natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Terveydenhoitopalvelujen tulevaisuudesta annetussa Euroopan parlamentin päätöslauselmassa, jonka esittelijä olin (joulukuu 2002 — A5-0452/2002 ), todettiin, että terveydenhuoltopalvelujen kestävyyttä, saatavuutta ja laatua koskevien tavoitteiden saavuttaminen edellyttää muun muassa terveydenhuoltopalvelujen ja -tuotteiden sisämarkkinoiden luomista, jotka varmistavat kaikille asianomaisille kestävän ja korkeatasoisen terveydenhuollon ja joissa otetaan huomioon jäsenvaltioiden järjestelmien valmiudet ja maksukyky ja jotka takaavat siten kansalaisten vapaan liikkuvuuden ja palvelujen saannin kaikissa unioniin kuuluvissa maissa toissijaisuusperiaatetta noudattaen.
In its report on the future of health care (December 2002 — A5-0452/2002 ), for which I was rapporteur, the European Parliament pointed out that the achievement of the objectives of sustainability, accessibility and quality of health services requires inter alia the creation of an internal market in health services and products which must guarantee high quality health care accessible to, and affordable for, all, taking into account the viability and capacity of the Member States' systems and guaranteeing both free movement of citizens and access to services in all countries of the Union, with due regard for the principle of subsidiarity.
Miksi tuomioistuin ei suhtautunut sairaalahoitoon vastaavalla tavalla?
Why did the Court's ruling not follow these principles, with regard to hospital treatment?
Haluaisin vastauksen erityisesti seuraaviin kysymyksiin: —
Will the Commission answer the following questions, in particular: —
Tuomion perusteella Euroopan kansalaisen täysimääräinen oikeus terveytensä suojeluun taataan vain, jos on kyse avohoidosta eikä varsinaisesta sairaalahoidosta, ja tätä perustellaan yksinomaan taloudellisilla syillä. —
how can it reconcile this ruling with the rights of European citizens, whose right to health care is now guaranteed only in the case of out-patient treatment, and not hospital treatment, a measure based purely on economic grounds? —
Miten tällainen kahtiajakoinen järjestelmä, jossa potilailla on vapaa valinta, kun on kyse sairaalahoidon ulkopuolisista palveluista, ja puolestaan velvollisuus hankkia ennakkolupa, kun on kyse sairaalahoidosta, sopii yhteen terveyden korkeatasoisen suojelun takaamisen periaatteen kanssa, josta määrätään voimassaolevissa perussopimuksissa? —
how can it reconcile this dual regime, where there is freedom of choice for out-patient treatment, but a requirement for prior authorisation for hospital treatment, with the guarantee of a high level of health protection provided for in the Treaties? —
Onko mahdollista, että Euroopan kansalaisten käyttämä vapaan valinnan oikeus voisi uhata sellaisen kansallisen järjestelmän taloudellista tasapainoa, jonka mukaan toisessa jäsenvaltiossa saaduista palveluista ei korvata omassa järjestelmässä sovellettavaa taksaa suurempaa taksaa? —
how can the exercise of free choice by European citizens jeopardise the financial balance of a national system, when it does not pay a higher rate of reimbursement for services provided in another Member State than it does under its own system? —
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä annetussa asetuksessa 1408/71 EYVL L 149, 5.7.1971, s. 2 . jäsenvaltiot ovat jo säätäneet järjestelmistä, joiden mukaan toimivaltaisen jäsenvaltion ulkopuolisessa jäsenvaltiossa saatuja hoitoja korvataan jälkikäteen.
given that, under the terms of Regulation No 1408/71 OJ L 149, 5.7.1971, p.
