natgillin/translations-raw huggingface dataset:
35. vaatii, että eurooppalaisen tutkintojen viitekehyksen täytäntöönpanon yhteydessä otetaan huomioon koulutuksen laatu ja sitä myötä oppimistulokset; kehottaa jäsenvaltioita tarjoamaan jatkuvaa täydennyskoulutusta varhaiskasvattajille, jotta he voivat parantaa ja päivittää erityisvalmiuksiaan;
Calls, in the context of the implementation of the European Qualifications Framework (EQF), for account to be taken of the quality of education and thus of learning outcomes; calls on the Member States to provide continuous training for those working in the ECEC field in order to increase and update their specific skills;
Tutkimus ja parhaiden käytäntöjen vaihto
Research and exchange of best practices
Euroopassa on monenlaisia koulutukseen liittyviä perinteitä, ja varhaiskasvatus on järjestetty eri puolilla Eurooppaa hyvin eri tavoin.
Europe is made up of a rich and diverse mix of educational traditions, with early education provided in a host of different ways across the continent.
Esimerkiksi varhaiskasvatuksen laadussa ja tarjonnassa, käyttöasteessa, palvelujen saatavuudessa ja hallinnoinnissa voidaan havaita selviä eroja jäsenvaltioiden välillä.
There is a clear variation between Member States in terms of the quality and supply of their provision, rates of enrolment, approach to services, governance of services, and so on.
Tässä mietinnössä todetaan, ettei yksi ainoa varhaiskasvatuspalvelujen malli sovellu EU:hun ja että sellaista olisi vaikea toteuttaa.
This report recognises that a ‘one size fits all’ approach to early childhood education and care (ECEC) services in the EU is not suitable, and would be difficult to realise.
On paljon järkevämpää kehittää eurooppalainen kehys, joka sisältää yhteisiä tavoitteita ja arvoja sekä yhteisiä toimintoja ja rakenteita.
Instead, it is far better to develop a European framework comprised of shared goals and values, which includes shared entitlements and structures.
Monet EU:n jäsenvaltiot ovat kiistatta maailman johtavia varhaiskasvatuspalvelujen tarjoajia, mutta kaikkialla on vielä parantamisen varaa.
While many EU Member States are undeniably world leaders in the provision of ECEC services, more needs to be done to bring about improvements across the board.
Varhaiskasvatuksella viitataan tässä mietinnössä 0–6-vuotiaille lapsille tarjottaviin palveluihin.
For the purpose of this report, ‘early years’ will used to refer to the period of childhood from 0 to 6.
Vuonna 2002 kokoontunut Barcelonan Eurooppa-neuvosto kehotti EU:n jäsenvaltioita tarjoamaan lastenhoitopalveluja vuoteen 2010 mennessä vähintään 90 prosentille kolmevuotiaista ja sitä vanhemmista alle kouluikäisistä lapsista ja vähintään 33 prosentille alle kolmevuotiaista lapsista.
In 2002 the Barcelona European Council called for EU members to provide childcare to at least 90% of children between the age of three years and mandatory school age by 2010, and to at least 33% children under three.
Näissä tavoitteissa varhaiskasvatuspalveluja lähestyttiin työmarkkinoiden näkökulmasta, mikä perustui tuolloin havaittuun tarpeeseen lisätä työssäkäyvien naisten määrää.
These targets signalled a labour market approach to ECEC services, based on the need identified at the time of increasing the numbers of women in work.
Varhaiskasvatuspalvelujen ja naisten tasa-arvoisten mahdollisuuksien väliseen yhteyteen on toki kiinnitettävä asiaankuuluvaa huomiota, mutta nämä tavoitteet ovat selvästi ongelmallisia ja vanhentuneita, sillä niissä ei oteta huomioon monia vahvan varhaiskasvatuspolitiikan keskeisiä laatunäkökohtia.
While it is vital to give due attention to the link between ECEC services and equality of opportunities for women, these targets are clearly problematic, and outmoded, since they fail to take into account many of the crucial qualitative aspects of a strong early education policy.
