natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Valtiosihteerin on aina ilmoitettava yhtiölle kirjallisesti syistä, joiden vuoksi tällainen toimenpide on hyväksytty.
The Secretary of State must always inform the company in writing of the reasons for adopting such a measure.
Vakuutusyhtiöistä vuonna 1994 annetut säädökset (tarkistus) sisältävät säännöksiä, joilla laajennetaan valtiosihteerin valtaa valvoa yritysten koko liiketoimintaa (yhteisön alueella), mikäli niiden pääkonttori sijaitsee Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
The provisions that expand the Secretary of State’s supervisory power over the entire business (within the Community) of those companies with a head office in the UK are included in the Insurance Companies (Amendment) Regulations 1994.
Säädöksellä 4 muutettiin vuoden 1982 vakuutusyhtiölain 15 jaksoa, joka sisältää ilmaisun ”kaikki Yhdistyneen kuningaskunnan yritykset, jotka harjoittavat liiketoimintaa jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa”.
Regulation 4 amends section 15 of the ICA 1982, including “all UK companies which carry on business in a Member State other than the United Kingdom ”.
Yhdistyneen kuningaskunnan valvontaviranomaisten valtuudet puuttua sellaisten vakuutusyhtiöiden toimintaan, joiden pääkonttori sijaitsee Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ovat riittävän laajat ja vastaavat direktiivin vaatimuksia.
The scope of competence of the UK supervisory authorities over insurance undertakings whose head office is in the UK is broad enough, in line with the requirements of the Directive.
Valtiosihteerillä on valta tarkistaa vakuutusyhtiön vakavaraisuus sekä se, onko riittävä vakuutusmaksuvastuu muodostettu ja onko tämä vastuu katettu vakuutusyhtiön koko toimintaa vastaavilla varoilla.
The Secretary of State has powers to verify the assurance undertaking’s state of solvency, the establishment of technical provisions and the assets covering them with respect to the assurance undertaking’s entire business.
Vaatimus, jonka mukaan jokaisella vakuutusyhtiöllä on oltava ”asianmukainen hallinto- ja kirjanpitojärjestelmä sekä asianmukainen sisäinen tarkastusmenettely”, on siirretty osaksi kansallista lainsäädäntöä vakuutusyhtiöistä vuonna 1994 annettuihin säädöksiin (kolmas vakuutusdirektiivi) kuuluvalla säädöksellä 5, jolla muutetaan vuoden 1982 vakuutusyhtiölain 5 jaksossa säädettyjä ehtoja, jotka vakuutusyhtiön on täytettävä saadakseen toimiluvan.
The requirement for assurance undertakings to have “sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms” has been transposed into domestic legislation by Regulation 5 of the Insurance Companies (Third Insurance Directives) Regulations 1994, which amends section 5 of the ICA 1982 on the conditions to be met by the assurance undertaking to obtain an authorisation to operate.
Säädöksellä 5 lisätään lain 5 jaksoon 1A alajakso, jossa valtiosihteeriä kielletään antamasta lupaa tilanteissa, joissa hänestä vaikuttaa siltä, ettei hakija täytä sillä hetkellä tai tulevaisuudessa ”terveen ja varovaisen hoidon” kriteeriä.
Regulation 5 inserts sub section (1A) into section 5 of the Act, which prevents the Secretary of State from issuing an authorisation when it appears to him that the applicant does not or will not fulfil the criteria of “sound and prudent management”.
Säädöksellä lisätään lakiin myös kokonainen liite, jossa määritellään ”terveen ja varovaisen hoidon” käsite.
The Regulation also inserts an entire schedule to the Act which develops the meaning of “sound and prudent management”.
Liitteessä todetaan, että jotta yhtiön voidaan katsoa hoitavan liiketoimintaansa terveellä ja varovaisella tavalla, sillä on oltava muun muassa ”riittävä kirjanpito ja muut asianmukaiset asiakirjat liiketoiminnastaan” ja sillä on oltava ”asianmukaiset järjestelmät, joilla se valvoo liiketoimintaansa ja kirjanpitoaan”.
The schedule specifies that for a company to be regarded as conducting its business in a sound and prudent manner it has to maintain, amongst other things, “adequate accounting and other records of its business” and “adequate systems of controls of its business and records”.