Miten tekniset vaikeudet korvausten maksamisessa jäsenvaltioiden välillä ovat perusteltavissa, jos muut Euroopan kansalaiset voivat valita vapaasti sairaalahoidon antamispaikan? —
2 . on the application of social security schemes to employed persons and their families moving within the Community, the Member States have already introduced mechanisms for subsequent reimbursement of treatment provided in another Member State, how can it justify the technical problems placed in the way of reimbursement between Member States in cases where European citizens have exercised their freedom to choose the location of hospital treatment? —
Onko sairaalahoitoa koskeva ennakkolupavaatimus yksi keino estää potilaita valitsemasta vapaasti palveluja laadun ja saatavuuden perusteella ja syrjiikö se näin ollen kansalaisia, jotka eivät ole riittävän varakkaita, eivät pysty välttämään lupavaatimusta eivätkä pysty hankkimaan asianmukaista hoitoa nopeasti? —
the requirement to request prior authorisation for hospital treatment not a means of denying freedom of choice to patients on the basis of quality and accessibility to all, thereby discriminating against citizens who cannot afford to side-step the required authorisation and obtain the treatment they need without delay? —
Komissiolla oli jo tilaisuus vastata arvoisan parlamentin jäsenen samasta aiheesta esittämään suulliseen kysymykseen H-0763/03 joulukuussa 2003 pidetyn istunnon kyselytunnilla Kirjallinen vastaus, 17.12.2003. .
The Commission has already replied to the Honourable Member's Oral Question H-763/03 on the same subject during question time at the December 2003 session Written answer of 17.12.2003. .
Tämän kirjallisen kysymyksen puitteissa komissio pystyy vastaamaan yksityiskohtaisemmin.
In answering this Written Question, the Commission will be able to provide more details.
Kuten parlamentin jäsen totesi, yhteisöjen tuomioistuin otti asiassa Müller-Fauré vastaan van Riet antamassaan tuomiossa Asia C-385/99, V.G. Müller-Fauré v. Onderlinge Waarborgmaatschappij O.Z. Zorkverzekeringen UA ja E.E. M. Van Riet v. Onderlinge Waarborgmaatschappij ZAO Zorkverzekeringen, tuomio 13.5.2003, (Kok.
As stated by the Honourable Member, in the Müller-Fauré/Van Riet judgment V.G. Müller-Fauré v. Onderlinge Waarborgmaatschappij OZ Zorgverzekeringen UA and E.E.M. van Riet v. Onderlinge Waarborgmaatschappij ZAO Zorgverzekeringen judgment.
Tuomio on jatkoa yhteisöjen tuomioistuimen vuodesta 1998 lähtien antamille muille tätä kysymystä käsitteleville tuomioille Asia C-155/96, Kohll, tuomio 28.4.1998 (Kok.
This judgment follows a series of others which have been delivered by the Court on this issue since 1998 Kohll judgment, Case C-155/96 of 28.04.98, ECR 1998 p.
1998, s. I-1931), asia C-120/95, Decker, tuomio 28.4.1998 (Kok.
I-1931, Decker judgment, Case C-120/95 of 28.04.98, ECR 1998 p.
1998, s. I-1831), asia C-157/99, Smits ja Peerbooms, tuomio 12.7.2001 (Kok.
I-1831, Smits and Peerbooms judgment, Case C-157/99 of 12.07.01, ECR 2001 p.
2001, s. I-05473), asia C-368/98, Vanbraekel, tuomio 12.7.2001 (Kok.
I-05473, Vanbraekel judgment, Case C-368/98 of 12.07.01, ECR 2001 p.
On syytä mainita, että yhteisöjen tuomioistuin otti uudelleen kantaa tähän kysymykseen asiassa Inizan annetussa tuomiossa Asia C-56/01, Patricia Inizan v. Caisse Primaire d'Assurance Maladie des Hauts de Seine, tuomio 23.10.2003 (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). .
It should also be pointed out that the Court has delivered another ruling on this matter in the Inizan case Patricia Inizan/Caisse Primaire d'Assurance Maladie des Hauts de Seine judgment, Case C-56/01 of 23.10.03 (not yet published). .
Komissiolle esitettyjä kysymyksiä on tarkasteltava koko tämän oikeuskäytännön valossa.
It is on the basis of this body of case-law that the questions put to the Commission should be examined.
Kyseisissä tuomioissa tuomioistuin on tunnustanut potilaiden oikeuden saada korvaus, jos sairaanhoitoa on annettu toisessa jäsenvaltiossa.
In these judgments, the Court recognised the right of patients to receive reimbursement of the costs incurred for medical care in another Member State.
