natgillin/translations-raw huggingface dataset:
D. toteaa, että EKP ilmoitti 10. toukokuuta 2010 eurojärjestelmän toteuttavan tilapäisiä interventioita euroalueen julkisen sektorin velkapapereiden jälkimarkkinoilla velkapaperiohjelmassa, jonka vahvistettujen ostojen kirjanpitoarvo oli 129 miljardia euroa syyskuun alussa 2011; ottaa huomioon, että kyseiset arvopaperit on ostettu alennettuun hintaan;
D. whereas on 10 May 2010 the ECB announced that the Eurosystem would intervene temporarily in secondary markets for euro area public debt through the Securities Markets Programme, the book value of settled purchases of which amounted to EUR 129 billion at the beginning of September 2011; whereas these securities have been bought at a discount;
E. ottaa huomioon, että EKP päätti 4. kesäkuuta 2009 käynnistää ensi- ja jälkimarkkinoilla toteutettavan katettuja joukkolainoja koskevan 60 miljardin euron osto-ohjelman, joka oli määrä toteuttaa täysimääräisesti vuoden 2010 kesäkuun loppuun mennessä;
E. whereas on 4 June 2009 the ECB decided to launch a programme of purchases of covered bonds in primary and secondary markets to a value of EUR 60 billion which was expected to be fully implemented by the end of June 2010;
F. toteaa, että vuoden 2010 lopussa EKP:llä oli omaisuusvakuudellisia arvopapereita 480 miljardin euron edestä ja ei-jälkimarkkinakelpoisia rahoitusvälineitä 360 miljardin euron edestä ja että ne muodostivat yhdessä 44 prosenttia EKP:n taseesta;
F. whereas at the end of 2010 the ECB held EUR 480 billion in asset-backed securities and EUR 360 billion in non-marketable financial instruments, the two categories making up 44% of its total assets;
G. ottaa huomioon, että sitkeät huhut velkojen uudelleenjärjestelystä ja sen vaikutuksesta rahoitusmarkkinoihin ja talouteen yleensä voivat jälleen lykätä EKP:n poikkeustoimenpiteiden lakkauttamista; katsoo kuitenkin, että valtionvelan hoitoon olisi löydettävä kattava ja pysyvä ratkaisu EKP:n ulkopuolelta;
G. whereas persistent rumours of debt restructuring and the impact thereof on the financial markets and the broader economy may once again delay the ECB’s exit from non-standard measures; considers, however, that a comprehensive, lasting solution not involving the ECB should be sought for sovereign debt management,
H. toteaa, että korot pysyivät euroalueella 1 prosentissa koko vuoden 2010, mutta niitä on sen jälkeen nostettu 25 peruspisteellä huhtikuussa 2011 ja uudelleen 25 peruspisteellä heinäkuussa 2011, eli korko on nyt 1,5 prosenttia;
H. whereas interest rates in the euro area remained at 1% throughout 2010, but have since been raised by 25 basis points in April 2011 and again by 25 basis points in July 2011, bringing them to 1.5%;
I. ottaa huomioon, että SEUT-sopimuksen 282 artiklan mukaisesti EKP:n ensisijaisena tavoitteena on pitää yllä hintatason vakautta ja että EKP:n olisi tuettava yleistä talouspolitiikkaa tavoitteen saavuttamisen edistämiseksi, ja panee merkille myös Euroopan järjestelmäriskikomitean EKP:n alaisuudessa tekemän työn rahoitusvakauden turvaamiseksi;
I. whereas Article 282 of the TFEU states that the primary objective of the ECB is to maintain price stability and that the ECB should support general economic policies to help achieve it, and also notes the work by the ESRB under the auspices of the ECB on financial stability;
2. tuo julki huolensa koronnostojen vaikutuksista talouskasvuun euroalueella; katsoo, että ne voivat estää jo muutenkin hitaan elpymisen euroalueella, etenkin sen heikoimmissa talouksissa;
Expresses concern at the effect of interest rate increases on economic growth in the euro area; adds that this could hinder the already slow recovery in the euro area, particularly in its weakest economies;
11. on hyvin huolestunut finanssialan uuden kuohunnan sitkeydestä EU:ssa ja makrotalouden merkittävän epävakauden jatkumisesta euroalueen talouksien välillä sekä deflaatiopaineista monissa euroalueen jäsenvaltioissa;
Is deeply alarmed at the persistence of the renewed financial turmoil in the EU and the persistence of substantial macrofinancial imbalances between the euro area economies and deflationary pressures in many euro-area Member States;
