natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Mitkä ovat tärkeimmät päätökset, joihin olette uranne aikana ollut vaikuttamassa?
What are the most important decisions to which you have been party in your professional life?
Toimiessani talousministerinä minun oli vuonna 1978 päätettävä toimintatavoista, joilla pyrittiin selviytymään maata vuodesta 1976 lähtien koetelleesta maksutasekriisistä.
As Finance Minister in 1978 I had to decide the policies to face a balance of payments crisis that the country was facing since 1976.
Portugalin keskuspankin pääjohtajana toteutin vuosina 1985–1986 Portugalin raha- ja valuuttamarkkinoiden perusteellisen uudistuksen, jolla pohjustettiin rahapolitiikan muovaamista entistä markkinakeskeisemmäksi.
As Governor of the Central Bank I implemented in 1985-86 a deep reform of the Portuguese money and forex markets paving the way for a more market-oriented method of conducting monetary policy.
Samaan aikaan pankkiala avattiin yksityisille ja ulkomaisille pankeille.
At the same time the opening of the banking sector to private and foreign banks was implemented.
Näillä uudistuksilla edistettiin maan valmistautumista harjoittamaan politiikkaa, jota vuonna 1986 toteutunut ETY:n jäsenyys edellytti.
These reforms helped the preparation of the country to conduct its policies in a more compatible way with full EEC membership that occurred January 1986.
Mihin perustavoitteisiin aiotte pyrkiä kahdeksan vuoden toimikaudellanne Euroopan keskuspankin varapuheenjohtajana?
What would be the guiding objectives you will pursue during your eight-year mandate as Vice-President of the European Central Bank?
Toimintaani EKP:n varapuheenjohtajana ohjaisivat samat periaatteet kuin toimintaani Portugalin keskuspankin pääjohtajana: tehtävään liittyvien oikeudellisten näkökohtien huomioon ottaminen, riippumattomuus poliittisista ja muista elimistä, avoimuus ja korkeimmat eettiset periaatteet.
As Vice-President of the ECB, I shall be guided by the same principles as in my function as the Governor of the Banco de Portugal: respect for the legal aspects of the mandate, independence from political or other bodies, transparency and highest standards of ethical conduct.
Aion noudattaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaista tehtävää kaikilta osin.
I will fully respect the Treaty mandate.
Olen sitoutunut noudattamaan sekä EKP:n ensisijaista tavoitetta eli hintatason vakauden ylläpitämistä että keskuspankin riippumattomuuden periaatteetta.
I am committed to the ECB’s primary objective of price stability and the principle of central bank independence.
Hintatason vakauden tavoitteen toteuttamisen sallimissa puitteissa olen myös sitoutunut noudattamaan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa määriteltyä toissijaista tavoitetta eli unionin yleisen talouspolitiikan tukemista, jolla on määrä edistää sen tavoitteiden saavuttamista.
Without prejudice to the primary goal of price stability, I am also committed to the secondary objective defined by the Treaty of supporting the general economic policies in the Union with a view to contributing to the achievement of its objectives.
Pyrin vastedeskin EKP:n neuvostossa työskentelevien kollegojeni kanssa parhaani mukaan ylläpitämään hintatason vakautta keskipitkällä aikavälillä kaikkien Euroopan kansalaisten hyväksi.
Together with my colleagues in the Governing Council of the ECB, we will continue to do our utmost in order to deliver price stability over the medium term to the benefit of all European citizens.
Miten arvioitte rahapolitiikkaa, jota EKPJ on toteuttanut yhdentoista vuoden ajan?
What is your assessment of the monetary policy as it has been implemented by the ESCB for eleven years?
Millaisia muutoksia haluaisitte mahdollisesti tehdä, jos teistä tulisi EKP:n varapuheenjohtaja?
What changes, if any, would you promote when becoming ECB Vice-President?
Euron käyttöönotto vuonna 1999 oli merkittävä tapahtuma rahapolitiikan historiassa.
The introduction of the euro in 1999 was a historical event in monetary history.
EKP:n neuvoston jäsenenä minulla on ollut kunnia osallistua euron kehittämiseen kymmenen viime vuoden aikana.