Tuomioistuin on kuitenkin liittänyt tämän oikeuden käyttämiseen ehtoja, joiden tarkoitus on etenkin taata sosiaaliturvan taloudellinen tasapaino ja varmistaa terveyden korkeatasoinen suojelu.
However, the Court attached to the exercise of this right conditions aimed at protecting the financial balance of the social security system and ensuring a high level of health protection.
Näiden näkökohtien perusteella tuomioistuin erottelee sairaalapalveluiden ulkopuoliset palvelut ja sairaalapalvelut.
These considerations lie behind the distinction drawn by the Court between non-hospital and hospital treatment.
On kuitenkin syytä mainita, että jopa silloin, kun kyseessä oli sairaalahoito, jonka kohdalla tuomioistuin totesi luvan perustelluksi, se katsoi kuitenkin, että vaatimus ei ollut enää pätevästi perusteltu, jos potilas joutui odottamaan lupaa terveydentilaansa nähden kohtuuttoman kauan.
It should, however, be emphasised that even in the case of hospital treatment where the Court felt that reimbursement was justified, it nonetheless considered that there was no proper justification for this requirement in cases where the patient faced excessive waiting times given the state of his/her health.
Yhteisöjen tuomioistuin asetti näin ollen potilaan terveyden suojelun puhtaasti taloudellisten näkökohtien edelle, joilla sitä paitsi ei vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan voida perustella palvelujen tarjoamisen vapauden perusperiaatteen rajoittamista.
The Court therefore gave priority to protecting the health of the patient over purely economic considerations which, moreover, according to settled case-law, cannot justify a barrier to the fundamental principle of freedom to provide services.
Sairaalahoidon ulkopuolisen hoidon osalta tuomioistuin tunnusti potilaiden valinnanvapauden toteamalla, että ennakkoluvan vaatiminen korvaukseen ei ollut perusteltua ja olisi lopetettava.
With regard to non-hospital care, the Court recognised that patients had freedom of choice in stating that the requirement for prior authorisation for reimbursement was not justified and should be removed.
Jotta jäsenvaltion, jossa potilas on vakuutettu, sosiaaliturvan taloudellista tasapainoa ei vaarannettaisi, tuomioistuin vahvisti, että näiden hoitojen saaminen tapahtuu sen sairausvakuutuksen rajoissa, josta potilaat hyötyvät siinä jäsenvaltiossa, jossa ovat vakuutettuja.
The Court confirmed that, in order not to jeopardise the financial balance of the social security system in the Member State of affiliation, reimbursement of these costs should be within the limits of the cover received by patients under the sickness insurance scheme of their Member State of affiliation.
Näin ollen sen jäsenvaltion, jossa potilas on vakuutettu, on korvattava toisessa jäsenvaltiossa annettu hoito vain, jos tämä sama hoito korvataan sen oman sosiaaliturvajärjestelmän puitteissa silloin, kun hoito annetaan sen omalla alueella, jos hoidon korvaaminen tapahtuu sen jäsenvaltion, jossa potilas on vakuutettu, taksojen mukaan ja jos ehtoja, joiden noudattamiseen jäsenvaltiot sitovat alueellaan sairaalahoidon ulkopuolisen hoidon antamisen — kuten vaatimus käynnistä yleislääkärillä ennen erikoislääkärin puoleen kääntymistä — noudatetaan silloinkin, kun hoito annetaan toisessa jäsenvaltiossa.
Thus, the Member State of affiliation is only obliged to reimburse the cost of health care provided in another Member State insofar as this same health care is reimbursed by its social security system when the treatment is provided on its own territory, these costs are reimbursed at the rates of the Member State of affiliation, and the conditions imposed by Member States on according non-hospital care on their territory, such as the requirement to consult a general practitioner prior to consulting a specialist doctor, remain applicable for health care provided in another Member State.
Sairaalahoidon osalta yhteisöjen tuomioistuin myönsi, että luvan vaatiminen oli perusteltua jäsenvaltioiden suunnittelutarpeiden vuoksi.