20. pitää valitettavana kriisinhallintaa koskevan asianmukaisen EU:n talouspoliittisen kehyksen puuttumista sekä komission ja jäsenvaltioiden – etenkin niiden, joissa tarvitaan uudistuksia – epäröintiä kriisinhallinnassa ja kehottaa neuvostoa ja komissiota ehdottamaan pikaisesti kattavia ja kauaskantoisia toimia, jotka ovat tarpeen euron vakauden turvaamiseksi;
20 Deplores the lack of an adequate EU economic policy framework for crisis management and the hesitant management of the crisis by the Commission and the Member States, particularly those in which reforms are needed, and urges the Council and the Commission rapidly to put forward the comprehensive and far-reaching measures required to safeguard the stability of the euro;
24. muistuttaa, että ennen rahoituskriisin puhkeamista euroalueen julkisen velan suhde BKT:hen laski 72 prosentista vuonna 1999 aina 67 prosenttiin vuonna 2007, kun taas kotitalouksien, yritysten ja finanssialan velkaantuminen lisääntyi tuntuvasti samalla ajanjaksolla; huomauttaa erityisesti, että tuolla ajanjaksolla euroalueen kotitalouksien velkaantuminen kasvoi 52 prosentista 70 prosenttiin BKT:stä ja rahoituslaitosten velat lisääntyivät alle 200 prosentista yli 250 prosenttiin BKT:stä; myöntää, että eräät jäsenvaltiot, kuten Kreikka ja Italia, poikkesivat selvästi tästä yleisestä suuntauksesta;
Recalls that prior to the outbreak of the financial crisis the public-debt-to-GDP ratio of the euro area had fallen from 72% in 1999 and to 67% in 2007 and that, in contrast, debt levels of households and firms and the level of leverage in the financial sector increased significantly over the same period; points out, in particular, that household debt in the euro area increased from 52% to 70% of GDP during the same period and that financial institutions increased their level of debt from less than 200% of GDP to more than 250%; acknowledges that some Member States, such as Greece and Italy, were significant exceptions to these general trends;
36. pyytää EKP:tä kartoittamaan, voitaisiinko pakollisia varantovaatimuksia soveltaa korkokannan ohella lisävälineenä, jolla turvataan rahoitusvakaus elpymistä vaarantamatta;
Asks the ECB to explore whether compulsory-reserve requirements could be an additional instrument, alongside the interest rate, to safeguard financial stability without hampering the recovery;
Talouden ja finanssialan hallinta
Economic and financial governance
40. pyytää lisäämään tuntuvasti uuden finanssivalvontarakenteen käytettävissä olevia resursseja, jotta sen vaikuttavuutta voidaan parantaa, ja pyytää lisäksi analysoimaan jatkuvasti tätä vaikuttavuutta vaikutustenarviointien avulla sekä arvioimaan pitkällä aikavälillä mahdollisuutta perustaa yksi ainoa Euroopan finanssivalvontaviranomainen, jonka alaisuudessa toimisivat nykyiset Euroopan valvontaviranomaiset ja Euroopan järjestelmäriskikomitea;
Calls for a significant increase in the resources available for the new financial supervisory architecture in order to increase its effectiveness, calls, further, for continuous analysis of the effectiveness of the new financial supervisory architecture with the aid of impact assessments and for an evaluation of the long-term option of establishing a single European financial supervisory authority, unifying under its umbrella the current European supervisory authorities and the European Systemic Risk Board;
43. pitää myönteisenä, että Euroopan vakausmekanismi (EVM) on saanut oikeuden ostaa valtion joukkovelkakirjalainoja jälkimarkkinoilta, sillä tämä voisi tuoda EKP:lle helpotusta nykytilanteeseen;
Welcomes the fact that the European Stability Mechanism (ESM) has been given the right to purchase government bonds on the secondary market, as this could relieve the pressure on the ECB in the current circumstances;
Avoimuus ja vastuuvelvollisuus
Transparency and accountability
Näitä EKP:n vuosikertomusta 2010 koskevan mietinnön perusteluja kirjoitettaessa Italian ja Espanjan riskipreemiot ovat kohonneet ennätyksellisen korkealle: nyt 11. ja 12. heinäkuuta ne näyttävät lähestyvän tasoa, jolta ei ole enää paluuta, sillä vain EKP:n interventio on rauhoittanut rahoitusmarkkinat ja tuonut tilanteeseen tilapäistä helpotusta.
As I write this explanatory statement on the 2010 ECB report, the risk premiums of Italy and Spain have reached historical limits, and on this 11th and 12th of July they seem to be approaching a level of no return, as only the intervention of the ECB has calmed down financial markets and brought temporary relief.
Niinpä tänään – ja nimenomaan tänään – on erittäin tärkeää muistuttaa, että euron menestystarina on ollut myös Eurooppa-aatteen menestystarina.
And so today, and especially today, it is very important to recall that the success of the euro has also been the success of the idea of Europe.
Vielä vuonna 1989 muuri jakoi Euroopan kahteen vastakkaiseen leiriin.
In 1989, a wall divided Europe in two opposite blocks.
Tänään euroa käytetään 17 maassa, joiden taustat ovat hyvin erilaiset: Irlanti, Kypros ja Malta ovat olleet osa brittiläistä imperiumia, kun taas Slovakia, Slovenia ja Viro ovat entisiä kommunistimaita ja Itävalta ja Suomi puolueettomia maita, ja Espanjassa, Kreikassa ja Portugalissa on ollut jopa sotilasdiktatuuri.
Today the euro covers seventeen countries coming from very different backgrounds; Ireland, Cyprus or Malta come from the British Empire; there are ex-communist countries like Slovakia, Slovenia or Estonia; neutral countries like Austria and Finland or even countries coming from military dictatorships as Spain, Greece or Portugal.
Jos euro pystyy kääntämään tämän kriittisen tilanteen edukseen, saattaa olla, että oven takana on pian kolkuttamassa muitakin Euroopan maita.
If the euro makes it through the critical moments of our time, it may even be possible that other European countries knock on its door to join it.
Vaikka viimeaikaisista jännitteistä voikin saada päinvastaisen kuvan, euro on vuodesta 2008 ollut "vakauden saareke globaalin finanssikriisin myrskyisällä merellä", kuten brittiläinen talousasiantuntija David Marsh äskettäin totesi.
Although recent tensions may indicate the opposite, since 2008 the euro has been an ‘island of stability in the unstable and agitated sea of the global financial crisis’ as the British financer David Marsh recently acknowledged.
Juuri nyt jännitteiden lisääntyessä Eurooppa-hankkeessa yhteiseen rahaan kiteytyy se, että on tärkeää muistaa, että euro on ainakin 10 ensimmäisen vuotensa aikana ollut kiistaton menestystarina: 1) Ilman euroa globaali finanssikriisi olisi ollut paljon pahempi kaikissa Euroopan maissa – tarvitsee vain pitää mielessä ennen niin vahvan punnan arvon jatkuva aleneminen vuodesta 2008 alkaen ja siihen liittyvä inflaatio.
It is then, during these moments of rising tensions for the European project that our currency symbolises that it is important to remember that the euro has been, at least during its first ten years of life, a resounding success as: 1) Without the euro the global financial crisis would have been much worse for all European countries - taste of this is the constant depreciations that the secularly strong Sterling has suffered since 2008 and its related inflation.
2) Ilman euroa Pohjois-Euroopan maat eivät olisi elpyneet niin nopeasti kuin ne ovat elpyneet vuodesta 2009 vientivetoisen mallinsa kautta.
2) Without the euro, Europe’s northern countries wouldn’t have recovered as quickly as they have done since 2009 through their exports-based model.
Jos Saksan markka olisi vielä olemassa, se olisi itse asiassa niin vahva suhteessa dollariin ja muihin valuuttoihin, että tämä haittaisi sen omaa kasvua.
In fact, if the Deutsche Mark nowadays still existed, it would be so strong against the dollar and other world currencies that it would hurt its own growth.
3) Ilman euroa joissakin Euroopan maissa – etenkin niissä, joiden finanssipolitiikka on ollut holtitonta ja joissa ei juurikaan ole pyritty parantamaan kilpailukykyä – olisi ehkä voitu kokea talletuspako.
3) Without the euro, some European countries, especially those that have made the more frivolous fiscal policies and less orientated to raise competitiveness, possibly would have suffered a ‘corralito’.
Tästä aiheutuvasta moraalisesta ja taloudellisesta romahduksesta olisi ollut hirvittäviä seurauksia kaikille asianomaisille maille.
Its subsequent moral and economic wreckage would have had terrible consequences for all countries involved.
Ilman muuta tämänhetkinen tilanne on osittain euron syytä: elleivät joidenkin reunamaiden reaalikorot olisi olleet negatiiviset yhteisen rahan alkuvuosina, varallisuushintakuplat eivät olisi muodostuneet niissä niin suuriksi.
Obviously, the euro has also some responsibility in current events: without the negative real interest rates that have some peripheral countries have experienced in the first years of the single currency, the asset price bubbles that they suffered would not have been so strong.
Jos tutkijat ovat nykyisin jostakin yksimielisiä, niin siitä, että ilman euroa tämänhetkinen finanssikriisi olisi ollut Euroopassa paljon pahempi.
However, if there is any consensus today in the academic field it is that without the euro this financial crisis would have been much worse for Europe.
Yhteinen näkemys on sekin, että ilman euroa sisämarkkinat ja ihmisten vapaa liikkuvuus, jotka ovat EU:n suurimpia saavutuksia, olisivat luultavasti olleet tuhoon tuomittuja.
It is also a shared view to acknowledge that without the euro, the single market and the free movement of people, which are the greatest successes of the EU, would have probably imploded.
Siitäkin huolimatta rahoitusmarkkinoiden jatkuva myllerrys on nyt viemässä euroaluetta hajoamispisteeseen.
And yet, today, the permanent convulsion in which financial markets live is bringing the euro zone close to the break-up.
Pankkitukea on tarvittu yhdessä jos toisessakin maassa, ja velkakriisi uhkaa nyt levitä yhä suurempiin maihin – Espanja ja Italiakaan eivät ole siltä suojassa.
Country after country, bail-out after bail-out, the debt crisis menaces to create a contagion effect on ever bigger countries, Spain and Italy are not impervious from it.
Euro ei ole epäonnistunut tehtävässään varmistaa kevyt lasku suuresta pankkikriisistä, euro ei ole epäonnistunut ankkurointitehtävässään inflaatiota vastaan, sillä EKP on onnistunut tässä takuuvarmasti, eikä euro ole myöskään epäonnistunut sisämarkkinoita syventävänä yhdentymismekanismina, mistä on osoituksena maiden välisen kauppavaihdon kasvu euron käyttöönoton jälkeen.
The euro has not failed in its function to ensure a soft landing in front of a big banking crisis; the euro has not failed in its anchoring function against inflation as the ECB is a guarantee of success in that field; and finally the euro has neither failed as an integration mechanism deepening the single market, as the rising commercial flows between countries acknowledge since its birth.
Jokin on kuitenkin selvästi mennyt pieleen.
However, something has clearly failed.
Ja ongelmana on kiistatta euroalueen hallinto.
And that is unmistakably the governance of the euro zone.
Talousteorioissa on opetettu, että yhteisen rahan elinkelpoisuus perustuu sen kykyyn lievittää makrotalouden suuren epävakauden vaikutusta.
Economic theory teaches us that the viability of a single currency is based on its capacity to belittle big macroeconomic imbalances when existing.
Ongelmana on ollut myös euroalueen sisäinen kuri ja erityisesti vakaus- ja kasvusopimuksen noudattaminen, sillä sopimusta on vuodesta 1999 lähtien rikottu kymmeniä kertoja monissa maissa, myös Saksassa ja Ranskassa, eikä tästä ole koskaan langetettu sakkoja.
What has also failed is the eurozone’s internal discipline, particularly on the compliance of the Stability and Growth Pact, as since 1999 dozens of violations were accounted for many countries, including Germany and France, and fines have never been enacted.
Avustamiskieltolauseketta, joka estää EKP:tä ostamasta valtionvelkaa, on niin ikään tulkittu puolivillaisesti.
Lastly, the no bail-out provision that forbids the purchasing of sovereign debt by the ECB has been interpreted in a limp mode.
Kaiken tämän vuoksi euroalue on joutunut alttiiksi keinotteluyrityksille, jotka kohdistuvat tehokkuudeltaan ja kilpailukyvyltään heikompien maiden valtionvelkaan.
Because of all this, the eurozone has become vulnerable to speculative attacks focused on the sovereign debt of the less efficient and competitive countries.
Keinottelulta ei vältytä vastaisuudessakaan, ellei euroalueen talouden hallintaa saada toimimaan.
These speculative processes will make a comeback in the future until the economic governance of the eurozone is solved.
Ilman rahoitusvakautta euroalueen reunamaiden uudistukset ovat mahdottomia ja tehottomia.
Without financial stability, reforms for the peripheral countries of the euro will be impossible and ineffective.
Unionin toimielimet ovat toistaiseksi pyöritelleet asiaa kuin kuumaa perunaa voittaakseen aikaa ennen talouden elpymistä, joka voi vahvistaa pankkien taseita, ja toivoneet, että Keski- ja Pohjois-Euroopassa kuuden vuosineljänneksen ajan jatkunut talouskasvu saavuttaisi lopulta euroalueen reunamaat.
European institutions have, until now, followed a kick-the-can-down-the-road strategy that has only been useful to win some time while waiting for an economic recovery that may strengthen banks balance sheets and hoping that economic growth, which has been present in central and northern Europe for six quarters, arrives finally to the peripheral countries of the eurozone.
Tällainen strategia saattaa toimia, mutta siinä on riskinsä.
This strategy may work, but it is risky.
Keinottelu voi viedä strategialta terän ja johtaa euron kuilun partaalle.
A speculative attack can make it lose track and bring the euro very close to an abyss.
On kenties aika kyseenalaistaa virallinen kanta, jonka mukaan Kreikalla ei ole maksukykyongelmaa, sillä tämä teesi käy päivä päivältä kestämättömämmäksi: se ei suinkaan hillitse keinottelua vaan ruokkii epävarmuutta muiden maiden sopeutumisohjelmia kohtaan.
Maybe it is time to question the official statement that says that Greece does not have a solvency problem, as this thesis is less sustainable every day: instead of containing speculations, it is feeding doubts on other countries’ adjustment plans.
EKP käynnisti toukokuussa 2010 velkapaperiohjelman ja otti itselleen melkeinpä finanssipoliittiseksi katsottavia tehtäviä, joilla on jouduttu paikkaamaan unionin yhteisen finanssipolitiikan puutetta.
In May 2010, the ECB began the Securities Market Program (SMP), acting nearly in a ‘quasi fiscal role’ that has had to fill the lack of a common fiscal policy on a European scale.
Tällaista strategiaa ei kuitenkaan voida soveltaa loputtomiin, ja se pönkittää niiden asemaa, jotka asettavat kyseenalaiseksi EKP:n riippumattomuuden, joka on yksi yhteisen rahan euron peruspilareista, ja samalla sen keskeisten päätösten avoimuuden.
Nevertheless, this strategy cannot be indefinitely maintained and strengthens those who put into question the independence of the ECB, one of the founding pillars of the euro as a single currency, and also the lack of transparency in its main decisions.
Sen vuoksi mietinnössä pyydetään EKP:n neuvoston pöytäkirjojen julkistamista, joka saattaa vähentää näkemyserojen vaikutusta tiedotusvälineisiin.
This is why in my report I ask for the publication of the Governing Council minutes that may reduce the impact of discrepancies on the media.
Pöytäkirjojen julkistamatta jättämistä voidaan pitää merkkinä Euroopan yhdentymisen heikkoudesta, sillä välttämätön henkilökohtainen vastuuvelvollisuus tulkitaan näin edelleen mahdolliseksi jäsenvaltioiden keskinäiseksi kiistakapulaksi.
I interpret its non-publication as a sign of weakness for the European integration, as the necessary individual accountability will remain to be interpreted as a possible source of disputes between Member States.
Euron takia jotkin reunamaat, joissa on perinteisesti alennettu rahan arvoa kilpailukyvyn palauttamiseksi, on pakotettu toteuttamaan ankaria säästötoimia kriisin ratkaisemiseksi.
The euro’s existence has meant that some peripheral countries that historically depreciated their currency in order to regain competitiveness have been pushed into applying harsh austerity measures to fight the crisis.
Tämä on kuitenkin oikea ratkaisu, sillä euron on pakko säilyä vakaana valuuttana eikä EU saa ajautua jatkuvaan inflaatioon tai liialliseen taloudelliseen uusjakoon.
However, this is the right choice as the euro needs to keep being a stable currency as the EU should not walk its way into inflationary horizons or excessive economic redistribution.
Talous- ja rahaliitossa on pidettävä inflaatio kurissa ja suojeltava rahan ostovoimaa.
The European Monetary Union has the duty to keep inflation under control and protect the purchasing power of the currency.
Samalla on torjuttava moraalikatoa, joka voi peittää alleen uudelleenjaon niiden maiden hyväksi, joiden hallitukset kasvattavat rahaperustaa muita nopeammin sallimalla luottokannan hallitsemattoman kasvun.
It also needs to reduce the moral hazard that may imply the undercover redistribution in favour of those countries whose governments inflate the monetary base faster than the others through uncontrolled processes of credit expansion.
Uudelleenjako vain pahenee, jos EKP hyväksyy liian usein vakuudeksi jäsenvaltioiden liikkeeseenlaskemat velat ja varsinkin jos se ostaa niitä.
This redistribution is enhanced if the ECB accepts too often debt emitted by the Member States as a guarantee, and even more so if it buys them.
Jotta euro voisi jatkossakin olla toimiva hanke, on välttämätöntä luoda selkeä kehys, jossa voidaan auttaa maksukykyongelmista kärsiviä maita ja samalla tarjota kannustimia finanssipoliittiseen vastuuseen ja jäsenvaltioiden kilpailukyvyn jatkuvaan lähentymiseen.
In order to continue making the euro a viable project, it is necessary to build a clear framework that allows to help countries with liquidity problems, but at the same time be able to incentivise fiscal responsibility and a sustained convergence of competitiveness levels among member countries.
Järjestelmä on koko ajan toiminut ainoastaan reagoimalla markkinakuriin ja järjestämällä tukipaketteja vain, kun maa on ollut pulassa.
All this time, the system has worked only by reacting to market discipline, organising bail-outs only when a country was in trouble.
On kuitenkin olemassa toinenkin keino: edistetään finanssipolitiikan yhdentymistä siirtämällä tarvittaessa täysivaltaisuutta jäsenvaltioilta EU:lle.
However, there is another way: making progress enhancing fiscal integration through relevant transfers of sovereignty from the Member States to the EU.
Matkassa on toki omat mutkansa, joten on tärkeää pitää mielessä, että on olemassa lyhyellä aikavälillä realistisempi keskitie, jossa voidaan yhdistää markkinakuri ja tarvittava ulkoinen budjettikuri jäsenvaltioissa – keskitie, joka voi toimia mutta jota on pohjustettava erittäin huolellisesti.
Of course this is a complicated path and so it is important to keep in mind that there is a middle way, more realistic in the short-term, in which it is possible to integrate at the same time market discipline and the necessary external fiscal discipline of member countries, a middle way that can be effective but has to be designed with great precision.
Euroalueen nykyisistä epäonnistumisista saadaan arvokasta kokemusta, jotta voidaan estää samojen virheiden toistuminen.
The present failures in the euro area are a valuable experience in order not to repeat the same mistakes.
Tältä osin ehdotetaan perustettavaksi unionin valtiovarainministeriötä ja unionin valtionkassaa, joka voisi laskea liikkeeseen euro-obligaatioita.
In this sense I propose the creation of a European Ministry of Finances and a European Treasury able to emit Eurobonds.