Varhaiskasvatuskeskukset eivät ole pelkästään paikka, johon lapset jätetään päiväksi, jotta naiset voivat käydä työssä, vaan ne edistävät merkittävällä tavalla lasten hyvinvointia ja parantavat heidän tulevia mahdollisuuksiaan elämässä.
ECEC centres are not simply a place to ‘park’ children so that women can work; they are of utmost importance in contributing to the well-being of children and improving their future life chances.
Tässä mietinnössä on aluksi otettava esille keskeisiä kysymyksiä, ongelmia ja vaikeuksia eikä kiirehdittävä suoraan esittämään monimutkaisia ratkaisuja.
It is crucial that this report begins by ascertaining critical questions, problems and difficulties, rather than rushing to offer complex solutions.
On hyödyllistä pohtia ensin, mitä itse asiassa tarkoitamme puhuessamme "lapsesta".
A useful place to start is to consider what exactly our image is of ‘the child’.
Jos olemme sitä mieltä, että lapset ovat aktiivisia ja innokkaita kansalaisia, joilla on oikeuksia, jotka voivat olla erittäin luovia ja jotka kykenevät muodostamaan ja ilmaisemaan mielipiteensä heihin vaikuttavissa asioissa, meidän on hyväksyttävä, että varhaiskasvatusta koskevat keskustelut olisi aloitettava lapsen näkökulmasta.
If we believe that children are active and engaged citizens with rights, who are rich in potential creativity, and who are capable of forming and expressing their own views in matters affecting them, then we must agree that discussions on ECEC should start from the perspective of the child.
Varhaislapsuus syntymästä kolmeen ikävuoteen saakka on ratkaisevan tärkeää aikaa lasten aivojen sekä fyysiselle ja kognitiiviselle kehitykselle ja kielen omaksumiselle.
The period from birth to three is critical for children’s brain development, physical and cognitive development, and language acquirement.
Varhaislapsuudessa luodaan perusta myös lasten elinikäiselle oppimiselle, joka on keskeistä Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi.
These early years also lay the foundations for children’s lifelong learning, which is central to the achievement of the Lisbon objectives.
Lapsen tarpeet ja etu ovatkin ensisijainen seikka tässä mietinnössä.
In this report, therefore, the needs and best interests of the child are the primary consideration.
Varhaiskasvatuksen järjestäminen kaikille tai kohdennetusti
Universal vs. targeted provision
Köyhät perheet käyttävät varhaiskasvatuspalveluja – etenkin yksityistetyillä markkinoilla – vähemmän kuin muut ryhmät.
Poor families are less likely to use ECEC services, especially in privatised markets, than other groups.
Yhden riskiryhmän EU:ssa muodostavat romanit, joiden keskuudessa varhaiskasvatuspalvelujen käyttö on erittäin vähäistä ja jää selvästi alle Euroopan keskiarvon.
One of the most at-risk groups in the EU is the Roma, whose access to early years services is extremely low and falls well under the average across Europe.
Tämä on huolestuttavaa, sillä vähäosaisten lasten on osoitettu hyötyvän eniten varhaiskasvatuspalveluista.
This is worrying, given that disadvantaged children are those that have been shown to benefit most from access to ECEC services.
Monien EU:n jäsenvaltioiden kouluissa on paljon maahanmuuttajataustaisia ja muunkielisiä lapsia, mikä tuo koulutukseen omat haasteensa, varsinkin kun etnisiin vähemmistöihin kuuluvien perheiden lapset käyttävät myös varhaiskasvatuspalveluja vähemmän kuin muut ryhmät.
Several EU Member States have welcomed large numbers of immigrant and second-language children into their school population, which raises notable educational challenges, particularly when we see that children from ethnic minority families are also less likely than other groups to use ECEC services.
Jäsenvaltioissa, jotka kohdentavat palvelut suoraan köyhille perheille, tämä voi johtaa leimautumiseen, jolloin nämä eivät välttämättä halua käyttää täysimääräisesti tarjolla olevia palveluja.
The problem with Member States targeting poor families directly is that this can lead to stigmatisation, which may discourage them from making full use of the services on offer.
On tärkeää tunnustaa, että monia köyhiä perheitä on rohkaistava käyttämään varhaiskasvatuspalveluja, mutta varhaiskasvatusta olisi järjestettävä kaikille perheille ja lapsille taustasta tai varallisuudesta riippumatta.
While it is important to recognise that many poor families need extra encouragement when it comes to ECEC services, provision should be universal to all families and all children, regardless of their background or financial status.
Vanhemmat ovat lastensa ensisijaisia kasvattajia.
Parents are the first educators of their children.
He ymmärtävät useimmissa tapauksissa lastensa tarpeita syvällisemmin kuin muut, ja heillä on lapsiinsa läheinen side.
They have, in most cases, a deep, unparalleled understanding of their child, and an intimate a bond with them.
Yleisesti katsotaan, että lapsi voi ensimmäisenä ikävuotenaan parhaiten kehittyä kotona vanhemman kanssa.
It is widely acknowledged that the ideal setting for a child to thrive and develop in the first year after their birth is at home with a parent.
Pitkän vanhempainvapaan avulla voidaan myös osaltaan vähentää päivähoitopaikkojen kysyntää.
The provision of long parental leave can also be a way of helping to reduce demand for childcare places.
Ongelmana on, että riittävän pitkä palkallinen vanhempainvapaa on nykyisin mahdollinen vain muutamassa jäsenvaltiossa.
The problem is that very few Member States currently offer sufficiently long periods of remunerated leave.
Katkos palkallisen vanhempainvapaan päättymisen ja laadukasta päivähoitopaikkaa koskevan oikeuden välillä voi aiheuttaa ongelmia vanhemmille.
Where there is a gap between the end of paid parental leave and entitlement to a place in a good-quality childcare setting, difficulties can arise for parents.
Tässä mietinnössä korostetaan, että riittävän pitkä vanhempainvapaa on olennainen osa tehokasta varhaiskasvatuspolitiikkaa.
This report highlights that the provision of sufficiently long parental leave is an essential component in effective ECEC policy.
Vanhempien panosta tarvitaan myös myöhempinä vuosina.
Parental engagement must also continue in the subsequent years.
Köyhät ja vähäosaiset vanhemmat osallistuvat todennäköisesti muita vanhempia harvemmin strategioihin, jotka koskevat heidän lapsensa kasvatusta.
Poor and disadvantaged parents are less likely to be involved in strategies to address their child’s education than other parents.
Myös miehet sivuutetaan useimmiten varhaiskasvatusta koskevia ohjelmia ja toimintalinjoja kehitettäessä, eivätkä he aina osallistu toimintaan, joka koskee heidän lastaan.
Men, too, are more often than not sidelined when it comes to developing ECEC programmes and policies, and in participating in activities involving their child.
Tässä mietinnössä korostetaan, että vanhempien on oltava keskeisiä kumppaneita kaikessa heidän lastaan koskevassa päätöksenteossa ja että varhaiskasvatuksessa on pohdittava uudelleen vuorovaikutusta vanhempien ja etenkin isien kanssa.
This report stresses that parents should be central partners in all decision-making concerning their child, and that ECEC settings need to rethink how they interact with parents, especially fathers.
Italian Reggio Emilian kaltaiset esiopetusohjelmat, joissa vanhemmat osallistuvat itseoikeutetusti lapsensa hoitoon ja kasvatukseen, osoittavat, miten tehokkaita tällaiset käytännöt voivat olla.
Pre-school programmes such as Reggio Emilia in Italy, in which parents are rightful participants in the dual task of caring for and educating their child, demonstrate just how effective this type of practice can be.
Varhaiskasvatuspalvelut voivat toimia vanhemmille vahvana tukiverkostona.
ECEC services have the potential to act as a strong support network for parents.
Tässä mietinnössä arvioidaan, etteivät varhaiskasvatuspalvelut ole olleet tarpeeksi innovatiivisia kaikkialla EU:ssa.
This report argues that ECEC services across the EU have not been innovative enough.
Varhaiskasvatuskeskukset ja -ympäristöt eivät saisi olla vain paikkoja, joissa lapsia kasvatetaan ja hoidetaan, vaan ne voivat myös luoda mahdollisuuksia hyvin monenlaisiin hankkeisiin.
Early years centres and settings should not only be spaces in which children are educated and cared for; they can also open up possibilities for a whole host of different projects.
Varhaiskasvatuskeskuksissa voitaisiin esimerkiksi yhdistää virallinen tai arkioppiminen sekä lasten ja odottavien äitien terveys, imetystuki, neuvontapalvelut ja perhesuunnittelu.
To give just a few examples, early years centres may wish to combine formal or informal learning with child and maternal health, breastfeeding support, counselling services and family planning.
Kun varhaiskasvatuskeskus nähdään yhteisenä tilana, joka tuo yhteen ihmisiä kaikkialta yhteisöstä, se voi entistä paremmin tukea perheitä, vahvistaa sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja yhteisön solidaarisuutta sekä edistää sukupuolten tasa-arvoa.
Where the early years centre is viewed as a collective space, bringing together individuals from all sectors of the community, it is better placed to support families, strengthen social cohesion and community solidarity, and promote gender equality.
Jäsenvaltioiden olisi toimittava samalla tavoin suunnitellessaan ja toteuttaessaan varhaiskasvatuspolitiikkaa.
A similar approach should be taken by Member States in their handling and organisation of early years policy.
Lähes kaikissa tapauksissa varhaiskasvatukseen on omaksuttu kaksiportainen malli, jossa erotetaan toisistaan hyvinvointi ("lastenhoito") ja esiasteen koulutus.
In all but a few cases, countries have tended to adopt a two-tiered approach to ECEC, which separates welfare (‘child care’) and pre-primary education.
Tämän vuoksi 0–3-vuotiaiden lasten kognitiivista kehitystä ei ole painotettu tarpeeksi eikä kolme vuotta täyttäneiden lasten terveyteen ja psykososiaaliseen kehitykseen ole kiinnitetty riittävästi huomiota.
This has resulted in a lack of focus on the cognitive development of children between the ages of 0 and 3, and too little attention on the health and psychosocial development of children aged 3 and above.
Se on myös kärjistänyt eriarvoisuutta, lisännyt eroja ja merkinnyt perheille epäjohdonmukaisuutta.
It has also exacerbated inequalities, inconsistencies, and resulted in a lack of coherence for families.
Kun eri toimialojen ja yksiköiden välillä on yhteistyötä, yhteisymmärryksen tai yhteisen kielen puuttuminen voi suurelta osin mitätöidä tulokset.
Where cooperation between different sectors and agencies does take place, the absence of a common understanding or a common language can mean that much potential good work is stifled.
Varhaiskasvatuskeskuksen on entistä innovatiivisemmin käsiteltävä pienten lasten kannalta keskeisiä kysymyksiä, ja jäsenvaltioiden on puolestaan otettava eri yksiköt mukaan kehittämään varhaiskasvatusta koskevia toimintalinjoja ja ohjelmia.
Just as early years centres need to be more innovative by addressing a range of issues pertinent to young children, so too must Member States bring together multiple agencies when developing early years policies and programmes.
Esimerkkinä voidaan mainita terveydenhuolto, maahanmuutto, sukupuolten tasa-arvo ja työllisyys.
Examples include health, migration, gender equality, and employment.
Yhdennettyjen palvelujen avulla etenkin kasvatuksessa voidaan täyttää 0–6-vuotiaiden lasten kasvatukseen ja terveyteen liittyvät ja muut tarpeet.
Integrated services, located primarily in education, will help to fulfil the education, health and other needs of children across the 0-6 age range.
Nykyisten yksiköiden ja toimialojen on myös kehitettävä yhteinen näkemys ja yhteinen sanasto.
Existing services and sectors also need to develop a shared vision and a common set of vocabulary.
Tämä on yllättävää, sillä tutkimukset ovat osoittaneet, että varhaiskasvatukseen tehdyistä panostuksista saadaan suurempi tuotto kuin muuhun koulutukseen tehdyistä panostuksista.
This is surprising, given that research has shown that investing in ECEC brings greater returns than investment at any other stage.
Epävakaissa taloudellisissa oloissa ja rajujen säästötoimien aikana varhaiskasvatus jää helposti retuperälle.
In the context of an unstable economic climate and a period of aggressive austerity, early years education is easily neglected.
Tässä mietinnössä kuitenkin korostetaan, etteivät varhaiskasvatuspalvelut ole ylellisyystavara, josta tinkimisellä ei olisi mitään vaikutuksia.
Yet this report highlights that early years services are not a luxury which can be cut with impunity.
Päätöksestä olla panostamatta varhaiskasvatukseen on kustannuksia, joita ei välttämättä heti tunnisteta, kuten mahdollisesti pienempi taloudellinen tuotto tulevaisuudessa, ja nämä voivat entisestään rasittaa jäsenvaltioiden rahoitusvakautta.
Indeed the decision to not invest has costs which may not be recognisable straight away, such as lower potential future economic gains, and these can be an added burden on the financial stability of Member States.
On osoitettu, että varhaiskasvatukseen tehdyt panostukset vähentävät kustannuksia myöhemmin, sillä ne esimerkiksi lisäävät tulevaa työvoimaa, jolloin valtion verotulojen menetykset voivat pienentyä.
Investment in early years has been proven to reduce later costs, for instance by strengthening the future workforce governments avoid potential losses to taxes.
Ne voivat myös vähentää tulevia terveydenhuoltokustannuksia, rikollisuutta ja epäsosiaalista käyttäytymistä.
It can also reduce future health costs, crime rates and rates of antisocial behaviour.
Työntekijät ja laadukkaat palvelut
Staff and Quality of Services
On välttämätöntä erottaa toisistaan EU:n hyvät ja huonot käytännöt ja laatia yhteinen "laadun" määritelmä.
To distinguish between good and poor practice across the EU, a universal definition of ‘quality’ is required.
Suoraviivaista ja yleisesti hyväksyttyä määritelmää ei kuitenkaan ole olemassa.
Yet no straightforward and widely-accepted definition exists.
Käsitykset siitä, mitä laadulla tarkoitetaan, vaihtelevat eri maissa.
Ideas about what quality means vary from country to country.
Syynä on, että tällaiset käsitykset ovat sidoksissa yksittäisten jäsenvaltioiden kulttuurisiin arvoihin sekä niiden tulkintoihin ja määritelmiin "lapsuudesta".
The reason for this is that they are bound up with individual Member States’ cultural values, as well as with their conceptions and definitions of ‘childhood’.
Tässä mietinnössä pyritään selkiyttämään, mitä "laadulla" olisi käytännössä ymmärrettävä EU:n jäsenvaltioissa.
This report seeks to provide a clearer understanding of what ‘quality’ should actually mean to EU members.
Pienten lasten parissa toimivilla pätevillä ja hyvin koulutetuilla työntekijöillä on suurin vaikutus varhaiskasvatuspalvelujen laatuun.
It argues that having qualified and well-trained staff working with young children has the most notable impact on quality.
Heikosti koulutettuja ja palkattuja varhaiskasvattajia ei yksinkertaisesti voi hyväksyä.
A poorly educated and badly paid early years workforce is simply not sustainable.
Lapsen kolme ensimmäistä ikävuotta ovat erittäin tärkeitä aivojen kehitykselle sekä asenteiden ja ajatusmallien muodostumiselle, mutta silti voidaan havaita, etteivät varhaiskasvattajat eri puolilla EU:ta usein tiedosta näiden ensimmäisten ikävuosien ratkaisevaa merkitystä.
Despite having already noted that the first three years of a child’s life are extremely important for brain development, and for establishing attitudes and patterns of thinking, we observe that across the EU, ECEC carers are frequently unaware of the critical importance of the first few years of a child’s life.
Useimmissa jäsenvaltioissa varhaiskasvattajien ei tarvitse hankkia ammatillista koulutusta tai erityistä pätevyyttä toimiakseen pienten lasten parissa, joten monella heistä ei ole vuorovaikutustaitoja eikä yleistä osaamista sen varmistamiseksi, että heidän hoidossaan oleville lapsille kehittyvät riittävät kognitiiviset taidot.
Since early years carers in most Member States are not required to undertake professional training or gain specific qualifications in order to work with young children, many of them lack the interactive skills and overall proficiency necessary to ensure that the children in their care develop adequate cognitive skills.
Mietinnössä tuodaan esille myös hoitotyön sukupuolistumisen ongelma.
Another problem identified by this report is that of the gendering of care work.
Naiset hakeutuvat varhaiskasvattajiksi selvästi miehiä useammin.
Women, rather than men, tend to seek jobs in ECEC.
Tämä vahvistaa käsitystä, että lastenhoito on ensisijaisesti naisten tehtävä, mikä puolestaan vaikuttaa sukupuolten tasa-arvoon.
This reinforces the idea that childcare is first and foremost women’s work, which in turn has implications for gender equality.
Lapset tarvitsevat elämässään kahtalaisia roolimalleja, varsinkin yksinhuoltajaperheissä, joista useammin puuttuu isä kuin äiti.
Children need to have dual role models in their lives, particularly in the case of single-parent families where the father rather than the mother is more likely to be absent.
Ongelmana on, että vain harvassa EU-maassa on otettu tavoitteeksi houkutella miehiä varhaiskasvattajiksi tai yritetty muuttaa käsitystä, että varhaiskasvatus on naisten työtä ja että jokin on lähtökohtaisesti pielessä, jos miehet haluavat työskennellä pienten lasten parissa.
The problem is that very few EU countries have established targets for recruiting men into the profession, or sought to alter the perceived notion that, firstly, ECEC is ‘women’s work’ and, secondly, that there is something inherently ‘wrong’ with a man who wants to work with young children.
Esimerkkejä hyvistä käytännöistä on saatu Tanskasta, missä nykyisin noin 25 prosenttia varhaiskasvatusopintoihin hakeutuvista on miehiä, ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta, missä paikalliset koulutusviranomaiset ovat vuosien ajan toteuttaneet erityisohjelmia miesten houkuttelemiseksi hoitotyöhön.
Examples of good practice can be found in Denmark, where there is currently an enrolment rate for men of around 25% on early years training courses, and the UK, where for a number of years local education authorities have been running special programmes to attract men to work in childcare.
On tärkeää kehittää toimintalinjoja, jotta varhaiskasvattajiksi saadaan houkuteltua pysyvästi kummankin sukupuolen edustajia, ja varmistaa, että varhaiskasvattajiksi hakeutuvat kokevat työnsä antoisaksi, arvostetuksi ja taloudellisesti palkitsevaksi.
It is vital to develop policies to recruit and retain a varied and mixed-gendered workforce, and ensure that those who opt for a career in an early years setting find it fulfilling, well-respected and financially rewarding.
Pienistä lapsista ei nykyisin ole olemassa selkeää empiiristä tietoa, jota voitaisiin käyttää tukena EU:n laajuisen varhaiskasvatuspolitiikan kehittämisessä ja harjoittamisessa.
At present there is no clear-cut empirical data on young children which can help to inform the development and implementation of EU-wide ECEC policies.
Joitakin tutkimuksia on tosin olemassa.
Some research does exist.
Tutkimukset ovat kuitenkin valtaosin peräisin englanninkielisistä maista, etenkin Yhdysvalloista, joten ne ovat usein hyvin suppeita ja perustuvat sellaisiin käsityksiin lapsuudesta, jotka eivät sovellu moniin ei-englanninkielisiin maihin.
However, this is largely dominated by English-speaking countries, namely the USA, and as a result it is often very narrow in scope, and tends to be based on understandings of childhood which are not relevant to many non-English speaking countries.
Varhaiskasvatuspalvelujen valikoima EU:ssa on laaja, joten on usein vaikeaa vertailla niitä suoraan.
Since there is such a broad range of ECEC services in existence across the EU, it can often be difficult to draw clear comparisons between them.
Eri maiden vertailusta voi kuitenkin olla paljon hyötyä, sillä jäsenvaltiot voivat näin oppia toisiltaan.
Yet a cross-country comparative approach can be very useful in allowing Member States to learn from each other.