Tämän jälkeen liitteessä täsmennetään nämä kaksi vaatimusta.
It then goes on to specify the meaning of these two standards.
Vakuutusyhtiöistä vuonna 1983 annettujen ja myöhemmin muutettujen säädösten (kirjanpito ja tilinpäätös) 6 liitteen 6A kohdassa säädetään, että säädöksessä 26(a) vaaditussa johtajien antamassa todistuksessa on lueteltava lisäksi kaikki julkaistut vaatimukset, jotka yhtiön perustamat ja ylläpitämät liiketoiminnan valvontajärjestelmät täyttävät.
Paragraph 6A of Schedule 6 to the Insurance Companies (Accounts and Statements) Regulations 1983, as amended, stipulates that the certificate by Directors required by Regulation 26(a) must also state, by way of a list, any published guidance with which the systems of control established and maintained by the company in respect of its business comply.
Yhtymäkohdat ELAS-yhtiön tapaukseen
Link to the ELAS case
Tämä artikla sisältää kolme ELAS-yhtiön tapaukseen liittyvää seikkaa.
There are three elements of this article linked to the ELAS case.
Ensimmäinen niistä on se, että sääntelijöiden on valvottava koko yhtiötä eli otettava aina huomioon sen ”koko liiketoiminta”, toinen on se, että vakuutusyhtiöllä on oltava ”asianmukainen hallinto- ja kirjanpitojärjestelmä sekä asianmukainen sisäinen tarkastusmenettely”, ja kolmas puolestaan se, että ongelmien ilmetessä isäntäjäsenvaltion viranomaisten on ilmoitettava niistä kotijäsenvaltion viranomaisille.
First, the obligation of regulators to supervise the company as a whole, i.e., always to take account of its 'entire business'; secondly, the requirement to have 'sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms'; thirdly, the obligation of the host authorities to inform the home authorities when problems arise.
Voidaan olettaa, että koska artiklassa todetaan yksinkertaisesti, selvästi ja yksiselitteisesti, että vakavaraisuuden valvonnan on katettava ” vakuutusyrityksen koko liiketoiminta ”, lainsäätäjä tarkoitti juuri tätä eikä mitään muuta.
It is safe to assume that, when the article states in such simple, clear and unambiguous terms that financial supervision must cover the “assurance undertaking's entire business” , that is precisely what the legislator intended and nothing else.
Näyttää siis siltä, että ”koko liiketoiminnalla” tarkoitetaan kaikissa kielissä ja kaikissa olosuhteissa yhtiön kaikkea liiketoimintaa ilman poikkeuksia ja porsaanreikiä.
‘Entire business’ means, it would seem, in all languages and circumstances, the totality of a company’s business, without any exceptions or loopholes.
Tämän jälkeen on olennaista tutkia useita saatuja todisteita, joiden mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan (kotijäsenvaltion) viranomaiset eivät valvoneet asianmukaisesti yhtiötä, koska ne eivät ottaneet riittävän hyvin huomioon ajatusta ”koko liiketoiminnasta” tai koska ne yksinkertaisesti sivuuttivat sen.
Having established this, it is pertinent to analyze the numerous pieces of evidence received which claim that the UK authorities (the home Member State) did not correctly supervise the company because they did not sufficiently take into account or simply disregarded the idea of the ‘entire business’.
On otettava huomioon myös todisteet, joissa nämä väitteet kiistetään.
Evidence refuting these claims also needs to be considered.
Ensinnäkin lordi Penrose (tutkintavaliokunnan kotisivuille lähetetty kirjallinen todiste WE 16)
First of all, Lord Penrose (WE 16)
”... vuosikertomusprosessissa vaadittavia kaavakkeita ja lausuntoja ei ollut suunniteltu millään tavalla siihen, että niissä olisi annettu tietoja, jotka olisivat olleet olennaisia sääntelijän väliintulon kannalta, paitsi solvenssin osalta .
"...the forms and statements required in the annual reporting process were not designed at any time to elicit information relevant to regulatory intervention, except in respect of solvency.
