan välisen solidaarisuuden ja kannusti niitä, jotka haluavat säilyttää Euroopan vapauden, yhteistoimintaan.
adopted this decision. On the second anniversary of the coup d’état, Parliament adopted a resolution expressing complete solidarity with the Greek people and stating that the association agreement could not be fully applied until democratic and parliamentary structures had been restored in Greece.
Vetoomus kuultiin, vaalit järjestettiin, ja Portugali liittyi yhtä aikaa Espanjan kanssa yhteisön jäseneksi.
In August 1974, shortly after the overthrow of the colonels on 24 July, the President of the European Parliament, Cornelis Berkhouwer, went to Greece to give Parliament’s support to the democratic process. In October of the same year, Parliament called
Huhtikuun 19. päivänä 1982, kommunistivallan aikana, Euroopan parlamentti muodos-tui symboliksi lukuisille nuorille mielenosoittajille.
Portugal had been in a situation of semi-self-suciency since the establishment of a corporatist regime in the 1920s, so unlike Spain and Greece it had not sought relations with the Community.
Useissa Itä-Euroopan pääkaupun-geissa nuoret – joista monet pidätettiin – osoittivat rauhan-omaisesti mieltään heiluttaen ainoana banderollinaan 73:n Nobelpalkinnon voittajan allekirjoittamaa nälänvastaista manifestia sekä sitä tukevaa Euroopan parlamentin päätös-lauselmaa.
Deprived of this democratic lever, the European Parliament
Tämä anekdootti
After the Carnation Revolution in April 1974, which led to the fall of the dictatorship, Parliament concluded that Portugal was eligible to join the Community.
Lähes tarkalleen kahdeksan vuotta myöhemmin, 14. syyskuuta 1989, parlamentti ilmaisi
In April 1975, stating satisfaction with the political changes in Portugal, it expressed concern about some negative aspects of democratic change and called on the Portuguese authorities to resolutely follow the path to democracy.
Euroopan parlamentti oli aina reagoinut Neuvostoliiton voimannäyttöihin tässä Euroopan osassa, vastustanut vapaudenriistoja ja tukenut vuonna 1975 allekirjoitettuja Helsingin sopimuksia, joihin toisinajattelijat vetosivat.
The call was heard, elections were held, and Portugal joined the Community at the same time as Spain.
Kun rautaesirippu alkoi rakoilla 1980-luvun lopulla, parlamentti lisäsi kannanottojaan demokratisoinnin ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen puolesta.
In the period of Communist domination, the European Parliament became a symbol in several Eastern European countries for a number of young demonstrators, several of whom were arrested.
symbolisesti Berliinissä ja ilmaisi näin tuomitsevansa elokuun 12. ja 13. päivän välisenä yönä rakennetun, kaupungin kahtia jakavan muurin.
On 19 April 1982, they marched peacefully, for the first time, using as their slogan only a manifesto against hunger in the world signed by 73 Nobel Prize winners and a European Parliament resolution supporting
Kokoukseen osallistunut edustajakokouksen puhemies Hans Furler totesi, että vaikka hänen toimielimel-lään ”ei ole keinoja puuttua tilanteeseen suorasti”, sillä on kuitenkin ”valtuudet – ja myös velvollisuus – ilmaista solidaarisuutensa vapaata Eurooppaa symboloivaa Berliinin kaupunkia kohtaan.”
The European Parliament had always reacted to manifestations of Soviet force in Eastern Europe; it had condemned the lack of freedom and supported the Helsinki Agreements signed in 1975, which were upheld by the dissidents.
Lokakuun 10. ja 11. päivänä 1961 Euroopan parlamentaarisen edustajakokouksen poliittinen valiokunta kokoontui
As soon as the Iron Curtain began to disintegrate at the end of the 1980s, Parliament made an increasing number of calls for democratisation and respect for human rights.
Täysistunnossa 11. lokakuuta tästä aiheesta järjestetyssä keskustelussa edustaja Jarosson sanoi: ”Me eurooppalaiset
Hungarians who welcomed East Germans fleeing their country in a movement that marked the beginning of the disintegration of the Soviet bloc.
