natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Aihe: Työaikadirektiivi – vaikutus maaseutuun
Subject: Working Time Directive — impact in rural areas
Direktiivissä otetaan huomioon, että tietyissä tapauksissa voi olla tarvetta poikkeuksiin kansallisten ja ammatillisten olosuhteiden huomioimiseksi.
It is acknowledged within the directive that there may be a need for derogations in particular cases to reflect national and professional circumstances.
Se, että henkilöillä voi olla useampi työpaikka voi johtaa ristiriitaan työaikadirektiivin kanssa.
The ability of individuals to have more than one place of employment can come into conflict with the Working Time Directive.
Voiko komissio selventää tilannetta, jolloin henkilöllä on useampi kuin yksi työ?
Can the Commission clarify the position in relation to people who have more than one job?
Kuinka paljon enemmän he voivat tehdä töitä, kuin määrätyt 48 tuntia viikossa, silloin kun he ovat kahden työnantajan palveluksessa?
To what extent are they able to work more than the specified 48 hours per week when working between two employers?
Voiko komissio ilmoittaa sovelletaanko tähän asiaan poikkeuksia?
Can the Commission state if there are any derogations in relation to this?
Onko maaseudulla mahdollista poiketa tietyistä direktiivin osista, koska maaseudulla voi olla vaikeampi täyttää erityisesti palvelusektorin työpaikkoja?
In rural areas where it can be harder to find people to fulfil employment positions, particularly in the service industry, is it possible to derogate from parts of the directive?
Onko direktiivi joustava tämän asian suhteen?
Is there a degree of flexibility in the directive in relation to this matter?
Onko niiden henkilöiden osalta erityisiä työaikarajoituksia, joiden työtehtäviin voi kuulua yksityisten vuokra-autojen, kuten taksien, ajaminen?
Are there specific restrictions on working time for those whose employment may include driving private hire vehicles, such as taxis?
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4093/07
WRITTEN QUESTION E-4093/07
Kansainvälinen elinkauppa on lisääntynyt kasvavan maailmanlaajuisen kysynnän ja häikäilemättömien kauppiaiden toimien vuoksi.
The international trade in human organs is on the increase due to growing worldwide demand and the operation of unscrupulous traffickers.
Tämä suuntaus on johtanut vaatimuksiin nykyisen lainsäädännön uudelleentarkistamiseksi sekä kaikkein herkimmin elinkaupan uhreiksi joutuvien henkilöiden, jotka saattaisivat myydä munuaisensa niinkin pienellä summalla kuin 1000 eurolla, suojelemiseksi.
This rising trend has led to calls for a serious reappraisal of current legislation and further protection for the most vulnerable people, who might be tempted to sell a kidney for as little as EUR 1000.
Toukokuun 30. päivänä 2007 annetussa elintenluovutusta koskevassa komission lehdistötiedotteessa (MEMO/07/212) todetaan, että komissio seuraa tarkasti elinkaupan alalla tapahtuvaa kehitystä.
A recent Commission press release of 30 May 2007 on organ donation (MEMO/07/212) states that the Commission will closely monitor any developments in the organ trafficking field.
Tämä on jatkoa vuonna 2003 annetulle Euroopan elinkauppaa koskevalle neuvoston suositukselle (1611), jossa korostetaan, että kyseinen asia on vakava ongelma.
This follows a 2003 Council Recommendation (1611) on trafficking in organs in Europe, which highlights the issue as a serious concern.
Voiko komissio kertoa, kuinka se aikoo torjua elinkaupan alalla toimivia kansainvälisiä rikollisjärjestöjä?
Can the Commission further outline how it intends to fight international criminal organisations operating in organ trafficking?
Minkälaisiin toimiin se aikoo ryhtyä tällaisen kysyntään perustuvan toiminnan torjumiseksi?
What measures does it intend to introduce to counter such a demand-driven industry?
Kuinka komissio aikoo suojella herkimmin uhreiksi joutuvia ryhmiä EU:ssa ja sen ulkopuolella?
How does the Commission intend to protect vulnerable groups in the EU and beyond?
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4094/07
WRITTEN QUESTION E-4094/07
Jo kauan on ollut tiedossa, että elintenluovutusta ja -siirtoa varten tarvitaan lisää EU:n laajuista yhteistyötä.