Kaavakkeissa ja lausunnoissa ei etenkään pyydetty missään vaiheessa antamaan tietoja, jotka olisivat olleet tarpeen, jotta sääntelijät olisivat voineet muodostaa käsityksen sitä, täyttäisikö yhtiö todennäköisesti vakuutuksenottajien ja potentiaalisten vakuutuksenottajien perustellut odotukset vai ei.” (tutkintavaliokunnan kotisivuille lähetetty kirjallinen todiste nro 16, 210 kappale, 19 luku). väittää, että sääntelijät keskittyivät yksinomaan solvenssimarginaaleihin eivätkä ottaneet huomioon vakuutuskauden lopussa maksettavien etujen kasvua.
In particular, the forms and statements at no time sought to elicit information necessary to enable regulators to form a view on whether the reasonable expectations of policyholders and potential policyholders would be likely to be met or frustrated." (par.
Kyse on harkinnanvaraisista eduista, joita yhtiö jakaa oman harkintansa mukaan.
210, chapter 19, WE 16) claims that the regulator focused exclusively on solvency margins and took no account of accrued terminal bonuses, which are those non-contractual benefits distributed by the company at its discretion.
Yhden tulkinnan mukaan näitä etuja voidaan pitää olennaisena osana yhtiön ”koko liiketoimintaa” (tämä on suoraan kytköksissä väitteisiin, jotka liittyvät vakuutusmaksuvastuuta koskevaan 18 artiklaan).
These bonuses might be considered, according to one interpretation, as an integral part of the company's ‘entire business’ (this is directly linked to the arguments relating to Article 18 on Technical Provisions).
Näiden etujen merkitys ja se, kuinka ne liittyvät takuutuottoisia vakuutuksia koskevaan kysymykseen, selitetään perinpohjaisesti I osassa (johdanto) ja III osassa (lainsäädännöllisiä kysymyksiä).
The importance of these bonuses and their link to the GAR issue is explained at length in Part I (Introduction) and Part III (Regulatory issues).
Toisin kuin direktiivissä Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä säädetään, että vakuutuksenottajien perusteltuihin odotuksiin on kiinnitettävä riittävästi huomiota.
UK law includes a reference, not mentioned by the Directive, to pay due regard to the reasonable expectations of policyholders (PRE).
Yhdistyneen kuningaskunnan sääntelijä katsoi, että yhtiön etukäytännön perusteella vakuutuksenottajille ei voinut syntyä perusteltuja odotuksia vakuutuskauden lopussa maksettavien etujen suhteen.
The UK regulator claimed that PRE in respect of terminal bonuses was not created by the society's bonus practice.
Näin sanottiin myös lordi Penroselle (tutkintavaliokunnan kotisivuille lähetetty kirjallinen todiste WE16)
This is what Lord Penrose was told (WE 16)
”Valtion aktuaariyksikkö (GAD) ja valtiovarainministeriö ovat vastanneet tiedusteluihin, että GAD ja sääntelijät ottavat aina huomioon vakuutuskauden lopussa maksettavan edun suuruuden, mutta yhtiön etukäytännön perusteella vakuutuksenottajille ei voinut syntyä perusteltuja odotuksia vakuutuskauden lopussa maksettavien etujen suhteen.
"GAD and the Treasury have told the inquiry that the relevance of terminal bonus was always recognised by GAD and the regulators but that PRE in respect of terminal bonus was not created by the Society's bonus practice.
GAD ja valtiovarainministeriö viittaavat kohtiin, joissa todetaan, ettei yhtiö takaa maksavansa etuja vakuutuskauden lopussa.
They point to the notes which stated that a terminal bonus was not guaranteed.
GAD ja valtiovarainministeriö tunnustavat kuitenkin, etteivät vakuutuksenottajien perustellut odotukset koske ainoastaan taattuja etuja.
However, GAD and the Treasury also recognise that PRE was not restricted to guaranteed benefits.
Perusteltuja odotuksia voidaan katsoa syntyneen, vaikka vakuutuksenottajilla ei olisi ollut perusteita odottaa saavansa jonkin tarkan etusumman.
It is not necessary to conclude that policyholders would have reasonable expectations of receiving a precise amount of bonus to take the view that reasonable expectations would still have been created .