I had the honour to participate in the euro process as member of the Governing Council of the ECB for the last 10 years.
Uskon, että unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukainen tavoite on pystytty toteuttamaan rahapolitiikassa.
I believe that monetary policy has been able to live up to the Treaty's objective, as reflected in an average inflation of just 2% since the beginning of monetary union and the firm anchoring of inflation expectations, a fundamental criterion of a good monetary policy.
Tästä on osoituksena inflaation pysyminen rahaliiton perustamisen jälkeen keskimäärin kahdessa prosentissa ja inflaatio-odotusten pitäminen hallinnassa, mikä on hyvän rahapolitiikan keskeinen tunnusmerkki.
The commitment to keep inflation, on a medium-term basis, below but close to 2% is what provides the most solid structure to our monetary policy strategy.
Tämä periaate toimii EKP:n kompassina, kuten puheenjohtaja Trichet asian ilmaisee.
It is our compass, as President Trichet likes to point out.
Rahaliiton perustamisesta on kulunut yli kymmenen vuotta.
More than a decade has passed since the start of monetary union.
EKP on siis muihin Euroopan unionin elimiin ja muihin merkittäviin keskuspankkeihin verrattuna vielä varsin nuori.
The ECB therefore still is a very young institution, compared to other European institutions and to other major central banks.
Haasteet, jotka EKP kohtasi alkaessaan harjoittaa euroalueen rahapolitiikkaa ja jotka ovat jättäneet jälkeensä monia epävarmuustekijöitä, jäävät helposti unohduksiin.
One easily forgets the challenges that the ECB faced when it started conducting monetary policy for the euro area, with many uncertainties prevailing.
Haluaisin mainita muutamia seikkoja omien arvioideni tueksi.
Let me mention a few other facts that support my assessment.
Inflaatio-odotusten ankkuroiminen tasolle, joka vastaa EKP:n hintatason vakautta koskevaa määritelmää, osoittaa mielestäni selkeästi, että rahoitusmarkkinat ja suuri yleisö uskovat lujasti yhtenäisen rahapolitiikan tavoitteiden saavuttamiseen.
The anchoring of inflation expectations around levels consistent with the ECB’s definition of price stability in my view provides a clear signal that financial markets and the public at large attach great credibility to the single monetary policy being able to achieve its goal.
Inflaatio-odotusten pysyminen melko vakaina rahoituskriisistä huolimatta voidaan katsoa vakuuttavaksi osoitukseksi EKP:n rahapolitiikan uskottavuudesta tilanteessa, jossa monet jo ennustivat deflaatiota ja inflaatio kääntyi ajoittain negatiiviseksi.
The fact that inflation expectations remained fairly stable even in the financial crisis, when some were predicting a period of deflation, and when inflation rates temporarily turned negative, can be seen as an essential proof of the credibility of ECB’s monetary policy.
Toisena esimerkkinä EKP:n onnistuneesta rahapolitiikasta ovat EKP:n viisaasti ajoitetut ja rohkeat ja reaktiot rahoitusmarkkinoiden kuohunnan alkuvaiheissa ja todellisen kriisin syntyvaiheissa.
The timely and bold reaction of the ECB when the financial turmoil erupted and when it turned into a full-blown crisis is another example of how successful the ECB monetary policy has been.
Korkojen alentaminen erittäin alhaiselle tasolle ja epätavanomaisten toimenpiteiden (non-standard measures) käyttöönotto ovat osoittaneet, että EKP pystyy toimimaan tarpeen vaatiessa nopeasti.
The reduction of policy interest rates to very low levels and the introduction of various non-standard measures have proven the ECB’s capacity to act quickly if needed.
Asioiden kääntyminen pahempaan suuntaan pystyttiin estämään rahapoliittisin keinoin, joita olivat hallitusten rahoitusalalle kohdistamat tukitoimenpiteet ja Euroopan talouden elvytyssuunnitelman puitteissa vuoden 2008 lopussa hyväksytyt finanssipoliittiset elvytystoimenpiteet.