It has long been established that there needs to be more EU‑wide cooperation in organ donation and transplantation.
Tämän alan yhteistyöstä voisi olla erityisesti hyötyä uusille jäsenvaltioille, joiden terveydenhoitojärjestelmillä on vähemmän resursseja ja joihin kohdistuu sen vuoksi enemmän paineita elintensiirtojen yhteydessä.
Collaboration in this field could be of particular benefit to some of the newer Member States whose health systems have fewer resources and are, therefore, under more pressure when it comes to transplantation.
Elintenvaihto elintensiirtoa varten ei kuitenkaan ole vielä yleistä kaikkien jäsenvaltioiden välillä.
The exchange of organs for use in transplantation procedures is still, however, not a common practice between all Member States.
Elintenvaihdon osuus on kaiken kaikkiaan noin 20 prosenttia kaikista EU:n elintensiirroista.
In total, the interchange of organs accounts for around 20 % of all EU organ transplants.
Elinten tehokkaan vaihdon merkittävin este on jäsenvaltioiden elintenluovutusta ja -siirtoa koskevien laatu- ja turvallisuusvaatimusten suurissa eroissa.
A key obstacle to the efficient exchange of organs lies in the large differences among Member States in quality and safety requirements for organ donation and transplantation.
Myös elintensiirtojen järjestelyissä on eroavaisuuksia maiden välillä, mistä aiheutuu standardien epäyhtenäisyyttä EU:n alueella.
The organisational approach to transplantation also varies from country to country, leading to uneven standards across the EU.
Jotkut jäsenvaltiot ovat ratkaisseet tämän ongelman laatimalla yhdessä kansainvälisiä elintenvaihtosopimuksia.
Some Member States have overcome this problem by uniting in forging international agreements on organ exchange.
Esimerkiksi Eurotransplant International Foundation ‑säätiö on vastuussa elintensiirtomenettelyjen välityksestä ja kohdentamisesta Itävallassa, Belgiassa, Kroatiassa, Saksassa, Luxemburgissa, Alankomaissa ja Sloveniassa.
For example, the Eurotransplant International Foundation is responsible for the mediation and allocation of organ donation procedures in Austria, Belgium, Croatia, Germany, Luxemburg, the Netherlands and Slovenia.
Aikooko komissio rohkaista jäsenvaltioita ryhtymään jäseneksi tällaisiin elintenvaihtoverkkoihin?
Does the Commission encourage Member State membership of such organ exchange networks?
Onko komission pyrkimyksenä yhden sellaisen verkon perustaminen, joka toimisi kaikkien EU:n maiden välillä?
Does the Commission envisage a single network operating between all EU countries?
Olisiko tällaisen järjestön oltava komission mielestä voittoa tavoittelematon järjestö kuten Eurotransplant tai muussa jäsenvaltiossa toimiva vastaava järjestö vai yksi EU:n hallinnoima järjestö, joka helpottaisi elinten vaihtoa jäsenvaltioiden välillä?
Would the Commission prefer such an organisation to be a non-profit organisation, such as Eurotransplant or similar organisations found in other Member States, or a single EU‑run body facilitating exchange between all Member States?
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4095/07
WRITTEN QUESTION E-4095/07
Komission 30. toukokuuta 2007 päivätyssä elintenluovutusta koskevassa lehdistötiedotteessa (MEMO/07/212) esitetään suunnitelma elinten laatua ja turvallisuutta koskevasta direktiivistä EY:n perustamissopimuksen 152 artiklan nojalla.
The Commission's press release of 30 May 2007 on organ donation (MEMO/07/212) envisages a directive on the quality and safety of organs, as authorised by Article 152 of the Treaty.
Miten komissio aikoo määritellä direktiivin täsmällisen soveltamisalan niin, ettei sillä loukata hoitavan lääkärin tärkeää tehtävää, johon kuuluu riskien arviointi kussakin tilanteessa tapauskohtaisesti?
How does the Commission intend to define the precise scope of the directive in a manner that will not infringe the important role of the clinical doctor in assessing the risk of the situation on a case-by-case basis?
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4096/07
WRITTEN QUESTION E-4096/07
Aihe: Eurooppalainen elinluovutuskortti
Subject: European organ donor card
Komission 30. toukokuuta 2007 antamassa elintenluovutusta koskevassa lehdistötiedotteessa todetaan, että eurooppalaisen elinluovutuskortin mahdollisuutta tai sen sisällyttämistä nykyiseen eurooppalaiseen sairausvakuutuskorttiin on harkittava useissa elintenluovutusta koskevissa neuvotteluissa.
The Commission's press release of 30 May 2007 on organ donation states that the possibility of a European organ donor card, or its incorporation into the existing European insurance health card, is to be considered in the many consultations on the subject of organ donation.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on ehdotettu ratkaisua elinten siirtoon luovutettavien elimien puutteelle siten, että jokaisesta henkilöstä tulee elinten luovuttaja kuolemansa jälkeen elleivät he valitse toisin.
A solution to the shortage of donor organs available for transplant that has been proposed in the UK is the possibility of everyone becoming a potential organ donor at death unless they opt out.
Tämä korvaisi nykyisen järjestelmän, jonka mukaisesti henkilön, joka haluaa luovuttaa elimensä kuolemansa jälkeen, on rekisteröidyttävä Yhdistyneen kuningaskunnan elintenluovutusrekisteriin tai kuljetettava mukanaan elinluovutuskorttia.
This would replace the present system whereby anyone who wants to donate their organs after their death must register with UK Transplant or carry a donor card.
Useassa Euroopan maassa kuten Espanjassa, Itävallassa ja Belgiassa sovelletaan valintajärjestelmää.
Several European countries currently operate an opt-out system, such as Spain, Austria and Belgium.
Mitä mieltä komissio on tästä?
What are the Commission's views on this?
Jos elintenluovutus sisällytettäisiin eurooppalaiseen sairausvakuutuskorttiin, merkittäisiinkö korttiin toive elintenluovutuksesta vai kieltäytyminen siitä?
If organ donation was to be included in the European insurance health card, would it be opt-in or opt-out?
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4097/07
WRITTEN QUESTION E-4097/07
Aihe: Kansainvälinen elintenvaihtoverkko
Subject: International organ exchange network
Elintenluovutusten ja elinsiirtojen määrä on lisääntynyt jatkuvasti EU:ssa ja tuhansia ihmishenkiä pelastetaan vuosittain kyseisen lääketieteellisen toimenpiteen ansiosta.
The number of organ donations and transplantations has grown steadily across the EU, and thousands of lives are saved every year through this medical procedure.
Alaan liittyy kuitenkin myös useita ongelmia.
However, there are also many problems in this sector.
Luovutettavia elimiä ei ole läheskään tarpeeksi kysyntään nähden ja lähes 10 ihmistä menehtyy Euroopassa päivittäin odottaessaan sopivaa siirtoelintä.
The level of organ donation does not come close to meeting the demand, and nearly 10 people die every day in Europe while waiting for an organ.
Elinsiirtoja varten käytettävien elinten vaihto jäsenvaltioiden kesken ei ole yleinen käytäntö.
The exchange of organs for use in transplantation procedures is not a common practice between Member States.
Tällaiset elinten vaihdot vastaavat vain noin 20 prosenttia kaikista EU:ssa tehtävistä elinsiirroista.
In total, the interchange of organs accounts for around 20 % of all EU organ transplants.
Aasiassa, Etelä-Amerikassa ja Afrikassa kuolleiden ruumiista saatavien elinten käyttöä vastustetaan laajalti.
In Asia, South America and Africa, there is widespread resistance to using organs from dead bodies.
Tämä johtuu pääasiassa kulttuurieroista ja kyseisen menettelyn korkeista kustannuksista.
This is mainly due to cultural differences and the high cost of such a procedure.
Siksi rekisteröityjen elintenluovuttajien määrä useilla alueilla on suhteellisen pieni.
As a result, the number of registered donors in many regions is comparatively low.
EU:n tutkijat pyrkivät jatkuvasti löytämään ratkaisun elinsiirtoja varten käytettävien elinten jatkuvaan puutteeseen.
EU scientists are permanently seeking the answer to the chronic shortfall in organs available for transplantation.
Onko komissio tehnyt toteutettavuustutkimuksia siitä, että jäsenvaltiot saisivat elimiä EU:n ulkopuolisista maista?
Has the Commission launched any feasibility studies into Member States receiving organs from non-EU countries?