With regard to hospital care, the Court acknowledged that the requirement for authorisation was justified by the Member States' planning needs.
Kyse on itse asiassa siitä, että jäsenvaltioiden on voitava ensinnäkin taata alueellaan monipuolisen ja laadukkaan sairaalahoidon riittävä ja pysyvä saatavuus ja toiseksi hallita kustannuksia ja välttää niin pitkälle kuin mahdollista teknisten ja henkilöstöresurssien tuhlaaminen.
The aim is to allow them to ensure that there is sufficient and permanent accessibility to a balanced range of high-quality hospital treatment on their territory, as well as to help them control costs and prevent, as far as possible, any wastage of technical and human resources.
Näin ollen lupavaatimuksen säilyttäminen palvelee tässä tapauksessa potilaiden etua; heidän on voitava hyötyä omassa jäsenvaltiossaan asianmukaisesta hoidosta.
Retaining the requirement for authorisation in this case is, therefore, in the interests of patients who should be able to receive appropriate treatment in their own Member State.
Tuomioistuin totesi lisäksi, että jos näin ei olisi, lupaa toisessa jäsenvaltiossa annettavaan hoitoon ei olisi perusteltua evätä esimerkiksi siinä tapauksessa, että kyseisessä jäsenvaltiossa on liityttävä jonotuslistalle siihen hoitoon pääsemiseksi, jota potilaan terveydentila vaatii.
The Court also stated that if this was not the case, perhaps because there are waiting lists on the national territory to receive the care required by the patient's state of health, a refusal to authorise treatment in another Member State would not be justified.
Tuomioistuin korosti nimittäin, että lupa saada hoitoa toisessa jäsenvaltiossa voidaan evätä ainoastaan, jos potilas voi saada ajoissa samanlaista tai tehokkuudeltaan samanasteista hoitoa kyseisessä jäsenvaltiossa.
The Court did, in fact, emphasise that authorisation to receive treatment in another Member State may be refused only if treatment which is the same or equally effective for the patient can be obtained without undue delay on the national territory.
Se totesi, että sen arvioimiseksi, voiko potilas saada tällaista hoitoa ajoissa, kansallisten viranomaisten on otettava huomioon kaikki kulloinkin kysymyksessä olevan konkreettisen tapauksen olosuhteet siten, että ne eivät ota pelkästään huomioon potilaan sairautta sellaisena kuin se on lupaa haettaessa ja tapauksen mukaan potilaan kärsimiä kipuja tai hänen vammansa luonnetta, mikä saattaa esimerkiksi tehdä työnteosta mahdotonta tai kohtuuttoman vaikeaa, vaan myös sen, millainen sairaus on ollut tätä ennen .
It ruled that in order to determine whether such treatment could be obtained without undue delay, the national authorities are required to have regard to all the circumstances of each specific case and to take due account not only of the patient's medical condition at the time when authorisation is sought and, where appropriate, of the degree of pain or the nature of the patient's disability which might, for example, make it impossible or extremely difficult for him to carry out a professional activity, but also of his medical history.
Näin ollen kansalaiset voivat vastedes saada taloudellisen korvauksen terveydentilansa vaatimasta sairaalahoidosta myös siinä tapauksessa, että hoito on annettu toisessa jäsenvaltiossa.
Thus, citizens can now obtain financial reimbursement of the hospital care costs required by their state of health, even in cases where this care is provided in another Member State.
Mahdollisuus siirtyä ulkomaille hoitoa saamaan ei siis ole enää varattu ainoastaan niille potilaille, joilla on varaa maksaa nämä hoitokulut ilman sosiaaliturvajärjestelmän antamaa tukea.
The possibility of seeking health care abroad is no longer therefore solely restricted to those patients with sufficient financial resources to bear the cost of these medical expenses without assistance from the social security system.
