muistuttaa kuitenkin neuvostoa parlamentin edellä mainitusta 24. helmikuuta 2005 antamasta päätöslauselmasta, jossa pyydettiin EU:ta esittämään päätöslauselmat tietystä määrästä ensisijaisia kysymyksiä; pitää valitettavana erityisesti sitä, että EU on kieltäytynyt tukemasta päätöslauselmia ihmisoikeusloukkauksista Kiinassa, Zimbabwessa ja Tšetšeniassa; palauttaa tässä yhteydessä mieliin sitoumukset, joita neuvosto on antanut ihmisoikeusvuoropuhelua koskevien EU:n suuntaviivojen mukaisesti, jotka osoittavat selvästi, että kolmannen maan kanssa käytävällä ihmisoikeusvuoropuhelulla ei voida estää neuvostoa antamasta kyseistä maata koskevaa päätöslauselmaa YK:n ihmisoikeusneuvostossa; ottaa myös huomioon vuoden 2005 raporttiin sisältyvän lausunnon, jonka mukaan erityisesti afrikkalainen ryhmä ei ole ollut yhteistyöhaluinen keskusteltaessa tiettyjen Afrikan maiden ihmisoikeustilanteesta YK:n yleiskokouksen kolmannen komitean aikana; kehottaa tämän vuoksi komissiota ja neuvostoa kaikin käytettävissä olevin keinoin taivuttelemaan afrikkalaista ryhmää tekemään YK:n yleiskokouksen kanssa tulevaisuudessa yhteistyötä vuoropuhelun avulla ja antamalla tietoa asianomaisista Afrikan maista, erityisesti niistä, joiden kanssa AKT:n ja EU:n yhteistyö on keskeytetty AKT:n ja EU:n kumppanuussopimuksen 96 artiklan perusteella tai joiden kanssa käydään poliittista vuoropuhelua 8 artiklan perusteella; ehdottaa, että välittäessään tulevaisuudessa neuvostolle päätöslauselmiaan Euroopan parlamentti rajoittaisi ne niihin, jotka liittyvät tärkeimpiin huolta aiheuttaviin maihin ja että se tukisi aikaisempaa vankemmin neuvoston työtä tässä suhteessa;
Reminds the Council, however, of its abovementioned resolution of 24 February 2005, which called on the EU to present resolutions on a certain number of priority issues; regrets, in particular, the EU's refusal to sponsor resolutions on human rights abuses in China, Zimbabwe and Chechnya; recalls, in this regard, the commitments entered into by the Council in the context of the EU Guidelines on Human Rights Dialogues, which clearly state that a human rights dialogue with a third country cannot prevent the Council from sponsoring a resolution on that specific country in the UN Human Rights Council; in this context, also takes account of the statement in the 2005 Report that the African group in particular has not been cooperative when discussing the human rights situation in specific African countries during the proceedings of the UN General Assembly's Third Committee; therefore calls on the Commission and the Council to use all means at their disposal to persuade the African group to cooperate with the UN General Assembly in the future by conducting dialogue and providing information on the African countries concerned, especially those with whom ACP-EU cooperation is suspended under Article 96 of the ACP-EU Partnership Agreement or with whom political dialogue is conducted under Article 8 thereof; suggests that the European Parliament should in future, when submitting its proposals for resolutions to the Council, limit them to those relating to key countries of concern, and that it should support more strongly the Council's work in this regard;