Together with governments’ support measures for the financial sector and the fiscal stimulus measures adopted in the context of the European Economic Recovery Plan of end-2008, monetary policy has helped avoiding that things turned even worse.
Edellä kuvatut seikat osoittavat, että niin rahapolitiikan toteuttamisen strategia kuin sen toimintaympäristökin ovat olleet hyvin suunniteltuja.
All these facts prove that both the strategy and the framework for implementing monetary policy have been well designed.
Haluan erityisesti tuoda esille viisi kohtaa kyseisestä selvityksestä.
I want to stress five points of that statement.
Selvityksessä mainitaan erityisesti, että "rahatalouden analyysillä pyritään vahvistamaan käsitystä siitä, mitkä taloudellisesta analyysistä saadut lyhyen ja keskipitkän aikavälin tiedot ovat merkittäviä keskipitkän ja pitkän aikavälin näkökulmasta".
The third aspect points to monetary analysis being very relevant for medium to long-term trends in inflation, specifically mentioning that «monetary analysis mainly serves as a means of cross-checking, from a medium to long-term perspective, the short to medium-term indications coming from economic analysis».
Viimeinen kohta koskee suunnitelmaa, jonka mukaan "rahan määrän kehitystä analysoitaessa otetaan huomioon monenlaisia rahatalouden indikaattoreita kuten M3:n erät ja vastaerät, erityisesti luotonannon kehitys".
Finally, the last point relates to the concept that « monetary analysis will take into account developments in a wide range of monetary indicators including M3, its components and counterparts, notably credit».
Pohtimalla näitä kohtia perusteellisesti voidaan huomata, että EKP:ssa inflaatioriskien arviointiin käytettävä kokonaisvaltainen kaikkien tietojen analysointi saadaan niiden avulla asetettua oikeaan perspektiiviin.
If carefully reflected upon, these several points put into proper perspective the role of the different aspects of the comprehensive, full information analysis that we apply to assessing inflation risks.
Viimeaikaisen rahoituskriisin laajuuden ja syvyyden vuoksi on kuitenkin harkittava keinoja, joilla politiikkaa toteutetaan usealla eri tasolla, myös raha-asiain alalla.
Nevertheless, the scale and depth of the recent financial crisis calls for a reflection on the way policy is conducted at several levels, including the monetary area.
Kriisi on nostanut esille erityisesti rahoitustekijöihin, järjestelmäriskiin ja rahoitusvakauteen liittyviä kysymyksiä.
In particular, the crisis brought to the forefront issues relating to financial factors, systemic risk and financial stability.
Perinteinen ajattelutapa, jonka mukaan hintatason vakaus tuotteiden ja palvelujen markkinoilla varmistaa myös toimintaympäristön, jossa vallitsee rahoitusvakaus, on joutunut väistymään, kun viime vuosina on esiintynyt varallisuushintojen kuplia yhdessä alhaisen inflaation kanssa.
The traditional thinking that price stability in the market of goods and services also provides the environment that ensures financial stability has been invalidated by the events of the past few years that show a succession of bubbles in asset prices coexisting with a regime of low inflation.
Nykytilanteessa ei mielestäni ole välitöntä tarvetta tehdä muutoksia tai täsmennyksiä EKP:n rahapolitiikan strategiaan.
As it stands now I see no immediate need to make any changes or clarifications regarding our monetary strategy.
Kahden viime vuosikymmenen aikana kuluttajahintojen inflaatio on saatu pysymään kurissa merkittävissä teollistuneissa maissa.
Over the past two decades consumer price inflation has been successfully contained in the major industrialised economies.
Riippumattomat keskuspankit ovat tukeneet inflaatio-odotusten ankkurointia ja hillinneet samalla suhteellisiin hintoihin kohdistuvien häiriöiden yleistä leviämistä kuluttajahintoihin ja palkkoihin.
Independent central banks have helped to anchor inflation expectations and thereby to dampen the propagation of relative price shocks to overall consumer prices and wages.
Kansainvälistymiseen liittyvät positiiviset tarjontasokit ja tärkeiden halvan tuotannon maiden osallistuminen maailmankauppaan ovat osaltaan edistäneet matalan inflaation ylläpitämistä.
