natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Maatalouskäytäntöjen muutokset, unionin lainsäädäntö ja yhteisen maatalouspolitiikan uusimmat rakenteelliset muutokset, joilla pyritään yhä enemmän kestävyyteen, johtavat epäilemättä epäsuorasti päästöjen vähenemiseen käytettävissä olevien resurssien entistä paremman käytön johdosta.
Changes to agricultural practice, European legislation and the most recent structural reforms to the Common Agricultural Policy, which increasingly aim at sustainability, will undoubtedly lead indirectly, via improved use of available resources, to emissions reductions.
Ei pidä kuitenkaan jättää huomiotta sitä, että maataloudella ei ole nimenomaisia ilmastotavoitteita eikä kannustimia vaikutusten olemassa olevien lieventämismahdollisuuksien hyödyntämiseksi.
However, one should not ignore the fact that there are no specific climate objectives for agriculture, nor are there any incentives to exploit existing mitigation potential.
Kuten muillakin aloilla, koko ajan tärkeämmäksi käy moderni ura, jolla on selkeä ilmastoprofiili.
As in other sectors, a modern career with a clear climate profile is becoming more and more important.
Siksi ilmastoystävällinen maatalouskäytäntö edellyttää uuden tiedon siirtämistä liittyen maaperän hyödyntämiseen, ja nuorien viljelijöiden ammatillisen koulutuksen yhteydessä on otettava entistä paremmin huomioon ilmastonmuutoksen vaikutus ja ilmaston vaikutus maataloustuotantoon, jotta voidaan vastata ilmastonmuutoksen maanviljelylle ja karjataloudelle aiheuttamaan haasteeseen.
Climate-friendly agricultural practice therefore calls for the transmission of new knowledge in soil management, and the professional training of young farmers must increasingly take account of the impact of climate change and the climate impact of agricultural production in order to confront the challenge which climate change represents for agriculture and livestock rearing.
On selvää, että metsillä on suuri merkitys biosfäärimme kannalta.
There can be no doubt that forests are of immense value for our biosphere.
Yli 30 % koko maapallon maapinta-alasta on metsien peitossa, ja metsissä asuu yli kaksi kolmannesta kaikista maapallon eliölajeista.
30% of the world's land surface is covered in forests, which are home to more than two thirds of all the species on earth.
Lisäksi metsät sitovat noin 30 % vuotuisista kasvihuonekaasupäästöistä.
Furthermore some 30% of annual greenhouse gas emissions are absorbed by forests.
Näin metsillä on tärkeä rooli ilmastonmuutoksen hidastamisessa.
Forests thus play a major role in combating climate change.
Koska metsillä on monia tehtäviä maapallon ekosysteemissä, niillä ei kokonaisuutena ole mitään markkinahintaa.
And yet, in spite of their many functions in the global ecosystem, they have no overall market price.
Lisäksi ainakin kolmannes maapallon metsistä kärsii jo ilmastonmuutoksen seurauksista.
Moreover, at least a third of the world's forests are already affected by the consequences of climate change.
Maaperä on taloudellisen toiminnan tärkein tilaan liittyvä perusta.
The soil is the most important spatial basis for economic activity.
Maaperän avulla tuotetaan 90 % kaikista ihmisen käyttämistä elintarvikkeista, eläinten ravinnosta, tekstiileistä ja polttoaineista.
On the one hand it is the basis for the production of 90% of all human food, animal feed, textiles and fuels.
Koska Euroopan maaperään kohdistuu entistä suurempia ja usein keskenään ristiriitaisia vaatimuksia lähes kaikilta teollisuudenaloilta, kuten maataloudesta, yksityistalouksista, teollisuudesta ja elinkeinoelämästä, se kärsii nopeammin kuin milloinkaan peruuttamattomista vaurioista, joita aiheuttavat maaperän päällystäminen ja eroosio, orgaanisten aineiden yhä pienemmät pitoisuudet, saastuminen, suolapitoisuuden lisääntyminen, tiivistyminen, maaperän biologisen monimuotoisuuden väheneminen sekä tulvat ja maanvyörymät.
As a result of the increasing and often contradictory demands placed on it by nearly all sectors of the economy, including agriculture, private homes, industry and trade, transport and tourism, the soil is exposed more rapidly than ever before to irreversible damage by sealing and erosion, organic matter decline, pollution, salination, compaction, loss of biodiversity, flooding and landslides.
Ilmastonmuutoksen, kestävän kehityksen, ympäristön laadun ja maaperän heikkenemisen välillä on selvä yhteys.
There is a clear link between climate change, sustainable development, environmental quality and soil degradation.
Ilmastonmuutos aiheuttaa myös maaperään kohdistuvia kielteisiä vaikutuksia, jotka voivat johtaa maaperän huononemiseen entisestään.
The soil is affected by climate changes which may in turn lead to further degradation of the soil.
Samalla maaperällä on humuksen kautta merkittävä rooli ilmakehän hiilidioksidin sitomisessa.
At the same time the soil plays an important role via the dynamics of humus in binding atmospheric carbon.
Maaperän huonontuessa menetetään orgaaninen maaperäaines (ja siihen orgaanisesti sitoutunut maaperän hiilidioksidi), ja näin maaperä menettää kykynsä toimia hiilinieluna.
Soil degradation leads to the loss of organic soil material (and thus of organically bound carbon), which in turn entails a loss of the soil’s capacity to operate as a carbon sink.
Meidän on pyrittävä kaikin tavoin vakiinnuttamaan maaperän suojelupolitiikka sopivilla maaperän käsittelytoimilla, joissa otetaan huomioon maaperän orgaanisten aineiden merkitys maaperän hedelmällisyydelle, veden sitomiskyvylle sekä sen kyvylle toimia hiilinieluna.
We must therefore do all we can to establish a policy of soil protection by appropriate soil treatment measures taking account of the importance of organic substances in the soil for its fertility, its water storage capacity and its ability to function as a carbon sink.
Ilmastonmuutoksen kielteisten vaikutusten vuoksi ja osittain epäviisaasti hoidetun vesitalouden takia veden laatu Euroopan vesistöissä on suurelta osin epätyydyttävä.
Owing to the negative effects of climate change and sometimes inept water management, the quality of the EU’s water is far from satisfactory.
Veden laatua uhkaavat monenlaiset erityiset vaarat, joita aiheuttavat esimerkiksi johdettavat vedet, päästöt ja erilaiset vaaralliset aineet.
Water quality is subject to particular dangers from a number of sources including releases, emissions and losses of hazardous substances.
Ihmisen toimet vaikuttavat niin merkittävästi koko maapallon vesiin, että vesistöjen toipumiskyky on vaarassa.
Human activities impact so deeply on the structure of global hydrology that it is barely possible for water to regenerate.
Vedellä on myös keskeinen merkitys ilmastonmuutoksessa, koska se esimerkiksi sulamisveden muodossa saa aikaan ilmastoa muuttavia prosesseja, ja muutokset koskevat myös sitä itseään.
Most of all, however, water also has a central role to play in climate change in that it not only triggers climate-changing processes (e.g. in the form of meltwater) but is also itself subject to change.
Ilmastonmuutoksen vaikutukset vesitalouteen voivat puolestaan saada aikaan dominovaikutuksen, joka koskee monia taloudenaloja, kuten maataloutta (suurempi kastelun tarve), energia-alaa (vesivoimapotentiaalin väheneminen ja jäähdytysveden käytettävyyden huononeminen), ihmisten terveyttä (veden laadun huononeminen), vapaa-aikaa ja virkistystä (matkailun rajoittuminen), kalastusta ja laivaliikennettä, ja sillä on kielteisiä vaikutuksia lajien monimuotoisuuteen, joka on jo nyt uhattuna.
The effects of climate change on the hydrological cycle may in turn unleash a domino effect on a number of economic sectors such as agriculture (increased need for watering), energy (less hydroelectric potential and reduced availability of water for cooling), human health (poorer water quality), leisure and recreation (restrictions on tourism), fisheries and shipping, as well as negative effects on already threatened biodiversity.
Keskeinen vaatimus, joka meidän tulee asettaa itsellemme, on kysymys integroidusta vesitaloudesta, joka lähtee nykyisestä ja tulevasta veden tarpeesta ja on näin avainasemassa pyrittäessä onnistuneesti käsittelemään ilmastonmuutoksen vaikutuksia käytettävissä oleviin vesivaroihin.
The central challenge we need to face is the issue of integrated water management based on present and future water requirements, which is the key to coping successfully with the impact of climate change on available water resources.
Maailman keskilämpötila on viimeisten sadan vuoden aikana noussut noin 0,6 °C, ja merenpinta on noussut 17 senttiä.
Over the past hundred years, the average global temperature has risen by some 0.6°C, and sea levels by 0.17m.
Tänä aikana sekä meriveden että makeiden vesien lämpötila on noussut 0,04 °C samalla, kun pintalämpötila on noussut 0,6 °C.
During that period both seawater and freshwater systems have warmed by 0.04°C, while surface temperatures have risen by 0.6°C.
On ennakoitavissa, että ilmastonmuutos muuttaa merkittävästi merikalastusta ja merellistä vesiviljelyä.
It is predictable that climate change will bring major changes to sea fishing and marine aquaculture in the European Union.
Ennakoidaan muun muassa lämpötilan nousua ja samalla merenpinnan nousua, Atlantin lämpökierron muuttumista, suolapitoisuuden muuttumista sekä eliöiden maantieteellisen esiintymisen muuttumista, kalakantojen siirtymistä samoin kuin kasviplanktonin määrän vähenemistä.
For example, a rise in temperature and thus in sea levels is expected, as is a change in the Atlantic thermohaline circulation, a change in salinity and the geographical distribution of organisms, shifts in fish populations and a quantitative reduction in phytoplankton.
Näin muuttuvalla ilmastolla on suora vaikutus yksittäisten eläinten henkiinjäämisasteeseen, levinneisyyteen, hedelmällisyyteen ja käyttäytymiseen ja samalla teollisuuden käyttämien kalakantojen kokoon ja levinneisyyteen.
Consequently the changing climate will have a direct influence on survival rates, spread, fertility and behaviour of individual animals and thus on the size and distribution of industrial fish stocks.
Tarvitsemme meristrategiadirektiivin mukaisen meriä koskevan kattavan kehyksen, jotta voisimme hallita merialueita ja merellisiä resursseja entistä paremmin ja entistä kestävämmällä tavalla.
We therefore need a comprehensive framework plan for the sea, as provided for in the Marine Strategy Directive, to ensure a better and more sustainable management of marine areas and resources.
Jätehuolto ja resurssien hallinta asettavat meille aivan keskeisiä haasteita: toisaalta voidaan todeta, että unionin jätelainsäädäntö jo auttaa vähentämään kasvihuonekaasujen nettopäästöjä jätealalla.
Our waste and resource management is faced with crucial challenges: on the one hand it is clear that European waste legislation already contributes to reducing net greenhouse gas emissions from the waste sector.
Tämä on eittämättä onnistuminen.
That is certainly a success.
Samalla on kuitenkin valitettavasti todettava, että jätemäärät kasvavat edelleen kaikista ponnisteluista huolimatta.
However, it is regrettably also clear that waste quantities continue to increase in spite of our best efforts.
Kuitenkin se ennustaa jätealan päästöjen vähenemistä yli 80 % verrattuna 80-luvun loppuun.
Nevertheless, the Agency predicts a clear (more than 80%) drop in emissions from the waste sector as compared with the late 1980s.
Siksi meidän on panostettava entistä enemmän biologiseen esilajitteluun sekä materiaalin kierrätykseen kaatopaikkojen suorien päästöjen välttämiseksi.
We must therefore rely more on biological presorting and material recycling in order to avoid direct emissions from landfill sites.
Lisäksi jätteiden käyttö energiantuotantoon ja samanaikaisesti sovellettava sähkön ja lämmön yhteistuotanto on tärkeä panos epäsuorien päästöjen vähentämisessä, sillä näin korvataan fossiilisia polttoaineita sähkön ja lämmön tuotannossa.
Moreover, energy recovery from waste in conjunction with cogeneration systems makes an important contribution to avoiding indirect emissions, as it replaces fossil fuels to generate electricity and heat.
Euroopan parlamentti on jo 10. huhtikuuta 2008 antamassaan päätöslauselmassa komission vihreästä kirjasta "Sopeutuminen ilmastonmuutokseen Euroopassa – vaihtoehdot EU:n toimille" käsitellyt tätä aihepiiriä perusteellisesti.
In its resolution of 10 April 2008 on the Commission’s Green Paper on ‘Adapting to climate change in Europe – options for EU action’ (COM(2007) 354) the European Parliament gave a detailed opinion on this topic.
Nyt käsiteltävä mietintö, jonka on laatinut ilmastonmuutosta käsittelevä väliaikainen valiokunta, korostaa vielä, miten tärkeää mukautumistoimien johdonmukaisuus ja kattava koordinointi on EU:n tasolla, ja siinä vaaditaan jälleen EU:n kehystä mukautumistoimien suunnittelulle niin, että samalla otetaan huomioon asianmukaisella tavalla toissijaisuusperiaate, sillä unionin alueelliset ja paikalliset yhteisöt pystyvät paremmin reagoimaan omiin kokemuksiinsa poliittisten vastausten avulla.
This final report of the Temporary Committee on Climate Change stresses once again the need for coherence and integrated coordination of adaptation measures at EU level, and reiterates its call for an EU-wide framework for the planning of adaptation measures, taking due account of the subsidiarity principle, since regional and local authorities in Europe are better placed to make political responses based on their own experience.
Ilmastonmuutos vaikuttaa ihmisten terveyteen sekä muuttuneen ilmaston kautta (esimerkiksi äärimmäisten ilmastoilmiöiden voimistuminen ja esiintyminen entistä useammin) sekä välillisesti sellaisten muutosten vuoksi, jotka koskevat veden, ilman ja ravinnon laatua ja määrää sekä ekosysteemejä, maataloutta, elinmahdollisuuksia ja infrastruktuureja.
Climate change affects human health both by altering weather phenomena (e.g. more intense and more frequent extreme weather events) and indirectly by changes affecting water quality and quantity, air and food, as well as ecosystems, agriculture, livelihoods and infrastructures.
WHO toteaa, että ilmasto-olosuhteet vaikuttavat sellaisiin sairauksiin, jotka välittyvät veden tai tiettyjen kantajien, kuten moskiittojen, kautta.
The WHO states that climatic conditions influence diseases which are transmitted either by water or by certain vectors such as mosquitoes.
Tällaisia sairauksia ovat esimerkiksi ripuli, malaria ja riittämättömän ravinnon aiheuttamat aineenvaihduntasairaudet.
These include dysentery, malaria and metabolic diseases resulting from malnutrition.
Tällaiset sairaudet koskevat etenkin Afrikkaa.
Africa is particularly hard hit by these diseases.
Lisäksi ilmaston muutokset vaikuttavat allergeenien vapautumiseen ja ultraviolettisäteilyn lisääntymiseen.
In addition, climate changes have an influence on the release of allergens and on increased ultraviolet radiation.
WHO:n mukaan vuosittain kuolee 150 000 ihmistä ilmastonmuutoksen seurauksena ja lisäksi 5 miljoonaa sairastuu.
According to the WHO, 150 000 people a year die as a result of climate change, and a further five million become ill.
Erityisen vaikeita ovat epäsuorat vaikutukset, joita aiheuttavat tulvat, maaperän kuivuminen, huonot sadot, eläimistön ja kasvillisuuden muuttuminen sekä säähän liittyvät tuhot.
The indirect results through floods, soil desiccation, crop failure, changes in animal or plant life or destruction by weather are particularly serious.
Toisaalta hyvin erilaiset ilmastonmuutokseen liittyvät vaarat vaativat myös vastaavia ennalta ehkäiseviä toimia.
On the other hand the widely differing health risks associated with climate change call for corresponding preventive measures.
Euroopalla on erittäin hyvät lähtökohdat pyrittäessä vähän päästöjä aiheuttavaan maailmantalouteen.
Europe enjoys an excellent starting position in the global race for a low-emission economy.
Siksi meidän on hyödynnettävä tätä tilannetta sellaisen innovoinnin käynnistämiseksi, jonka avulla voidaan luoda uusia ja kilpailukykyisiä yrityksiä ja työpaikkoja puhtaan teknologian alalla täysin Lissabonin strategiaa noudattaen.
We should therefore make the most of this position to trigger greater innovation which will create new and competitive businesses and new jobs in the field of clean technology in full accordance with the Lisbon Strategy.
Ilmastonmuutos ja sen estämiseen tähtäävät poliittiset toimet antavat tässä todellisen taloudellisen mahdollisuuden, jota ei saa jättää käyttämättä liiallisen pessimismin vuoksi.
This is a real economic opportunity offered by climate change and by political measures to combat it, and pessimism should not cause us to pass it up.
Siksi tulisi kiinnittää erityistä huomiota siihen, että tehokkaisiin ja innovatiivisiin tuotteisiin liittyen mahdollistetaan markkinoille pääsy, poistetaan byrokraattiset esteet ja kehitetään samalla kannustemekanismeja, jotka helpottavat siirtymistä vähän hiilidioksidipäästöjä aiheuttavaan talouteen niin, että maailmanlaajuisessa kilpailussa tehokkuudesta, innovoinnista, raaka-aineista ja tulevaisuuden teknologiasta sekä markkinoista voidaan hyödyntää kaikkia mahdollisuuksia.
We should therefore make a point of enabling market access for efficient, innovative technologies, dismantling bureaucratic hurdles and at the same time developing incentives to facilitate the shift to a low-carbon economy, in order to exploit all our opportunities in the global competition for efficiency, innovations, raw materials and future technologies, and markets.
Tulevaisuuden teknologian tukeminen
Promotion of technologies of the future
Tehokkuuden parantaminen on ilmastonmuutoksen vastustamisessa tarvittava muttei riittävä ehto.
Increased efficiency is a necessary but not a sufficient condition for combating climate change.
Tehokkuuden parantaminen yksin ei voi panna alulle tarvittavaa teknologista vallankumousta, jonka avulla päästäisiin ulos hiiliumpikujasta.
Efficiency improvements alone cannot spark off the necessary technological revolution needed to find the way out of the carbon impasse.
Vaikka päästökauppa onkin keskeinen osa Euroopan ilmastonsuojeluohjelmaa ja vaikka tehokkuutta parantamalla voidaankin vähentää kasvihuonekaasupäästöjä, sen yhteydessä todennäköisesti tuetaan vain sellaista tekniikkaa, joka on jo kehitetty ja joka on valmista markkinoille.
Although emissions trading is the essential building block in the European climate programme with a view to achieving lower greenhouse gas emissions through efficiency increases, this will probably only favour those technologies and processes which have already been developed and are market-ready.
Näin ei voida vähentää täysin uuden ja siksi kalliimman teknologian kehittämiskustannuksia eikä saavuttaa jo kehitetyn teknologian pääsyä markkinoille, mitä pitkäaikaisten ilmastonsuojelutavoitteiden saavuttaminen kuitenkin edellyttää.
It is not a way to cut the cost of developing new and consequently costly technologies, nor to help the market penetration of existing technologies, though these are urgently needed to meet long-term climate targets.
Siksi meidän tulisi kaikin tavoin pyrkiä luomaan perustavia kannustemekanismeja ja tukitoimia, jotta voidaan saada alulle tarvittavat teknologiset uudistukset, jotta voidaan vähentää kalliiden ja uusien tekniikoiden juoksevia kustannuksia ja jotta tulevaisuudessa voidaan asettaa ja saavuttaa entistä tiukempia vähennystavoitteita.
We should therefore do all we can to create fundamental incentive mechanisms and support measures so as to launch the necessary technological renewal, reduce the running costs for expensive but new technologies, and set and in future achieve more stringent reduction targets.
Kansainvälinen energiavirasto odottaa maailman energiantarpeen kasvavan vähintään 60 % vuoteen 2030 mennessä.
The International Energy Agency is expecting an increase of at least 60% in the world’s energy needs by 2030.
Jo nyt 24 % EU:n jäsenvaltioiden hiilidioksidipäästöistä on peräisin hiilivoimaloista.
Even now, 24% of the EU's CO 2 emissions derive from coal-fired power stations.
Tässä ei ole niinkään kysymys siitä, miten siirtymistä pois hiilen käytöstä voidaan suunnitella, vaan pikemminkin siitä, miten hiiltä voidaan ruveta käyttämään puhtaalla tavalla.
It is less a matter of how to plan for the abandonment of coal than of how to manage the shift to clean coal.
YK:n ilmastoneuvosto (IPCC) totesi hiilidioksidin talteenottoa ja varastointia koskeneessa erityiskertomuksessaan ("IPCC Special Report on Carbon Dioxide Capture and Storage", 2005), että hiilidioksidin talteenoton ja varastoinnin menetelmillä voitaisiin vuosisadan loppuun mennessä saada aikaan 15–55 % tarvittavasta kasvihuonekaasujen vähentämisestä, ja näin voitaisiin täydentää uusiutuvien energialähteiden käytön lisäämistä.
The UN’s International Panel on Climate Change (IPCC) considers, in its ‘IPCC Special Report on Carbon Dioxide Capture and Storage’ (2005), that by the end of the century CCS technology could contribute between 15% and 55% of necessary greenhouse gas reductions and serve to supplement the expansion of renewables.
Kuitenkin kustannukset ja riskit ovat vielä saatavaa taloudellista etua suuremmat.
However, the costs and risks still outweigh the economic advantages.
Myös hiilidioksidin talteenotto ja varastointi tarvitsee energiaa, ja sen vuoksi sitä toteuttava sähkövoimala tarvitsee 10–40 % enemmän primäärienergiaa saman sähkömäärän tuottamiseen.
For example, CCS consumes energy itself, and a power station with CCS consumes between 10% and 40% more primary energy to produce the same amount of electricity.
Selvittämättä on myös monia varastointipaikkoihin liittyviä kysymyksiä.
There are also many unanswered questions about storage sites.
Hiilidioksidia voidaan varastoida vähintään 800 metrin syvyydessä (missä kaasu muuttuu lähes nestemäiseen olomuotoon) tyhjillä tai lähes tyhjillä öljy- ja kaasukentillä, suolakivimuodostumissa ja syvällä suolaisen veden esiintymissä.
The CO 2 can be stored at a depth of at least 800m (where the gas changes to a quasi-liquid state), in worked-out or almost empty oil or gas fields, in salt rock strata or in deep salt water veins.
Tutkitaan myös mahdollisuutta varastoida hiilidioksidi mineralisoidussa muodossa.
Research is also being carried out into the possibility of storing the CO 2 in mineral form.
On kuitenkin periaatteellinen riski, että varastot alkavat vuotaa ja vähitellen niistä vapautuu ilmakehään pieniä tai yhtäkkiä suuriakin määriä hiilidioksidia.
However, there is still the underlying risk that storage sites will develop leaks and will gradually release small, or even suddenly larger quantities of CO 2 into the atmosphere.
Lisäksi varastointiin ei sovellu kaikenlainen maaperä.
Moreover, not every soil is suited as a potential storage site.
On myös otettava vakavasti suuren hiilidioksidin talteenottoa ja varastointia koskeva suuren yleisön mahdollinen epäluulo ja huoli.
Finally, possible scepticism or concern among the general public about the use of CCS must also be taken seriously.
Kaiken kaikkiaan kyse on siitä, että hiilidioksidin talteenotosta ja varastoinnista voidaan EU:n toimien teknologianeutraalius huomioon ottaen keskustella ilman lopputuloksen määrittämistä ennalta.
Overall it is important, in view of the technological neutrality of the EU approach, to debate the issue of CCS openly without prejudging the outcome.
Älykkäät tietokonejärjestelmät ja tieto- ja viestintätekniikka
Intelligent c omputer system s a nd ICT
Tieto- ja viestintätekniikka aiheuttaa tällä hetkellä 2 % koko maailman hiilidioksidipäästöistä.
The ICT sector currently produces 2% of worldwide CO 2 emissions.
Ala voisi paitsi vähentää omia hiilidioksidipäästöjään, myös ennen kaikkea kehittää innovatiivisia ja nykyistä energiatehokkaampia sovelluksia koko kansantaloudelle.
However, the industry could not only reduce its own CO 2 emissions but could in particular develop innovative and more energy-efficient applications for the economy as a whole.