GAD korostaa tätä seikkaa omissa esityksissään: ”Henkivakuutusmarkkinoilla oli yleisesti hyväksytty, ettei vakuutuskauden lopussa maksettavista tulevista eduista voitu muodostaa perusteltuja odotuksia aikaisemmin maksettujen etujen perusteella, sillä etujen määrät riippuivat täysin paitsi markkinatilanteesta myös tasoituksesta, jossa esiintyi huomattavaa yhtiökohtaista vaihtelua.”
The point is highlighted in GAD's own representations: “It was generally accepted in the life insurance market that past levels of terminal bonus did not create reasonable expectations for the future, as they would be entirely dependent on market conditions, subject to a degree of smoothing, which varied considerably from company to company.”
Vakuutuksenottajan ei olisi perusteltua odottaa, että hänelle maksettaisiin juuri vakuutuksen ilmoitettu arvo markkinatilanteesta tai tasoituksesta riippumatta, vaan että summaan tehtäisiin vähennyksiä, jotka heijastaisivat kielteisiä markkinavoimia.
The reasonable expectation would not be that the precise policy value quoted would be payable, regardless of market conditions or smoothing, but that any reduction would reflect adverse market conditions.
Nämä perustelut eivät kuitenkaan vakuuttaneet häntä, joten hän kiistää ne ja katsoo, että vakuutuskauden lopussa maksettavia etuja koskeva yhtiön etukäytäntö antoi vakuutuksenottajille aihetta muodostaa perusteltuja odotuksia (toisin sanoen vakuutuksenottajat odottivat perustellusti, että heillä olisi oikeus saada tai että he saisivat sopimuksenmukaisten etujen lisäksi harkinnanvaraista etua).
However, unconvinced by these arguments, he refutes them and argues that PRE did indeed arise by reason of the Society's terminal bonus practice (in other words, that policyholders had reasonable expectations that they were entitled or would receive discretionary bonuses in addition to contractual benefits).
Syy, miksei ELAS-yhtiöllä ollut varausta takaamattomia etuja varten, selitetään kohdassa, jossa käsitellään vakuutusteknistä vastuuvelkaa koskevaa 18 artiklaa.
The fact that ELAS did not have to reserve for un-guaranteed bonuses is explained in the section on Article 18, Technical Provisions.
Kolmannen henkivakuutusdirektiivin myötä tällaisista varauksista tuli valinnaisia, ja siksi Yhdistynyt kuningaskunta ei velvoittanut yhtiöitä varautumaan näihin velkoihin. nojalla velkaa, jonka maksamiseen oli varauduttava, Yhdistyneen kuningaskunnan sääntelyjärjestelmä suojasi kohdentamattomia, vakuutuskauden lopussa maksettavia etuja eli loppuetuja ainoastaan velvollisuudella harkita väliintuloa tällaisten etujen suhteen syntyneiden perusteltujen odotusten suojelemiseksi” (ks. myös kohta II.2. ”Muita todisteita direktiivin siirtämisestä osaksi kansallista lainsäädäntöä”).
The 3LD made this reserving optional, and thus the UK did not force companies to reserve for these liabilities. , and therefore had to be reserved for, the only protection accorded to unallocated terminal or final bonus under the UK regulatory scheme was the obligation to consider whether to intervene in order to protect the reasonable expectations raised in relation to such bonus" (See also section II.2.
Yhtiö siis todellakin hyödynsi vakuutuskauden lopussa maksettavia etuja koskevaa etukäytäntöään ilmoittaessaan jäsenille vakuutuksen arvon, suorittaessaan maksuja niiden erääntyessä tai takaisinoston yhteydessä sekä edistääkseen uusien vakuutussopimusten myyntiä aiemman kehityksen perusteella.
Indeed, the Society used its terminal bonus practice to indicate policy values to members, to make payments on maturity or surrender, and to encourage new policy sales through statements of past performance.
Tiivistäen voidaan siis todeta, että osa tutkintavaliokunnan saamista todisteita viittaa siihen, että sääntelijä keskittyi jatkuvasti vain solvenssimarginaaleihin eikä ottanut yhtiön talouden vakautta koskevassa yleisessä analyysissaan juurikaan tai lainkaan huomioon vakuutuskauden lopussa maksettavien etujen kasvamista.