Positive supply shocks linked with globalization and the inclusion of important low cost producers in world trade also helped to support the period of low inflation.
Useiden hyödykkeiden hinnoissa ja varallisuushinnoissa on kuitenkin samanaikaisesti ilmennyt huomattavia vaihteluja.
At the same time, however, we have been observing large swings in a variety of commodity and asset prices.
Tavaroiden ja palvelujen markkinoiden kansainvälistyminen ja nopeasti kehittyvän talouden maista lähtöisin oleva kysynnän kasvu on vaikuttanut selvästi öljyn, kaasun ja muiden raaka-aineiden hintoihin.
On one side, globalisation in goods and services and increasing demand by emerging economies have had a discernible impact on the prices of oil, gas and other raw materials.
Toisaalta taas kun rahoitusjärjestelmä on kansainvälistynyt, sitä säännellään puutteellisesti ja sitä ruokkii vielä maailmanlaajuisesti runsas likviditeetti, varallisuushinnat ovat vääristyneet voimakkaasti, mikä on tullut erityisen selkeästi esille viime aikojen talouskriisissä.
On the other side, an increasingly globalised and under-regulated financial system fuelled by ample global liquidity has led to large asset price misalignments, most noticeable during the recent financial crisis.
Kahden ja puolen viime vuoden tapahtumat ovat saaneet monet tarkkailijat kyseenalaistamaan rahapolitiikan valmiudet hillitä varallisuushintojen inflaatiota.
The experience over the past two and a half years has led many observers to question the role of monetary policy in containing asset price inflation.
Pitäisikö keskuspankin puuttua varallisuushintojen kehitykseen niiden uhkien torjumiseksi, joita saattaa kohdistua välillisesti tai välittömästi hintatason vakauteen?
Should a central bank react to asset prices directly or indirectly with regard to possible future threats to price stability?
Pystyvätkö keskuspankit saamaan selville, mikä osa havaituista varallisuushintojen äkillisistä nousuista on kuplia?
Can central banks detect which of the observed asset price booms are bubbles?
Nämä ovat tärkeitä kysymyksiä, joista valtaosaan ei toistaiseksi ole saatu tyydyttävää vastausta.
These are important questions and to most of them a fully satisfying answer is still lacking.
Kriisiä edeltäneissä rahapolitiikkaa ja varallisuushintoja koskevissa yksimielisissä näkemyksissä ei uskottu keskuspankkien kykyyn tunnistaa ajoissa varallisuushintojen vääristymiä ja oletettiin, että matalan inflaation varmistaminen tavaroiden ja palvelujen markkinoilla riittäisi torjumaan varallisuushintojen voimakkaan vääristymisen.
The pre-crisis consensus view about monetary policy and asset prices questioned the ability of central banks to identify asset price misalignments in real time and assumed that ensuring low inflation in the market of goods and services would be enough to avoid significant asset price misalignments.
Tämän yksimielisen näkemyksen perusteella korostettiin, että rahatalouden tilan helpottuminen kuplan puhkeamisen myötä riittää ylläpitämään todellista taloudellista toimintaa ja minimoimaan deflaation todennäköisyyden.
Given this consensus, it was pointed out that a decisive easing of monetary conditions after the bursting of the bubble would be sufficient to sustain real economic activity and to minimise the probability of deflation.
Tämänhetkinen kriisi on kyseenalaistanut molemmat olettamukset ja osoittanut vahvasti, että varallisuushintojen voimakkaista vääristymistä ja niiden korjaamisesta voi aiheutua suunnattoman suuria kustannuksia.
The present crisis challenged both assumptions and has forcefully demonstrated that the economic costs of large asset price misalignments and their subsequent correction can be devastating.
Kriisiä edeltäneet varallisuushintojen kuplat osuivat yhteen yleisen matalan inflaation ajanjakson kanssa ja vaikka keskuspankit eivät ehkä osaa ennakoida taloudellisen epätasapainon purkautumisen tarkkaa ajoitusta, monet poliittiset toimijat tunnistivat tämän epätasapainon muodostumisen ongelman kriisiä edeltäneenä aikana.
In fact, the asset price bubbles that preceded the crisis happened in a period of general low inflation and although central banks may not anticipate the exact timing of the unwinding of financial imbalances, many policy makers did identify the building up of such imbalances as a source of concern in the run up to the crisis.
Näin ollen olisi aiheellista, että keskuspankki seuraisi aktiivisesti varallisuushintojen ja luottovirtojen sekä niihin liittyvien sellaisten riskien kehitystä, jotka kohdistuvat hintatason vakauteen keskipitkällä aikavälillä.
This justifies that a central bank should actively monitor developments in asset prices and credit flows and the associated risks that they entail for price stability in the medium term.
Kaikki keskuspankit ottavat huomioon varallisuushinnoissa ilmenevät oireet rahapolitiikan suunnittelussa yleisellä tasolla.
In a trivial sense all central banks consider the indications of asset prices in thinking about monetary policy.
Esimerkiksi varallisuuden arvonnousu on aina otettava huomioon, koska se vaikuttaa maailmanlaajuiseen kysyntään ja luo inflaatiopaineita.
For instance, the wealth effects stemming from asset appreciations will always have to be considered as they influence global demand, putting pressure on inflation.
Tämän lisäksi varallisuushintojen tiukempaa sisällyttämistä rahapolitiikan tavoitteisiin perustellaan monilla muilla tavoilla.
Beyond this role, there are several arguments against a tighter integration of asset prices in monetary policy objectives but those arguments also have good rebuttals.
Rahapolitiikka ei toisaalta kuitenkaan ole eksakti tieteenala, eivätkä ekonomistit ja keskuspankkien johtajat saisi tehdä samoja virheitä kuin eräät teoreetikot, joita Keynes luonnehtii henkilöiksi, jotka ovat mieluummin täysin väärässä kuin suurin piirtein oikeassa.
On the other hand, though, monetary policy is not an exact science and economists and central bankers should not fall into the mistake of certain theoreticians stigmatized by Keynes as people who «prefer to be rigorously wrong rather than approximately right».
Rahoitusmarkkinoiden häiriöt voivat joka tapauksessa johtaa hintatason heilahteluihin kumpaankin suuntaan, eivätkä keskuspankit saisi omaksua epäsymmetristä kantaa, jonka perusteella ne vain torjuvat rahoitusmarkkinoiden romahtamisen seurauksia eivätkä tee mitään äkillisten hinnannousujen tai kuplien ilmetessä.
After all, financial market disruptions can create episodes of unstable prices, in either direction, and central banks should not assume the asymmetric position that they only act to avoid the consequences of crashes in financial markets and do nothing when price booms or bubbles are developing.
Ei kuitenkaan saisi unohtaa, että rahapolitiikan varsinaisena ensisijaisena tavoitteena on kuluttajahintojen hintatason vakauden säilyttäminen keskipitkällä aikavälillä.
Nevertheless, it should not be forgotten that the appropriate primary objective of monetary policy is to maintain price stability in consumer prices over the medium term.
Vaikka toisaalta ei pitäisi jättää huomiotta rahapolitiikasta tiettyinä aikoina mahdollisesti saatavaa apua, rahoitusvakaus olisi pystyttävä varmistamaan korkojen nostoon tai laskuun turvautumatta makrotason vakauden valvonnan laajemmissa puitteissa.
On the other hand, even if a possible help of monetary policy in certain episodes should not be ignored, the main contribution to financial stability needs to be ensured through instruments other than the policy interest rate and in the context of a broader framework of macro-prudential supervision.
Miten arvioitte öljyn hinnan nousun vaikuttavan rahapolitiikkaan?
How do you assess the consequences of rising oil prices for the monetary policy?
Öljyn hinnan nousulla on tärkeä merkitys rahapolitiikan näkökulmasta siltä osin kuin se vaikuttaa kestävästi kuluttajahintoihin.
From a monetary policy perspective rising oil prices are important to the extent that they have a lasting effect on consumer prices.
Rahapoliittisiin toimiin ei näin ollen ole aihetta, jos öljyn hinnan nousulla on vain väliaikainen vaikutus kuluttajahintoihin.
That said, monetary policy does not need to play an active role if oil price increases only temporarily affect consumer prices.
Ennen kuin voidaan harkita rahapolitiikan reagointimahdollisuuksia, on analysoitava huolellisesti öljyn hinnan noususta aiheutuvien hintasokkien välittyminen kuluttaja- ja tuottajahintoihin ja sen lopulliset vaikutukset inflaatio-odotuksiin.
Specifically, the transmission of oil price shocks to consumer and producer prices and its eventual effects on inflation expectations require careful analysis to gauge an adequate response of monetary policy.
Nämä vaikutukset voidaan yleensä jakaa ensisijaisiin ja kerrannaisvaikutuksiin.
Generally, these effects can be distinguished into first and second round effects.
Ensisijaiset vaikutukset voivat välittyä suoraan energian hintoihin ja sitä kautta kuluttaja- ja tuottajahintoihin.
First round effects may have a direct impact on energy prices and thus consumer and producer prices.
Lisäksi kuluttaja- ja tuottajahintoihin voi kohdistua välillisiä vaikutuksia, koska energia on teollisuudessa tärkeä tuotantopanos ja sen hinnan nousu kasvattaa muihin tuotannontekijöihin kuin energiaan kohdistuvia kustannuspaineita, jotka voivat lopulta siirtyä kuluttajahintoihin.
In addition, consumer and producer prices may also be affected indirectly as energy poses a significant input factor in manufacturing thus leading to increased cost pressures on non-energy components, which may eventually be passed on to consumer prices.
Jos ensisijaiset vaikutukset pysyvät vähäisinä, talous pystyy mukautumaan suhteellisten hintojen muutoksiin, joilla on vain väliaikainen vaikutus kuluttajahintojen inflaatioon.
As long as these first round effects remain limited, the economy can adjust to the relative price changes with only a temporary impact on consumer price inflation.
Rahapoliittisiin toimiin ei silloin ole aihetta.
There is no need for monetary policy to take action.
Toisaalta rahapolitiikan keinot on otettava käyttöön, jos ensisijaiset vaikutukset alkavat muuttua kerrannaisvaikutuksiksi, jotka kiihdyttävät kuluttajahintojen inflaatiota palkkojen nousun ja palkkaneuvotteluissa vaa'ankieliasemassa olevien kasvavien inflaatio-odotusten kautta.
On the other hand monetary policy needs to react if the first round effects start translating into second-round effects on consumer price inflation through wage growth developments and higher inflation expectations, the latter being an important variable in wage negotiations.
Jos inflaatio-odotuksia ei pystytä ankkuroimaan rahapoliittisin keinoin keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, inflaatio voimistuu vääjäämättä.
If monetary policy fails to anchor inflation expectations over the medium to long term, higher inflation rates will be inevitable.
Öljyn hinnan nousun aiheuttamia inflaatiopaineita pystyttiin ennen vuotta 2008 hillitsemään ratkaisevasti eurojärjestelmän keskipitkän ja pitkän aikavälin rahapolitiikalla.
With its orientation towards the medium to longer term, the monetary policy of the Eurosystem decisively contributed to limiting the inflationary pressures caused by oil price increases during the period until 2008.
Samalla tavoin pitäisi toimia myös vastedes, kun öljyn hinta nousee.
Likewise, it should also continue to do so during future periods of oil price increases.
Jatkossa tarvitaan suurta valppautta, jotta voidaan säilyttää uskottavuus ja torjua hintatason vakauteen kohdistuvia riskejä omaksumatta liian aktiivista toimintamallia.
Going forward great vigilance must be applied to safeguarding credibility through reactions against risks to price stability without entering into an overly activist approach.
Selkeä ja johdonmukainen tiedottaminen rahapoliittisista ratkaisuista on tässä yhteydessä erityisen tärkeää, koska se vaikuttaa yksityisen sektorin odotusten muodostumiseen.
In this context, a clear and consistent communication of monetary policy decisions is particularly important for controlling the private sector’s expectation formation.