Voiko komissio ilmoittaa, onko se harkinnut sellaisen kansainvälisen yhteistyöverkoston perustamista, johon kuuluisivat kaikki EU-maita sopivan lähellä sijaitsevat elinsiirtoja suorittavat sairaalat, kudostyypityslaboratoriot, ja sairaalat, joissa tehdään elintenluovutuksia osana tämänhetkistä kuulemisohjelmaa, jonka tarkoituksena on luoda turvallista elintenluovutusta ja elinsiirtoa koskeva lainsäädäntökehys?
Can the Commission also state whether it has considered the establishment of an international collaborative network involving all transplant hospitals, tissue-typing laboratories and hospitals where organ donations take place, within a suitably proximate location to the EU, as part of its ongoing consultation on a legislative framework for safe organ donation and transplantation in the EU?
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4098/07
WRITTEN QUESTION E-4098/07
Elinsiirtojen suosio merkitsee, että kysyntä kasvaa jatkuvasti.
The success of organ transplantation means that demand continues to grow.
Kysyntä ylittää selvästi elinsiirtoja varten käytettävissä olevien elinten määrän ja elinsiirtoa odottavat potilaat kuolevat (alle kolmasosa heistä lopulta saa uuden elimen).
This demand far outweighs the number of human organs available for transplantation and, as a result, patients eligible for an organ transplant are dying on the waiting list, with less than a third of those waiting eventually receiving a transplant.
Sinänsä erittäin tärkeillä ohjelmilla, joilla pyritään lisäämään rekisteröityjen luovuttajien määrää, voi olla vain hyvin vähäinen myönteinen vaikutus äkilliseen siirtoelinten puutteeseen ja niillä ei pystytä koskaan ratkaisemaan ongelmaa.
Programmes to increase the number of registered donors, although very important, will only ever have a limited positive impact on the acute organ shortage, and will never solve it.
Samoin elintapojen parantamiseen tähtäävien ohjelmien vaikutus on vähäinen, koska suurimmalla osalla siirtoelimen saavista henkilöistä on perinnöllinen sairaus tai sairaus, jonka syy on tuntematon.
Likewise, programmes to improve lifestyle are of limited value, as the majority of people who receive a transplant are suffering from hereditary disease or disease where the cause is unknown.
Jos sellaiselle henkilölle, jonka jokin elin on lähes toimintakyvytön, halutaan antaa mahdollisuus uuteen elämään, tarvitaan nimenomaan enemmän siirrettäviä elimiä.
If every person with end-stage organ failure is ever to be given a second chance of life, it is more organs that are needed.
Luovutettavien elinten vakavan puutteen vuoksi tutkijat ovat ryhtyneet selvittämään ksenotransplantaatiota eli eläinten elimien siirtoa ihmiseen.
The critical shortage of donor organs has led scientists to investigate xenotransplantation, the use of animal organs for transplantation into humans.
Komission äskeisessä, 30. toukokuuta 2007 päivätyssä lehdistötiedotteessa elintenluovutuksesta (MEMO/07/212) esitetään suunnitelma elinsiirtoihin käytettävien elinten laatua ja turvallisuutta koskevasta lainsäädäntökehyksestä.
A recent Commission press release of 30 May 2007 on organ donation (MEMO/07/212) envisages a legislative framework on the quality and safety of organs for transplantation.
Voiko komissio ilmoittaa kantansa eläinten elimien siirrosta ihmiseen?
Can the Commission state what its position is concerning xenotransplantation?
Aikooko komissio sisällyttää lajienvälisen elintensiirron niihin lukuisiin arviointeihin, joiden on tarkoitus kuulua asiaa koskevaan kuulemismenettelyyn?
Does the Commission intend to include xenotransplantation in the numerous assessments planned as part of the consultation process?
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4099/07
WRITTEN QUESTION E-4099/07
Eurocet-hanke käynnistettiin osittain elintenluovutusta ja elinsiirtoja koskevien virallisten ja päivitettyjen lukujen kokoamiseksi ja julkaisemiseksi.
The Eurocet project was set up, in part, to collect and publish official and updated figures on organ donation and transplantation activities.
Se perustettiin komission jo päättyneen e-TEN ohjelman yhteydessä.
It was funded under the now expired e-TEN programme of the European Commission.
Hanke käynnistyi 1. syyskuuta 2005 18 kuukaudeksi, ja sen toteuttajana oli 12 eri jäsenvaltiosta peräisin olevan 20 yhteistyökumppanin yhteenliittymä.
Eurocet started on 1 September 2005 for 18 months' duration, with a consortium made by 20 partners coming from 12 different Member States.
Hankkeeseen sisältyi tiedonvaihdon portaali, jonka avulla potilaat voivat saada asiantuntijatietoja ja joka tarjosi hyödyllisiä linkkejä sekä jatkuvasti päivitetyn elintenluovutusta ja elinsiirtoja koskevan rekisterin.
The project included an inter-exchange portal to assist patients in sharing know-how and helpful contacts and a constantly-updated registry on donation and transplantation activity.
Katsooko komissio, että nämä olisivat hyödyllisiä välineitä tämänhetkisessä kuulemisohjelmassa, jonka tarkoituksena on elinten laatua ja turvallisuutta koskevan toimintasuunnitelman ja direktiivin suunnittelu?
Does the Commission not consider that these could be useful tools in the consultation programme that is currently underway regarding the formulation of an action plan and a directive on the quality and safety of organs?
Katsooko komissio, että Eurocet-hanketta pitäisi jatkaa osana useita hankkeita, joilla pyritään luomaan laatuun ja turvallisuuteen liittyvät peruspuitteet?
Does the Commission consider that the Eurocet project should be ongoing as part of the many initiatives that are assisting in the establishment of the quality and safety framework?
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4100/07
WRITTEN QUESTION E-4100/07
Aihe: Piikkihain liikakalastus
Subject: Spurdog over-fishing
Piikkihai (Squalus acanthias) on pieni merenpohjassa elävä hai mannerten ympärillä olevilla leudoilla matalan veden alueilla kaikkialla maailmassa.
The spiny dogfish or spurdog ( Squalus acanthias ) is a small demersal shark of temperate continental shelf seas worldwide.
Useimmat kannat ovat laajasti vaeltavia, mutta lajin kalastusta ei hallinnoida alueellisesti.
Most stocks are highly migratory, but there is no regional fisheries management for the species.
Vaikka laji on luontaisesti runsas, kyse on haavoittuvasta hailajista, koska se on liikakalastuksen kohteena.
Although naturally abundant, this is one of the more vulnerable species of shark due to over-exploitation by fisheries.
Tämä johtuu sen myöhäisestä sukukypsyydestä, heikosta lisääntymiskyvystä, pitkäikäisyydestä, pitkästä generaatioajasta (25–40 vuotta) ja näin ollen kannan erittäin heikosta ominaiskasvusta (2–7 prosenttia vuodessa).
This is because of its late maturity, low reproductive capacity, longevity, long generation time (25–40 years) and hence very low intrinsic rate of population increase (2–7 % per annum).
Kalakannan segregaation ja lajille ominaisen kerääntymiskäyttäytymisen vuoksi sukukypsät (tavallisesti kantavat) naaraat ovat erittäin haavoittuvia kalastuksen suhteen, vaikka kannat olisivatkin lähes käytetty loppuun.
Population segregation and an aggregating habit make mature (usually pregnant) females highly vulnerable to fisheries even when stocks are seriously depleted.
Kalakantoja koskevista arvioista käy ilmi, että biomassa on vähentynyt yli 95 prosentilla lähtöarvoihin nähden Koillis-Atlantilla, missä pyyntiponnistusta ei ole tosiasiassa rajoitettu.
Fisheries stock assessments report a decline in total biomass of >95 % from baseline in the Northeast Atlantic, where catch effort is effectively unlimited.
Välimeren ja Mustanmeren kalakantoja ei myöskään hallinnoida ja vuosia 1981–1992 koskevasta Mustanmeren kalakantojen arvioinnista käy ilmi, että ne vähenivät tuolloin yli 60 prosentilla.
Mediterranean and Black Sea stocks are also unmanaged, with a >60 % decline reported in a Black Sea stock assessment for 1981‑92.
Kysyntä Euroopassa vauhdittaa koko maailman markkinoita.
European demand continues to fuel markets around the world.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on asettanut piikkihain uhanalaisten lajien luetteloon, koska kyseisten haiden määrä on vähentynyt nopeasti.
The International Union for Conservation of Nature and Natural Resources (IUCN) has put the spurdog on its ‘Red List’ due to the sharp decline in numbers.
Voiko komissio selvittää, miten se pyrkii varmistamaan tämän pienhain eloonjäännin?
Can the Commission explain what efforts it is making to ensure the survival of this small shark?
Harkitseeko komissio EU:n laajuisen kiintiön käyttöönottoa piikkihain kalastuksessa?
Will the Commission consider introducing an EU‑wide quota for spurdog catches?
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4101/07
WRITTEN QUESTION E-4101/07
(6. elokuuta 2007)
(6 August 2007)
Aihe: Dieselveturien aiheuttamat meluhaitat Saksan ja Alankomaiden välisellä raja-alueella sekä äänisaasteita koskevat laskelmat
Subject: Noise pollution caused by diesel locomotives in the border area between Germany and the Netherlands — calculation of noise emissions
Saksan ja Alankomaiden välisellä raja-alueella, Antwerpenistä ja muista Pohjanmeren satamakaupungeista Kaldenkirchenin kautta Ruhrin alueelle kulkevalla rautatieosuudella mm. belgialaiset yritykset käyttävät dieselvetureita hiilikuljetuksessa.
In the border area between Germany and the Netherlands on the route from Antwerp and other North Sea ports to the Ruhr and beyond via Kaldenkirchen, Belgian and other firms use diesel locomotives to transport coal.
Laiteryhmän BR 232 (niin kutsutut Ludmillat) vanhojen veturien ohella käytetään myös englantilaisia ”CLASS 66” -tyyppisiä vetureita, joiden moottori- ja jarruäänien aiheuttamat meluhaitat ovat erityisen suuria.
In addition to old ‘BR 232’ series locomotives (known as ‘Ludmillas’), English locomotives of the ‘Class 66’ type are also used, and they cause a high level of noise, especially the engines and brakes.
Komission 23. joulukuuta 2005 antamalla päätöksellä yhteentoimivuuden teknisestä eritelmästä osajärjestelmästä ”liikkuva kalusto-melu” (YTE-melu) otetaan käyttöön meluraja-arvot uusille tavaravaunuille, mutta ei kuitenkaan vetureille, uusille tai jo olemassa oleville.
In the Commission decision of 23 December 2005 on the technical specification for interoperability relating to the subsystem ‘rolling stock — noise’ (TSI noise) noise threshold values are introduced for new freight wagons, but not for locomotives — either new or existing ones.
Onko komissio tietoinen Saksan ja Alankomaiden välisellä raja-alueella vallitsevasta tilanteesta?
Is the Commission aware of the situation in the border area between Germany and the Netherlands?
Aikooko komissio ryhtyä toimiin ottaakseen käyttöön eurooppalaiset vetureiden moottori‑ ja jyräysmelua koskevat raja-arvot, jotka pätevät myös jo olemassa oleviin vetureihin?
Does the Commission intend to take steps to introduce European engine and rolling noise threshold values for both old and new locomotives?
Aikooko komissio pyrkiä siihen, että jäsenvaltiot sisällyttävät myös moottori- ja jarrumelun kansallisiin äänisaasteiden laskemista melukarttojen laatimista varten koskeviin direktiiveihinsä (jota edellytetään myös ympäristömelun arvioinnista ja hallinnasta annetussa EU:n direktiivissä)?
Does the Commission intend to ensure that the Member States take engine and brake noise into account in their respective guidelines for calculating noise emissions for the purpose of drawing up noise maps (as required by the EU directive on environmental noise)?
Mihin toimiin komissio on ryhtynyt taatakseen melukarttojen eurooppalaisen vertailukelpoisuuden, sekä niiden laskelma‑ ja arviointiperusteet, erityisesti eri vaiheet huomioon ottaen (2007 ja 2012)?
What steps has the Commission taken to ensure Europe-wide comparability of noise maps and the bases for calculations or measurements, not least with reference to the different stages (2007 and 2012)?
KIRJALLINEN KYSYMYS E-4102/07
WRITTEN QUESTION E-4102/07
Aihe: EU:n vesipulan vastainen strategia
Subject: EU strategy to tackle water shortage