Asetus N:o 1408/71 Neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71 , annettu 14 päivänä kesäkuuta 1971, sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin ja heidän perheenjäseniinsä ( EYVL L 149, 5.7.1971 ), asetuksella 118/97 ajan tasalle saatettu versio ( EYVL L 28, 30.1.1997 ). tukee ja helpottaa EY:n perustamissopimuksen 49 artiklassa määrättyä palvelujen tarjoamisen vapautta, ja sen tavoitteena on antaa sosiaalivakuutetuille oikeus asuinvaltiossaan toimivaltaisen laitoksen tarjoamiin luontoisetuuksiin sen jäsenvaltion, jossa etuudet maksetaan, lainsäädännön mukaisesti ikään kuin hänet olisi vakuutettu tässä laitoksessa.
Regulation 1408/71 Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons and their families moving within the Community, OJ L 149, 5.7.1971 , version updated by Regulation 118//97, OJ L 28, 30.1.1997 . , which supports and facilitates the freedom to provide services under Article 49 of the EC treaty, aims to grant assured persons the right to benefits in kind provided in the Member State of stay on behalf of the competent institution in accordance with the legislation of the Member State in which the benefits are provided, as though the insured person were insured with it.
Tässä yhteydessä yhteisön oikeus ei vaikuta jäsenvaltioiden toimivaltaan säätää sosiaaliturvajärjestelmistään, ja koska alaa ei ole yhteisön tasolla yhdenmukaistettu, valtion sisäisessä lainsäädännössä voidaan vapaasti vahvistaa yhtäältä edellytykset, jotka liittyvät oikeuteen tai velvoitteeseen liittyä sosiaaliturvajärjestelmään, ja toisaalta edellytykset, joiden täyttyessä oikeus etuuksiin syntyy.
In this respect, Community law does not detract from the powers of the Member States to organise their social security systems and, in the absence of harmonisation at Community level, it is for the legislation of each Member State to determine, first, the conditions concerning the right or duty to be insured with a social security scheme and, second, the conditions for entitlement to benefits.
Asetuksen N:o 1408/71 22 artiklassa säädetäänkin järjestelmästä kustannusten korvaamiseksi hoidoista (kuten sairaalahoidosta), joiden saamiseen toisessa jäsenvaltiossa potilaalle on annettu lupa.
Article 22 of Regulation 1408/71 has in fact made provision for a mechanism for the reimbursement of expenses for treatment which patients have been authorised to undergo in another Member State, particularly for hospital care.
Asetuksen 36 artiklassa säädetään käytännössä ehdoista, jotka koskevat näiden kustannusten korvaamista sosiaaliturvalaitosten välillä.
Article 36 of the Regulation organises the practical conditions for this reimbursement between social security institutions.
Edellä mainitussa 22 artiklassa säädetään siitä, missä tapauksissa jäsenvaltiot eivät voi kieltäytyä antamasta lupaa taloudelliseen korvaukseen toisessa jäsenvaltiossa saadusta hoidosta.
With regard to treatment which a person intends to undergo in another Member State, the aforementioned Article 22 sets out cases in which Member States cannot refuse authorisation for the financial reimbursement of treatment abroad.
Näin ollen se jättää jäsenvaltioille mahdollisuuden määritellä muita tilanteita, joissa lupa voidaan myöntää kansallisen lainsäädännön nojalla.
It therefore leaves the Member States every opportunity to determine other circumstances in which authorisation can be accorded under their national legislation.
Suoraan toisessa jäsenvaltiossa saatu sairaalahoito, jonka kustannuksista vastaamiseen liittyviin vaikeuksiin jäsenvaltiot ovat vedonneet ja joihin arvoisa parlamentin jäsen viittaa, on saatu palvelujen tarjoamisen vapauden eikä asetuksen N:o 1408/71 nojalla.
The problems to which the Honourable Member refers have been raised by Member States with regard to the reimbursement of hospital care obtained directly in another Member State under the freedom to provide services and not under Regulation 1408/71.
Itse asiassa asetuksessa säädetään sairaalahoitoa koskevan luvan vaatimisesta etukäteen, minkä yhteisöjen tuomioistuin on todennut olevan perusteltua.
This does, in fact, require prior authorisation for hospital care, which the Court feels is justified.
Säädös sisältää siis teknisiä ja hallinnollisia ratkaisuja, joiden avulla voidaan varmistaa potilaista huolehtiminen toisessa jäsenvaltiossa turvallisissa olosuhteissa, sikäli kuin jäsenvaltiot käyttävät sitä laajemmin ja avoimemmin.
This instrument does therefore contain technical and administrative solutions for the reimbursement of patients in another Member State under guaranteed conditions, provided that the Member States use it more broadly and more transparently.
KIRJALLINEN KYSYMYS P-3667/03
WRITTEN QUESTION P-3667/03
Aihe: Padon rakentaminen Sabor-joen alajuoksulle
Subject: Building of a dam in the lower Sabor
Yli sata kilometriä pitkä Sabor-joki saa alkunsa Espanjan Parada-vuoristosta, virtaa Portugalin Trás-os-Montesin maakunnan halki ja yhtyy Douro-jokeen Torre de Moncorvon kohdalla.
The River Sabor, which rises in Spain, in the Parada mountains, runs for over a hundred kilometres through the province of Trás-os-Montes, in Portugal, and flows into the River Douro near Torre de Moncorvo.
Sabor-joen alajuoksun patoamishankkeesta tehdyssä ympäristövaikutusten arvioinnissa todetaan, että kyseisellä alueella kasvaa ainutlaatuisia ja koko maassa erittäin harvinaisia lajeja.
The environmental impact assessment (EIA) of the project to build a dam in the lower Sabor states that, as far as flora is concerned, the site under study is an area with distinctive and indeed unique characteristics in the Portuguese national context.
Tässä laaksossa on myös Trás-os-Montesin suurimmat ja parhaiten säilyneet rauta- ja korkkitammimetsät, jotka ovat jäänteitä aikoinaan koko Terra Quente Transmontana -alueen kattaneesta Välimeren metsästä.
The Sabor valley also has the most extensive and best preserved holm-oak and cork oak groves in Trás-os-Montes, remnants of the Mediterranean forest that long ago was presumably the main feature throughout the Terra Quente region of Trás-os-Montes.
Laakso on myös huomattava oliivinviljelyalue ja tunnettu laadukkaasta oliiviöljystään.
In addition, olive trees are grown on a substantial scale in the region, which produces high-grade olive oil.
Sabor-joen laakson eläimistön merkitys ilmenee siitä, että koko se alue, jota patorakennushanke koskee, on luokiteltu erityissuojelualueeksi, ja se on myös osa Natura 2000 -verkostoa.
The importance of the Sabor valley from the point of view of fauna has been recognised to the extent that the site covered by the dam project is encompassed wholly within a Special Protection Area and partly within the Natura 2000 network.
Laaksossa on myös sellaisia etnografisesti, historiallisesti ja arkeologisesti arvokkaita ominaispiirteitä, jotka ovat vahvasti sidoksissa paikallisen väestön perinteisiin.
The valley likewise has significant assets of ethnographic, historical, and archaeological interest, some closely linked to the traditions of the local population.
Douro Internacional -luonnonpuiston ja arkeologisen Côa-puiston läheisyyttä voitaisiin hyödyntää alueen kestävän kehityksen hyväksi toteutettavissa toimissa.
Furthermore, the fact that the International Douro Natural Park and the Côa Archaeology Park are situated nearby could be turned to account for sustainable development.
Aiotaanko Sabor-joen patoamishankkeeseen myöntää yhteisön rahoitusta?
Will Community funding be provided for the plan to build a dam on the River Sabor?
Mitä yhteisön varoja voidaan myöntää sellaiselle vaihtoehtoiselle, Sabor-joen kestävää kehitystä tukevalle hankkeelle, jolla suojellaan ja pidetään arvossa alueen luonto-, maisema- ja kulttuuriperintöä siten, että kyseisen padon rakentamisesta luovutaan?
What Community support can be granted to promote an alternative sustainable development project for the Sabor valley, to protect and enhance its natural, landscape, and cultural heritage, without building the dam?
Trás-os-Montesin maakunnassa virtaavan Sabor-joen patoamista koskevasta hankkeesta on tehty komissiolle kantelu, joka on rekisteröity numerolla 2003/4523.
The Project to build a dam in the Sabor River in Trás-os-Montes was the object of a complaint to the Commission, which was registered under number 2003/4523.