J yhteisömme uhatuilla rajoilla, eivät saa vain siitä syystä jäädä sydäntemme, omatuntomme ja toimiemme ulkopuolelle”.
in Berlin to express its condemnation of the building of the wall dividing the city, which was carried out during the night of 12 and 13 August. The President of the Assembly, Hans Furler, said that, although the Assembly did not have the means to intervene directly, it had the power and the duty to express its solidarity with the City of Berlin, which was a symbol of free Europe.
”samanaikaisesti maanosamme itäosan valtioiden poliittisessa, taloudellisessa ja yhteis-kunnallisessa järjestyksessä tapahtuu huimaavaa vauhtia syvälle ulottuvia muutoksia”. ”Ensimmäistä kertaa toisen maailmansodan jälkeen meillä on toivoa idän ja lännen välisen koniktin lopettamisesta ja vakauden ja rauhan saavut-tamisesta koko Eurooppaan”, Helmut Kohl lisäsi. ”Eurooppa-laisen solidaarisuuden hetki on koittanut. [ – – ] Kyse on yhden yhtenäisen Euroopan vapaudesta sekä kaikkien saksalaisten ja kaikkien eurooppalaisten tulevaisuudesta parlamentaarikot osaamme omissa kansallisissa parlamen-teissamme kantaa vastuumme.
In 1956 the European Common Assembly debated the situation in Hungary, which had been invaded by Soviet troops. On 18 September 1981, to commemorate the 25th anniversary of these tragic events, the European Parliament adopted a resolution rearming the solidarity between Community citizens and the Hungarian people, encouraging those who wanted to safeguard freedom in Europe to act together.
Täällä, missä eurooppalaiset kohtaavat toisensa ilman kansakunta- ja kielirajoja, berliiniläisten kärsimykset ovat myös meidän kärsimyksiämme.” ”Sallikaa minun sanoa”, painotti puolestaan edustajakokouksen poliittisen valiokunnan puheenjohtaja Battista, ”että tätä koko tilannetta ei ehkä enää olisi, jos hallituksemme olisivat ajoissa yhteisesti päättäneet kehittää Eurooppaa poliittista unionia kohti”.
Almost eight years later, on 14 September 1989, Parliament supported the mobilisation of
Euroopan komission puheenjohtaja Walter Hallstein katsoi, että ”kansalaiset, jotka asuvat
On 10 and 11 October 1961, the European Parliamentary Assembly’s Political Aairs Committee met symbolically
28 vuotta myöhemmin, 9. marraskuuta 1989, Euroopan parlamentti reagoi välittömästi muurin murtumiseen ja kutsui Saksan liittokanslerin Helmut Kohlin sekä Eurooppaneuvoston silloisen puheen-johtajan François Mitterrandin pitämään puheen Strasbourgiin 22. marraskuuta.
On 11 October, during a debate in plenary on the subject, one of the Members, Mr Jarosson said: ‘Certainly European Members of Parliament, which we are, will assume their
Hetki herätti voimakkaita tunteita. ”Me kaikki tunnemme, että parhaillaan tapahtuu [ – – ] historiallisesti merkittäviä asioita”, Saksan liittokansleri aloitti ja totesi, että
less close to our hearts, our consciences and our actions’.
kaikille yhteisessä vapaudessa”, hän sanoi puheensa päätteeksi.
‘For the first time since the end of the Second World War there is thus legitimate hope that the East-West conict will be overcome, that there will be lasting stability and freedom for all throughout Europe’. ‘Now is the time for European solidarity … What is at stake is the freedom of one Europe.
väistämättä siihen kansakuntien yhteiseen konserttiin, jonka me jo muodostamme, me kaksitoista maata, jotka olemme historiassa olleet hyvin kaukana toisistamme ja sitten liittyneet yhteen omasta halustamme ja ehkä välttämät-tömyydestä opiksi ottaneina”, François Mitterrand lisäsi.
What is at stake is a future in joint freedom for all Germans and for all Europeans.’ responsibilities in their national parliaments. In this forum, where Europeans are gathered without distinction between peoples and languages, the Berliners’ suering is their suering’.
Vastauspuheenvuorossaan Ranskan presidentti sanoi: ”Marraskuun 9. päivänä historia tarjosi Berliinissä maailmalle näytöksen, jota vielä edellisenä päivänä pidettiin mahdotto-mana; aukon muurissa, joka lähes kolmenkymmenen vuoden ajan oli symboloinut maanosamme kahtiajakoa.
Mr Battista, Chairman of the Political Aairs Committee, said ‘this situation perhaps would not exist today if our governments had speedily decided, of common accord, to pursue the political union of Europe’.
Tuona päivänä demokratia ja vapaus, joita ei voi erottaa toisistaan, saivat mielestäni yhden upeimmista ja merkittä-vimmistä voitoistaan.””Jonakin päivänä nämä kansat – en luettele niitä kaikkia – liittyvät
Twenty-eight years later, on 9 November 1989, the European Parliament reacted immediately to the fall of the wall by inviting the German Chancellor Helmut Kohl and the President-in-Oce of the European Council, François Mitterrand, to address the plenary sitting in Strasbourg on 22 November. It was a moment full of emotion.
23. marraskuuta Euroopan parlamentti hyväksyi päätöslauselman, jossa vaadittiin Saksan demokraattisen tasavallan kansalaisille ”itsemääräämis-oikeutta”, ja 14. helmikuuta 1990 toisen päätöslauselman, jossa tunnustettiin saksalaisten oikeus elää samassa valtiossa.
‘Well’, said President Mitterrand, ‘in Berlin on 9 November
Rauhan-omaisin keinoin he taistelivat
On 23 November MEPs adopted a resolution calling for citizens of the GDR to have the right of self-determination and on 14 February 1990 another resolution recognising the Germans’ right to live in the same state.
Tšekkoslovakia itselleen heille ihmisinä kuuluvat oikeudet demokratiaan, vapauteen, itsemääräämiseen ja jokaisen yksilön ihmisarvon kunnioittamiseen.”
the onward march of history oered the world a sight which had still seemed unlikely even the day before – the sight of a hole in the wall, that wall which for nearly 30 years had been the very embodiment of the division of our continent. It was on that day that democracy and freedom – inseparable from one another – carried o what I see as one of their finest and most telling victories’.
ja Tšekkoslovakian poliittisen itsenäisyyden tunnustamista” ja osoittivat ”jäsenvaltioiden hallituksille uuden ja vakavan vetoomuksen, jotta Euroopan yhteisöjen vahvistamisen, Euroopan yhdentymisen ja sen turvallisuuden tiellä olevat esteet poistetaan”. ”Vapaalla Euroopalla ei ole muuta mahdollisuutta kuin yhdentyä”, parlamentin puhemies Mario Scelba totesi käydyssä keskustelussa.
He added ‘Sooner or later that people will join the concert of nations already formed by our twelve countries which have been much divided by the history of this century and which have come
Lokakuun 1. päivänä parlamentin jäsenet hyväksyivät täysistunnossa päätöslauselman, jossa he vaativat ”mie-hitysjoukkojen vetäytymistä
On 16 May 1990 Parliament invited Helmut Kohl and Lothar de Maizière, the first democratically elected Prime Minister of the GDR, to set out their vision for the future of Germany and
Olen asettanut tehtäväkseni edistää Euroopan ja Saksan yhdentymisprosesseja tekemällä niistä mahdollisim-man yhdenmukaisia ja mah-dollisimman pitkälti yhteistä aikataulua noudattavia.”
Chancellor Kohl stressed the direction of the sudden acceleration of history: ‘The federal government has
Euroopan parlamentti jatkoi tuen antamista Tšekkoslovakian vapauden puolesta tais-televille ja etenkin Charta 77:n allekirjoittajille. Tällä
President of Parliament, Mario Scelba, during the debate.
vuonna 1989, parlamentti vaati 16. maaliskuuta antamassaan päätöslauselmassa hänen ja hänen ystäviensä sekä muiden poliittisten vankien ”välitöntä vapauttamista”.
took a series of initiatives, including the setting up of a European Action Committee to Assist the Czechoslovaks.
Puola manifestilla vastustettiin hallinnon ”normalisointia”sen jälkeen, kun ns. Prahan kevät oli murskattu.
always wanted the process of German unication to take place in a stable European framework.
Vuonna 1979 Euroopan parlamentti vastusti tämän oppositioliikkeen eräiden jäsenten pidätyksiä.