To summarize, some of the evidence received by the committee points to a situation where the regulator always focused exclusively on solvency margins and took little or no account of accrued terminal bonuses in its overall analysis of the financial health of the company.
Näin ollen yksi perustelutapa perustuu siihen ajatukseen, että jos tällaisten etujen katsotaan olevan keskeinen osa yhtiön ”koko liiketoimintaa”, sääntelyviranomaisten olisi pitänyt ottaa ne huomioon hoitaessaan tehtäviään 8 artiklan vaatimusten mukaisesti.
One line of reasoning thus argues that, if it is to be considered that these types of bonuses are an integral part of the company's ‘entire business', the regulatory authorities should have taken them into account during the course of their duties, as required by Article 8.
Se, että Yhdistyneen kuningaskunnan oli mahdollista valita, velvoittaisiko se vai ei ELAS-yhtiön pitämään varauksia harkinnanvaraisten etujen maksamista varten, ei itsessään vielä vapauta viranomaisia velvollisuudesta tehdä kaikkensa noudattaakseen direktiivin kirjainta ja perimmäistä tavoitetta.
The fact that the UK had the option of not forcing ELAS to reserve for discretionary bonuses did not necessarily exonerate the authorities from doing their utmost to respect the letter and the ultimate aim of the directive, which, as has been said, required that financial supervision cover the “assurance undertaking's entire business” .
Moitteettomat hallinto- ja kirjanpitomenettelyt sekä riittävät sisäiset valvontamekanismit: johtavaa aktuaaria koskeva kysymys
Sound administrative and accounting procedures and adequate internal control mechanisms: the Appointed Actuary issue
Kolmannessa henkivakuutusdirektiivissä luodaan perusta sääntelylle, ja direktiivin luonteen mukaisesti (ja toisin kuin jos kyseessä olisi asetus) jäsenvaltiot saavat valita itse sopivimman keinon, jolla ne saavuttavat direktiivin säännöksissä vaaditut tulokset.
The 3LD lays down a baseline for regulation and, consistent with the nature of a directive as opposed to a regulation, leaves it to Member States to find the most appropriate means to achieve the results required by the Directive’s provisions.
Johtavan aktuaarin yhtenä tehtävänä oli toimia osittain vakuutuksenottajien etujen valvojana (ks. myös huomautukset kolmannen henkivakuutusdirektiivin 10 artiklasta).
One of the AA’s missions was to act partly as a guardian of policyholders' interests (see also comments on Article 10 of the 3LD).
Useissa todisteissa väitetään, ettei ELAS-yhtiöllä olisi kenties ollut eri ajankohtina asianmukaista hallinto- ja kirjanpitojärjestelmää eikä asianmukaista sisäistä tarkastusmenettelyä , koska ELAS-yhtiön johtavan aktuaarin myötä esiin nousseen vakavan ongelman ratkaisemiseksi ei ryhdytty toimiin.
Several pieces of evidence received claim that at different points in time ELAS might not have had sound administrative and accounting procedures nor adequate internal control mechanisms, because no action was taken to solve a serious problem that arose with the AA of ELAS.
Ensimmäisessä tutkintavaliokunnan kuulemisessa annetussa suullisessa todistuksessa Tom Lake kertoo, kuinka vuonna 1992 ” johtavasta aktuaarista Roy Ransonista tuli ELAS-yhtiön pääjohtaja, ilman että hän luopui johtavan aktuaarin tehtävistä.
Mr. LAKE explains in H1 how in 1992, " Appointed Actuary Roy Ranson became CEO of ELAS without relinquishing the role of Appointed Actuary, which was clearly prejudicial to the interests of policyholders, but UK legislation did not provide for the removal of Mr Ranson ”.
Todistuksen mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan valtion aktuaariyksikkö (GAD) toi nimenomaisesti esiin, ettei se hyväksynyt tätä kaksoisroolia, mutta toimiin ei silti ryhdytty.
According to the evidence, the UK GAD (Government Actuary's Department) explicitly expressed its disapproval of this dual role but no action followed.
