natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In total, if we include the applicant countries, we will have a large number of consumers throughout Europe who can mobilise enormous purchasing power.
Kaiken kaikkiaan, kun lisäämme siihen vielä jäseneksi hakeneet maat, meillä on oleva koko Euroopan laajuisesti suuri kuluttajien joukko, joka pystyy saamaan liikkeelle suunnattoman ostovoiman.
When reference is made to the purchasing power of the European internal market — especially when the other countries join — I must on the other hand continually point out that we have a degree of saturation in Europe and even surpluses, at least in some areas of agricultural production.
Samalla kun viitataan tähän Euroopan sisämarkkinoiden ostovoimaan, ja etenkin siinä vaiheessa, kun mukaan tulee vielä lisää maita, minun täytyy toisaalta huomauttaa yhä uudelleen myös siitä, että meillä Euroopassa on jo saa vutettu tietty kyllästymisaste ja ainakin tietyillä maataloustuotannon osa-alueilla on sen lisäksi myös ylituotantoa.
How can we hope to develop an image of the future face of European agriculture if we do not recognise that we must also conquer markets outside Europe?
Millä tavoin sitten halumme puolestaan kehittää eurooppalaisen maatalouden tulevaisuudenkuvaa, ellemme sitten puhumalla siitä, että meidän täytyy valloittaa myös Euroopan ulkopuolisia markkinoita?
I do not want to expand on this now, but to my mind this has to be part of European agriculture.
En halua nyt mennä tässä asiassa sen syvemmälle, mutta minun nähdäkseni tämä on asia, joka kuuluu ottaa ehdottomasti mukaan eurooppa laisen maatalouden tulevaisuuden näkymiin!
I want to make it very clear that European agriculture cannot function otherwise.
Muuten asiasta ei tule yhtään mitään, ja haluan sen vuoksi ottaa asian hyvin selkeästi esille.
On the other hand, if European agriculture produces under very specific requirements — whether crop or livestock production — because society demands it, but the agricultural systems in other competing countries do not do so because their societies react differently to certain production conditions, then both compensatory payments and a minimum level of protection from foreign competitors must be guaranteed.
Toisaalta: jos eurooppalainen maatalous tuottaa tuotteitaan — yhtä hyvin peltokasvien viljelyn kuin eläinten kasva tuksenkin alalla, aivan samantekevää — tarkasti määrättyjen vaatimusten alaisena, koska yhteiskunta sitä siltä vaatii ja haluaa, mutta sen sijaan muualla toimivat, kanssamme maailmanlaajuisesti kilpailevat maataloustuottajat eivät niin tee, koska yhteiskunta reagoi määrättyihin tuotanto-olosuhteisiin kokonaan toisella tavalla, silloin täytyy pystyä myös turvaamaan yhtäältä korvausten saaminen ja toisaalta ulkoinen vähimmäissuoja.
This is part and parcel of the fair trade conditions that we want to see, and it is a crucial point.
Tämä kuuluu silloin, jos niin halutaan, tasapuolisiin kaupan ehtoihin, joista asiassa on kysymys.
It also concerns the WTO, which you mentioned, Mr Sturdy.
Tämä liittyy myös aiheeseen WTO, herra Sturdy, tehän otitte sen puheenvuorossanne esille.
Of course we must also look at this in detail, including in the debates on that specific issue.
Se täytyy tietenkin ottaa käsiteltäväksi myös niissä keskusteluissa, joita asiasta käydään.
In any case, Mr Sturdy, I agree with what you said.
Olen joka tapauksessa samaa mieltä siitä, mitä sanoitte, herra Sturdy.
In view of the Commission proposals, the question arose — or rather I was asked very specifically, by Mrs Anttila, I believe — as to how I, as President of the Council, proposed to prevent farmers from going bankrupt as a result of the price reductions.
Esille otettiin myös se, tai minulle osoitettiin asiasta hyvin suora kysymys, jonka muistaakseni esitti rouva Anttila, siitä, miten oikein aion neuvoston puheenjohtajana, komission tekemät ehdotukset huomioon ottaen, estää sen, että hinnanalennukset eivät johda konkursseihin.
Here I must say something about our concept of politics in general.
Tähän minun täytyy sanoa jotakin ylipäänsä siitä, miten politiikka olisi ymmärrettävä.
To believe or claim that politics can prevent bankruptcies — by means of any instrument, action or basic conditions — is an assumption that I would warn against.
Uskominen siihen, sellainen käsitys, että politiikalla voitaisiin — mitä tahansa välineitä käyttäen tai mitä tahansa toimintatapoja noudattaen — millaisia tahansa perusedellytyksiä luomallakin, viime kädessä estää konkursseja, on sellainen näkemys politiikasta, jollaisesta haluaisin varoittaa!
Politics will never be capable of this under any conditions.
Siihen politiikka ei milloinkaan kykene, olkoot olot sitten millaiset hyvänsä.
At best we can ask whether, with a view of the proposed solutions, the basic competition conditions are fair or not. We must discuss whether this makes sense for the future of agriculture.
Voimme enintään kysyä, ovatko kilpailun perusedellytykset tällaisten ehdotettujen ratkaisujen kannalta vielä tasapuoliset vai eivät, siitä täytyy keskustella, onko tämä maatalouden tulevaisuudenkuvan kannalta mielekästä.
But it does not relieve farmers of the business decision; it does not relieve me, as a manager, of the responsibility of taking the necessary decisions in my company to ensure its long-term existence in the light of the current conditions.
Se ei kuitenkaan vapauta ketään maataloudenharjoittajaa yritystaloudellisesta päätöksenteosta, se ei päästä minua tilanhoitajana ensinnäkään siitä vastuusta, millaisia päätöksiä minun tilallani on tehtävä, jotta tilan olemassaolo voitaisiin alalla vallitsevat perusedellytykset huomioon ottaen turvata pitkällä aikavälillä.
But we should not ask too much of politics.
Emme saisi asettaa tässä politiikalle ylisuuria vaatimuksia.
Indeed, it seems to me that in the past we perhaps too often gave the impression that politics was capable of such things.
Minusta näyttää jopa siltä, että olemme aikaisemmin ken ties liiankin usein antaneet sen vaikutelman, että politiikka muka pystyisi tähän.
Perhaps we should no longer give this impression in future.
Meidän ei tulevaisuudessa ehkä enää pitäisi päästää syntymään tällaista vaikutelmaa.
I therefore very much agree that we need reliable basic conditions, that we need to be competitive.
Olen nimenomaisesti samaa mieltä siitä, että tarvitaan luotettavia perusedellytyksiä, että tarvitsemme kilpailukykyä.
I also agree with the view that we must be careful with our money.
Olen samaa mieltä myös siitä, että meidän on käytettävä rahaa säästäväisesti.
Another element of this squaring of the circle is that, on the one hand, we rightly require agriculture to provide a livelihood for as many people as possible, but on the other hand we must constantly explain to the non-farming population, and also to the farmers themselves, that the total sum spent on agriculture is not a small one, when we take into account the European budget, the national budgets and part of the regional budgets in federal Member States.
Ympyrän neliöimiseen kuuluu varmasti sekin, että me yhtäältä vaadimme aivan aiheellisesti olemassaolon turvaa mista mahdollisimman monille maatalouden piirissä, mutta että joudumme toisaalta selittämään yhä uudelleen muille kuin maatalouden alalla toimiville, vaikkakin myös maataloudenharjoittajille itselleen, että kaiken kaikkiaan se summa, joka käytetään maatalouden rahoittamiseen — kun lasketaan yhteen Euroopan unionin budjettivarat, kansalliset budjettivarat ja osaltaan osavaltioidenkin budjettivarat liittovaltiomuotoon organisoiduissa kansallisvaltioissa — ei ole mitenkään vähäinen.
Nonetheless, we have a correspondingly high drop-out rate in farms, and we have not managed to satisfy the farming population either.
Oli miten oli, tilojen osalta luopumisaste tulee pysymään aina vastaavansuuruisena ja maatalouden piirissä toimivienkaan keskuudessa emme ole saaneet aikaan tyytyväisyyttä.
This is a discussion needs to go into more detail in certain areas.
Tämä on keskustelunaihe, johon kenties pitäisi joskus vielä paneutua syvällisemmin.
This seems to me to be particularly important.
Minusta se nimittäin näyttää erityisen tärkeältä.
Perhaps it is true that we spend a great deal of money, but we do not spend it in such a way that it benefits the people working on the farms.
Ehkä on myös niin, että me kyllä käytämmekin hyvin paljon rahaa, mutta emme aina käytä sitä niin, että siitä olisi todella hyötyä niille, jotka tiloilla työskentelevät.
That is putting it very simply, but it is certainly worth thinking about.
Totean asian tässä kerrankin hyvin yksinkertaisin sanoin.
Yet the call for greater extensification, increased environmental protection, a move away from purely economic considerations, and at the same time reduced expenditure — and such a call was made, if only indirectly, unless I misunderstood — is again asking us to square the circle.
Asia on kuitenkin huomionarvoinen. Joka tapauksessa vaatimus — joka sekin esitettiin useaan kertaan, olkoonkin että vain epäsuorasti, ellen sitten ymmärtänyt asiaa väärin — joka koski tuotannon laajaperäistämistä, parempaa ympäristönsuojelua, siis lähinnä luopumista puhtaasti taloudellisesta tarkastelutavasta pitämällä kuitenkin menot samalla alhaisina, tarkoittaa taas kerran ympyrän neliöimistä.
It is important that we realise this is impossible.
Tämäkään ei ole mahdollista, ja on oltava selvillä siitä, että asia on näin.
It is easy to talk about whether to pursue greater extensification or increased environmental protection, but we must realise that it costs money, either because local requirements make compensatory payments necessary or because the environmental protection is organised as part of an agreement; it could be either.
Voidaan siis vallan hyvin puhua siitä, olisiko tuotannon laajaperäisyyttä tai ympäristönsuojelua lisättävä. On kuitenkin oltava selvillä siitä, että se maksaa, joko sitä kautta, että joudumme maksamaan asetettujen vaatimusten mukaisia korvauksia hinnanalennuksesta paikan päällä tai sitten sopi muksin järjestetyn suojelun osana; tämä jääköön tässä avoimeksi.
One will mean more for one person, the other will mean more for another, but either way it will cost public money.
Yksi on enemmän toisen vaihtoehdon kannalla, toinen vastaavasti toisen, mutta joka tapauksessa niihin tarvitaan silloin julkisia varoja.
That is an aspect that must not be forgotten.
Myös yhteys näiden asioiden välillä on nähtävä.
I believe I have covered the main points that were put to me.
Uskoakseni olen käsitellyt tässä olennaisilta osiltaan ne ydinkohdat, jotka oli osoitettu minulle.
Perhaps I placed too much emphasis on certain points, as I am new to this, but that should help you to get to know my point of view.
Kenties palasin "yh dessä jos toisessakin kohdassa melko pitkälle taaksepäin, mutta sen tarkoituksena oli osaltaan myös se, että koska olen uusi ihminen näissä piireissä, saisitte mahdollisesti hieman selvyyttä siitä, mitä itse niistä ajattelen.
With regard to the view that we should perhaps nationalise the financing of the agricultural policy, which means that we would only receive money from Europe if we had organised national funds in advance or were obliged to organise these funds subsequently, forgive me for saying so, but I think that would be the end of a Community agricultural policy.
Siitä näkemyksestä, että maatalouspolitiikan rahoitus olisi tosiaan tuotava kansalliselle tasolle, toisin sanoen, että Eu roopasta saataisiin rahaa vain, jos jo sitä ennen olisi järjestetty tai olisi sitouduttu järjestämään myöhemmin käytjöön kansalliset varat, olen sanalla sanoen sitä mieltä, että se olisi yhteisen maatalouspolitiikan loppu.
For this reason I have great doubts as to whether we should choose this path.
Sen vuoksi epäilen suuresti, pitäisikö tällaiselle tielle lähteä.
Cunha (PPE). — (FT) Mr President, I should like the President-in-Office to clarify a statement by his colleague, the Minister for Foreign Affairs, who yesterday said that we should reform the common agricultural policy in order to reduce the expenditure of the European Union.
Cunha (PPE). — (FT) Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää neuvoston puheenjohtajaa selventämään hänen kollegansa, ulkoasiainministerin lausuntoa, sillä hänen kollegansa sanoi täällä eilen, että meidän on uudistettava yhteistä maatalouspolitiikkaa, jotta Euroopan unionin menoja voitaisiin vähentää.
The Minister did not give me any information on this subject and he did not answer me, but I asked him if the German Presidency had changed from its traditional position.
Herra ministeri ei kuitenkaan antanut lisätietoja asiasta, hän ei vastannut, vaikka tosiasiallisesti tiedustelin häneltä, onko puheenjohtajamaa Saksa muuttanut perinteistä kantaansa tähän asiaan.
This question is very relevant, politically speaking, and I would therefore ask and insist that I am given an answer.
Tämä on poliittisesti hyvin oleellinen kysymys, ja sen tähden pyydän painokkaasti herra puheenjohtajaa vastaamaan siihen.
Funke, President-in-Office of the Council. — (DE) Mr President, ladies and gentlemen, Mr Cunha, it is not just the Germans who have so far discussed financial issues, particularly with regard to the agricultural policy; we can see
Funke, neuvoston puheenjohtaja. — (DE) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, hyvä parlamentin jäsen Cunha, saksalainen osapuoli ei ole ainoa, jota rahoitukselliset 'kysymykset, etenkin myös maatalouspolitiikan osalta, ovat tä hän mennessä askarruttaneet, vaan voimme huomauttaa, yhtä hyvin niiden maatalousneuvostossa käytyjen neuvot telujen perusteella, joihin olen tähän mennessä osallistunut, kuin myös niiden keskustelujen perusteella, joita on sen jälkeen käyty eri jäsenvaltioita edustavien kollegojen kanssa, että asiasta keskustellaan ja siitä puhutaan yleisesti kaikkialla.
Funke from the negotiations in the Agriculture Council in which I was involved, and from the discussions which followed with the various Member States, that financial issues are discussed continually. I just emphasised in my reply that in my opinion it is of course very important, and indeed it is part of the reason we need agricultural reform, to ask whether the money we spend on agriculture — at European, national and, in federal Member States, regional level — is always spent in such a way, because of the way the system is organised, that it really benefits those on the farms.
Sanoinhan nimenomaan juuri äskeisessä vastauksessani, että minun nähdäkseni on ilman muuta tärkeää kysyä — minulle se on suorastaan osa maatalousuudistuksen välttämättömistä tavoitteista — onko kaikki se raha, jonka me kaiken kaikkiaan käytämme maatalouteen — puhuin tällöin sekä Euroopan unionin että kansallisvaltioiden talousarvioiden osastoista tai vastaavasti liittovaltiomuotoon järjestyneissä kansallisvaltioissa osavaltioiden ta lousarvioista — siis onko tämä raha aina käytetty siten, aina järjestelmän perusteista lähtien, että siitä on todella ollut hyötyä niille, jotka tiloilla työskentelevät.
To my mind this is not really a question of the level of funds provided, but a question of distribution.
Nähdäkseni kysymys ei ole niinkään kulloinkin tarkoitukseen varattavien varojen määrästä, vaan myös niiden jakamisesta.
I want to place particular emphasis on this point.
Haluaisin nimenomaan panna painoa sille,' että tämä tulee sanotuksi.
We say that for an indefinite period we will allocate 45%, or, according to some, 50% — I do not want to argue this point — of the European budget to agriculture, and at the same time we see that agricultural income is going down, not up, at least in some areas of agricultural production.
Pitemmän päälle selityksen etsiminen sille, että vaikka Euroopan unionin budjettivaroista 45%, monien mukaan 50% — ja tästä en halua käydä lainkaan kiistelemään — on varattu maatalouteen, mutta samalla me kuitenkin saamme kokea sen, että maataloudesta saatavat tulot eivät ainakaan eräillä maataloustuotannon osa-alueilla suinkaan nouse vaan vähenevät, herättää kyllä jo pakostakin kysymyksen siitä, mitä me oikeastaan täällä teemme!
Surely we have to ask ourselves what we think we are doing? We cannot simply accept it and say that the more money we have, the happier everyone is.
Emme voi vain hyväksyä asiaa ilman muuta ja aja tella, että mitä enemmän rahaa meillä on, sitä suurempi onni ja autuus siitä syntyy.
I believe we would all, in particular the landowners, be well advised to get involved in this discussion.
Uskon, että meidän kaikkien — ja maatalousyrittäjien joka tapauksessa — olisi syytä varautua käymään tätä keskus telua.
I do not know what the Foreign Minister said on this point, but if he thinks, as I understand it, that we can reduce expenditure without saying how and in what area it is to be done, then I would be inclined to say that just as I would come to an agreement with the Foreign Minister before expressing an opinion on foreign affairs, so should the Foreign Minister come to an agreement with the Minister for Agriculture before expressing an opinion on agricultural issues.
Jos ulkoministeri on sitä mieltä —· en tosin tiedä, mitä hän on asiasta sanonut — että on yleisesti tärkeää vä hentää menoja — niin ymmärsin teidän puheestanne — sanomatta kuitenkaan, miten ja missä yhteydessä hän tar koittaa sen tehtäväksi, silloin olisin taipuvainen sanomaan, aivan samalla tavoin kuin itsekin sopisin ensin ulkoministerin kanssa, ennen kuin ilmaisisin kantojani ulkoministeriä koskeviin kysymyksiin, että ulkoministerinkin olisi syytä sopia maatalousministerin kanssa, mikäli hän aikoo ottaa kantaa maatalouspoliittisiin kysymyksiin.
But I do not know what he said on this issue so I cannot comment.
En kuitenkaan tiedä, mitä hän on asiasta sanonut.
I would like to discuss this with him.
Sen vuoksi en voi sitä myöskään kommentoida.
In conclusion, I would like to say something that should give cause for thought.
Lopuksi vielä muutama sana asiasta, jonka kenties pitäisi antaa meille niin ikään ajattelemisen aihetta.
I do not have sufficient information to speak for the other Member States of the European Union, but I can speak for Germany and for its Lander: it makes almost no difference — please note that I say 'almost' — what instruments we use in agricultural policy or what we focus on, we have had an average drop-out rate of 3% in farming in the last 50 years since the end of the war.
Voin kuitenkin puhua Saksan ja kaikkien sen osavaltioiden puolesta ja sanoa: on lähes samantekevää — sanon tarkoituksella lähes samantekevää — mitä välineitä käyttäen ja mitä painopisteitä asettamalla me olemme maatalouspolitiikkaa harjoittaneet — ja siltikin luopumisaste maataloudessa on ollut keskimäärin 3% sodan jälkeisenä aikana, siis 50:n viime vuoden aikana.
Note: the last 50 years.
Tämä on huomionarvoista, 50 vuoden aikana!
This drop-out rate corresponds exactly to the increase in agricultural productivity.
Se on tarkalleen se luopumisaste, joka täsmää maataloudessa tapahtuneen tuottavuuskehityksen kanssa.
Scientists have looked into this and the answers are quite clear.
Tätä on jo tieteellisesti tutkittu ja asiasta on saatu verraten yksiselitteisiä vastauksia.
I cannot be quite so clear cut, but I wonder whether we are not going to have to realise that the increase in productivity levels is undoubtedly going to mean structural changes in agriculture, with farms being abandoned, as long as economics is the basis of agricultural policy, I might add.
En itse suhtaudu asiaan lainkaan niin yksiselitteisesti, mutta mielessäni on herännyt kysymys, eikö meidän pitäisi panna merkille se seikka, että maataloudessamme on oleva pakostakin käynnissä tuottavuusastetta vastaavan suuruinen rakennemuutos siihen liittyvine tilanhoidosta luopumisineen, niin kauan kuin pidämme taloudellisia näkökohtia maatalouspolitiikkamme perustana, minkä vielä lisäisin.
For me it would be inconceivable not to have economics as the basis of agricultural policy.
Minusta olisi mahdotonta ajatella, että taloudelliset näkökohdat eivät enää olisi maatalouspolitiikkamme perustana.
The result would be a great waste of resources if this were not the case.
Elleivät ne olisi maatalouspolitiikkamme perustana, se johtaisi huomattavaan voimavarojen tuhlaukseen.
But perhaps we should also discuss this more in public than we have done in the past.
Mutta siitäkin meidän pitäisi ehkä keskustella julkisuudessa hieman enemmän kuin olemme aikaisemmin tehneet.
Fischler, Member of the Commission. — (DE) Mr President, Mr President-in-Office, ladies and gentlemen, I would firstly like to thank all those who contributed to this debate.
Fischler, komission jäsen. — (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät naiset ja herrat, haluaisin ensinnäkin kiittää sydämellisesti kaikkia niitä, jotka ovat esittäneet puheenvuoronsa tämän keskustelun aikana.
In my opinion it was very constructive and set an excellent example, as I hope the public will note.
Uskon, että olemme käyneet tänään erittäin rakentavan, jopa suorastaan esimerkillisen keskustelun, ja toivon, että se saa osakseen huomiota myös julkisuudessa.
On the many questions concerning specific amendments, I will repeat what I said this morning, which was that I am prepared to distribute a list clarifying which amendments the Commission considers acceptable.
Niiden monien kysymysten vuoksi, jotka liittyvät tiettyihin tarkistuksiin, haluaisin muistuttaa siitä, mitä sanoin jo tänään aamupäivällä, nimittäin että olen valmis jakamaan teille luettelon, josta voi nähdä, mitkä tarkistuksista ko missio on valmis hyväksymään.
I also realise that I promised to be brief in my final speech, and I would like to keep to this.
Sen lisäksi olen tietoinen siitä, että olen luvannut esittää päätöspuheenvuoroni lyhyesti, ja siitä haluan myös pitää kiinni.
Mr Funke has just given a very clear explanation of what is important in relation to the competitiveness of European agriculture.
Eurooppalaisen maatalouden on oltava kilpailukykyinen kahdessakin mielessä.
European agriculture must be competitive in two ways.
Ensinnäkin: meidän tuotteidemme on oltava kilpailukykyisiä, ja sitä ne voivat olla vain, jos me omistamme vastaavasti niiden laatuun tähänastista suurempaa huomiota, jos me siirrämme myös käytäntöön ja toteutamme ku-
Firstly, our products must be competitive, and they can only be competitive if we pay greater attention to quality that we have hitherto, if we realise and act upon our consumers' new appreciation for quality, and above all if we take into account the strength of European agriculture, which, as we know, lies in using agricultural raw materials to produce highquality end products.
Fischler luttajiemme uudenlaisen laatutietoisuuden ja ennen kaikkea jos me otamme riittävästi huomioon eurooppalaisen maatalouden vahvuuden, joka tunnetusti liittyy maataloudessa tuotettujen raaka-aineiden jalostamiseen korkealaatuisiksi lopputuotteiksi.
However, competitiveness in European agriculture also means that services other than the production of agricultural products must be accorded economic value and must be integrated into our market economy system.
Eurooppalaisen maatalouden kilpailukyky merkitsee kuitenkin myös sitä, että ne suoritteet ja palvelut, joita sen piirissä tuotetaan varsinaisten maataloustuotteiden tuotannon lisäksi, on otettava taloudellisesti arvioitaviksi ja kytkettävä meidän markkinatalousjärjestelmämme osaksi.
A great deal has been said about the extent to which agricultural policy must also be social policy.
On ollut paljon puhetta siitä, missä määrin maatalouspolitiikan olisi oltava myös sosiaalipolitiikkaa.
We must be realistic here.
Meidän olisi oltava tässä realistisia.
Agricultural policy should have a social dimension but should not be purely social policy.
Maatalouspolitiikassa on oltava sosiaalinen ulottuvuutensa, mutta se ei saa silti olla puhdasta sosiaalipolitiikkaa.
That would really be a mistake.
Se olisi todella nurinkurista.
The question here is surely how we are in future to achieve a reasonable ratio, so that we do not have an imbalance like the present famous 80: 20.
Tässä on varmasti kyse siitä, miten me onnistumme tulevaisuudessa saamaan aikaan järkevän jakauman, niin että tämänhetkisen laajalti tunnetuksi tulleen 80: 20 -jakauman kaltaista vi noumaa ei enää jatkossa pääsisi syntymään.