Valtiovarainministeriössä työskentelevä Clive Maxwell kiisti nämä väitteet vastatessaan kysymyksiin tutkintavaliokunnan neljännessä kuulemistilaisuudessa ja totesi, ettei kolmannessa henkivakuutusdirektiivissä mainita johtavaa aktuaaria eikä direktiiviä voida siksi soveltaa asiaan.
Clive MAXWELL from HMT, under questioning during H4, rejects this claim, arguing that the 3LD does not mention the figure of the AA and that this is not therefore a matter for the Directive.
Sitä vastoin toisen näkemyksen mukaan se, ettei direktiivissä mainita johtavaa aktuaaria, on itse asiassa epäolennaista, sillä kun johtavan aktuaarin toimi perustettiin, hänestä tuli osa Yhdistyneen kuningaskunnan valvontajärjestelmää, jonka oli kokonaisuudessaan pantava kolmannen henkivakuutusdirektiivin 8 artiklan säännökset täytäntöön täysimääräisesti ja moitteettomasti sekä direktiivin kirjainta että sen perimmäistä tavoitetta noudattaen.
However, another competing view claims the contrary, viz. that the fact that the Directive itself does not mention the figure of the AA is actually irrelevant because, once in place, the AA figure became part of the UK supervisory system which, as a whole, had to implement fully and correctly the provisions of Article 8 of the 3LD, both in terms of the letter and the aim of the text.
Kotijäsenvaltion ja isäntäjäsenvaltion välinen tiedonvaihto
Home/host exchange of information
Toinen keskeinen kysymys on se, ovatko muut jäsenvaltiot (Irlanti, Saksa) koskaan arvioineet ELAS-yhtiön toimien voineen vaikuttaa kielteisesti yhtiön vakavaraisuuteen, jolloin niiden olisi pitänyt ilmoittaa asiasta Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisille.
Another issue is whether other Member States (Ireland, Germany) ever considered that ELAS' activities might have had a negative effect on the company’s financial soundness, in which case they should have informed the UK authorities.
Tutkintavaliokunnan käsiinsä saamaa sääntelijöiden välistä kirjeenvaihtoa tarkastellaan yksityiskohtaisesti IV osassa (korvauksia koskevat kysymykset).
Correspondence between regulators to which this committee has had access is examined in detail in Part IV (Redress issues).
10 artiklassa määritellään, millaisia vakavaraisuutta koskevia tietoja yhtiöiltä vaaditaan.
Article 10 defines the type of information required from companies on their financial situation.
Yhtiöiden on toimitettava määräajoin asiakirjat, jotka ovat tarpeellisia valvontaa varten.
They must render the returns and documents necessary for supervision on a periodic basis.
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomaisilla on tarvittavat valtuudet ja keinot valvoa niiden vakuutusyhtiöiden liiketoimintaa, joiden kotipaikka on niiden alueella, myös tämän alueen ulkopuolella harjoitettavaa liiketoimintaa.
Member States need to ensure that the competent authorities have the powers and means necessary for the supervision of assurance undertakings with head offices within their territories, including business carried on outside those territories.
Näiden valtuuksien nojalla ja keinojen avulla viranomaisten on voitava
These powers and means must allow them to:
a) tehdä yksityiskohtaisia tutkimuksia esimerkiksi keräämällä tietoja tai vaatimalla yhtiötä esittämään asiakirjoja taikka suorittaa tarkastuksia paikan päällä
a) make detailed enquiries, for example by gathering information or requiring the submission of documents, or carrying out on-the-spot investigations;
b) toteuttaa kaikki asianmukaiset ja tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yhtiön liiketoiminta on lain mukaista, sekä vakuutettujen edut vaarantavien epäkohtien välttämiseksi tai poistamiseksi
b) take any measures that are appropriate and necessary to ensure that the business complies with the law and to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons;
c) turvata näiden toimenpiteiden toteuttaminen tarpeen vaatiessa pakkotoimin tai oikeusteitse.
c) ensure that those measures are carried out, if need be by enforcement, or through judicial channels.
Korvataan direktiivin 79/267/ETY 23 artiklan 2 ja 3 kohta seuraavasti:
Article 23 (2) and (3) of Directive 79/267/EEC shall be replaced by the following: