natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Vaurauden keskittäminen vain seitsemäsosaan unionin alueesta voi merkittävästi haitata pidemmän aikavälin yhdentymistä, sillä se johtaa voimavarojen alikäyttöön syrjäisillä alueilla, jotka muodostavat suurimman osan unionin alueesta.
The concentration of wealth in one-seventh of the Community’s total area may seriously impede longer-term integration, since it implies the under-exploitation of the resources present in the majority of the territory which makes up the peripheral regions.
Näin ollen moninapaisen mallin kehittämisen (eikä enää keskeisten ja syrjäisten alueiden väliselle akselille keskittyvän kehitysmallin) on oltava avainasemassa unionin alueellisen yhteenkuuluvuuden strategiassa.
With that in mind, the development of a multicentric model (as opposed to a centre-and-fringes development model) must form a key element in the Union’s territorial cohesion strategy.
Toukokuussa 1999 kokoontuneen aluesuunnittelusta vastaavien ministerien epävirallisen neuvoston hyväksymä Euroopan aluekehityssuunnitelma (ESDP) on tukeva pohja unionin tason tehokkaan aluesuunnittelun käynnistämiselle.
The European Spatial Development Perspective (ESDP) adopted in May 1999 by the Informal Council of EU Ministers responsible for Spatial Planning represents a solid basis for a commitment to the effective planning of Europe’s territory.
Kaupunkikeskusten strateginen merkitys
Strategic importance of urban centres
Uusia alueellisia mittareita
New territorial indicators
Alueellisen yhteenkuuluvuuden tekijät
Delivering territorial cohesion
Alueellisen yhteenkuuluvuuden sijoittaminen Lissabonin ja Göteborgin strategian ytimeen
Putting territorial cohesion at the heart of the Lisbon and Gothenburg strategies
Alueellinen ulottuvuus on strateginen tekijä aina, kun kestävää kehitystä lähestytään yhdennetysti.
Territory is a strategic factor in any integrated approach to sustainable development.
Se muodostaa kaikkein suosiollisimmat puitteet kolmen osa-alueen – kilpailukyvyn, sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja ympäristön – yhteensovittamiselle.
It forms the best framework for reconciling the three aspects: competitiveness, social cohesion and the environment.
Niinpä tästä lähtien onkin tarpeen sisällyttää koheesiopolitiikka unionin tasolla määriteltäviin strategisiin suuntaviivoihin ja varmistaa, että Lissabonin ja Göteborgin strategia pannaan täytäntöön aluetasolla.
It is now time for cohesion policy to be included among the strategic guidelines defined at Community level, and for the Lisbon and Gothenburg strategies to be implemented on a regional and territorial basis.
Lissabonin strategian toteuttamisessa ei ole edistytty toivotulla tavalla.
The progress achieved in connection with the Lisbon strategy is relatively disappointing.
Neljän ensimmäisen vuoden aikana unionin kestävä talouskasvu on ollut huomattavasti heikompaa kuin muissa teollisuusmaissa tai kasvavan talouden maissa.
Over the last four years, sustainable economic growth in the EU has been much lower than in other industrialised countries or emerging economies.
On todettava, että unionin eri alueiden moninaisia erityismahdollisuuksia ei ole otettu riittävästi huomioon.
The diversity and wealth of the specific potential of the European regions has not been taken sufficiently into account.
Strategiaa voidaan vahvistaa alakohtaisten politiikkojen paremmalla yhteensovittamisella ja poliittisilla lähestymistavoilla, joiden myötä edistetään yhdennettyä aluekehitystä ja annetaan kaupungeille ja alueille mahdollisuus hyödyntää sisäsyntyisiä mahdollisuuksiaan ja tehdä tehokasta yhteistyötä elintärkeissä asioissa.
This strategy may be enhanced by political approaches, and by improved coordination of sector-specific policies for integrated territorial development whereby cities and regions may be empowered to exploit their latent potential and co-operate effectively on crucial questions.
Alakohtaisten ja rakenteellisten politiikkojen risteyttäminen
Interface between sector-specific and structural policies
Muiden kuin alueellisten unionin politiikkojen (eli alakohtaisten politiikkojen, kuten YMP:n, ympäristö-, liikenne-, kilpailu- ja tutkimuspolitiikan) alueellisista vaikutuksista aiheutuvat ongelmat ovat vanhastaan tuttuja.
The problems with the territorial impact of Community policies not implemented at territorial level (the so-called sector-specific policies, such as the CAP or the policies on the environment, transport, competition or research) are nothing new.
Alueiden monitasoinen hallinnointi
Multi-level governance of territories
Jotta erilaiset unionin (alakohtaiset tai rakenteelliset) toimenpiteet olisivat sopusoinnussa tietyllä alueella toteutettavien kansallisten ja alueellisten toimenpiteiden kanssa ja jotta voitaisiin parantaa alueellisten tasojen nivoutumista yhteen, on tehostettava vuoropuhelua kaikkien kolmen tason (maan sisäisten, kansallisten ja unionin tason) alueellisten toimijoiden välillä ja parannettava julkisten ja yksityisten toimijoiden kumppanuuden laatua, kuten eurooppalaisesta hallintotavasta toukokuussa 2001 annetussa komission valkoisessa kirjassa esitetään.
Restoring the consistency between the various interventions at Community (sector-specific or structural), national or regional level in a given area, and improving the interface between the various territorial levels, calls for an enhanced dialogue between the three levels of territorial operators (sub-national, national and Community) and a better quality of public-private partnership, as set out in the Commission’s White Paper on Governance of May 2001.
Euroopan aluekehityssuunnitelmassa (ESDP) noudatetaan selvästi näitä hajauttamisen, toissijaisuuden ja hyvän hallintotavan periaatteita.
The European Spatial Development Perspective (ESDP) goes right to the heart of this process of decentralisation, subsidiarity and governance .
Suunnitelman tarkoituksena ei ole korvata unionin tason aluesuunnittelupolitiikkaa kansallisilla tai alueellisilla politiikoilla, vaan siinä kehotetaan ratkaisemaan ongelmat kulloinkin tarkoituksenmukaisimmalla tasolla ottamalla huomioon sekä ongelmien että järjestelyjen luonteen kussakin jäsenvaltiossa.
It does not claim in any way to substitute European spatial planning policy for national or regional policies, but calls for these problems to be resolved at the most appropriate possible level, taking into account both the nature of the problems and the types of organisation existing in each country.
Samalla siinä rohkaistaan käsittelemään ongelmia myös unionin tasolla, ja suunnitelman ansiona onkin, että siinä ehdotetaan yhteistyön kannalta tarpeellista unionin yhteistä standardia.
At the same time it also calls for them to be dealt with at European level, and the contribution of the ESDP is to propose the common European frame of reference needed for cooperation.
Koordinointi unionin tasolla
Coordination at European level
Euroopan komission olisi huolehdittava koordinoinnista unionin tasolla ja tukeuduttava tässä ESPON-tutkimusohjelman (European Spatial Planning Observation Network) tuottamiin tutkimuksiin ja välineisiin.
The Commission should deal with coordination at European level, on the basis (inter alia) of the work and instruments of the European Spatial Planning Observatory Network (ESPON).
Jotta tarkistetun Euroopan aluekehityssuunnitelman pohjalta voitaisiin järjestelmällisesti mitata näiden politiikkojen vaikutus unionin kestävään kehitykseen ja yhteenkuuluvuuteen, komissio ehdottaa, että luodaan alueellisten vaikutusten strateginen arviointimenettely .
In order for the impact of these policies on sustainable development and the cohesion of the Union to be accurately measured on the basis of the revised ESDP, the Commission should establish a strategic spatial-impact evaluation procedure.
Tämän menettelyn myötä voitaisiin myös tunnistaa yhteydet saman aihealueen tai alueellisen viitekehyksen piirissä vaikuttavien unionin politiikkojen välillä.
This procedure would also make it possible to identify interactions between Community policies operating in the same thematic or spatial context.
Taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus – aluesuunnittelun päätavoite
Economic, social and territorial cohesion, the ultimate objective of spatial planning
Aluesuunnittelussa on kyse talous- sosiaali- ja kulttuuripolitiikkojen alueellisesta ilmenemismuodosta.
Spatial planning is the expression in spatial terms of economic, social and cultural policies.
Aluesuunnittelusta vastaavat ministerit ovat laatineet asiaa koskevat unionin tason suuntaviivat.
The ministers responsible for spatial planning have drawn up guidelines in this area at Community level.
Ministerit myös hyväksyivät aluesuunnittelua käsitelleessä epävirallisessa neuvostossa (Potsdamissa vuonna 1999) Euroopan aluekehityssuunnitelman.
For example, at an informal Council (Potsdam 1999) they approved the European Spatial Development Perspective.
Vaikka suunnitelma ei ollutkaan velvoittava, sen poliittinen merkitys oli kuitenkin huomattava, sillä luultavasti juuri kyseinen asiakirja sai Eurooppa-valmistelukunnan lisäämään alueellisen yhteenkuuluvuuden unionin tavoitteiden joukkoon.
This non-binding document nevertheless had an important influence in political terms, since it probably led the Convention to include territorial cohesion among the objectives of the Union.
Aluekehityssuunnitelmalla edistetään moninapaista kehitystä ja uudenlaista suhdetta kaupunki- ja maaseutualueiden välillä.
The ESDP promotes multicentric development and a new relationship between towns and rural areas.
Nämä tavoitteet palautettiin mieliin viime marraskuussa Rotterdamissa kokoontuneen epävirallisen neuvoston yhteydessä.
These objectives were restated at the end of the informal Council of Ministers meeting in Rotterdam in November 2004.
Tämä näkemys sisältyy vuonna 2007 käynnistyvään rakennerahastojen uudistukseen, sillä uudistuksen myötä pyritään koheesiopolitiikan strategiseen parantamiseen lisäämällä yleistä johdonmukaisuutta, vahvistamalla alueellista tasoa ja sisällyttämällä hankkeisiin alueellinen ulottuvuus.
The reform of the Structural Funds from 2007 has taken this concept on board, since it seeks a strategic improvement of cohesion policy by improving overall consistency, strengthening the regional aspect, and incorporating the territorial dimension into projects.
Tekemistä sitä vastoin riittää vielä alueellisen ulottuvuuden sisällyttämisessä muihin unionin politiikkoihin, joilla on alueellisia vaikutuksia.
However, there is still progress to be made in giving a territorial dimension to other Community policies with a regional impact.
Lisää johdonmukaisuutta vähentämällä tavoitteita ja ohjelmia
Increasing consistency by reducing the number of objectives and programmes
Unionin uuden alue- ja koheesiopolitiikan johdonmukaisuutta lisätään seuraavalla ohjelmakaudella vähentämällä tavoitteiden määrää.
Reducing the number of objectives over the next programming period should result in greater consistency for the new regional and cohesion policy.
Toimenpiteet keskittyvät seuraaville kolmelle akselille: lähentyminen, kilpailukyky, unionin alueellinen yhteistyö.
Efforts will be concentrated on three focal points: Convergence, Competitiveness and European territorial Cooperation.
Nämä kolme akselia korvaavat rakennerahastojen kolme tavoitetta ja nykyisen ohjelmakauden neljä yhteisön aloiteohjelmaa (Interreg-, Urban-, Equal- ja Leader+-ohjelmat).
These three focal points replace the three objectives of the Structural Funds and the four Community initiative programmes (Interreg, Urban, Equal and Leader+) of the current programming period.
Valtavirtaistamiseen turvaudutaan yhä enemmän: yhteisön aloitteiden toiminta-alat ja innovointitoimet integroidaan toimenpideohjelmien tavoitteisiin ja prioriteetteihin.
Increasing use will be made of the technique known as mainstreaming, i.e. incorporating the spheres of action of the Community initiatives, and innovative measures, into the objectives and priorities of the operational programmes.
Lisää tehokkuutta vähentämällä rahastojen määrää
Increasing effectiveness by reducing the number of Funds
Vuosiksi 2000–2006 asetettuja tavoitteita rahoitetaan tällä hetkellä viidestä rahastosta (neljästä rakennerahastosta ja yhdestä koheesiorahastosta).
Five Funds currently exist to finance the objectives established for the period 2000-2006 (four Structural Funds and the Cohesion Fund).
Alue- ja koheesiopolitiikan selkiyttämiseksi ja tehostamiseksi vähennetään rahastojen määrää vuodesta 2007 alkaen niin, että nykyiset viisi rahastoa korvataan kolmella rahastolla: kahdella rakennerahastolla (EAKR ja ESR) ja yhdellä koheesiorahastolla.
After 2007, in the interest of making regional and cohesion policy less complex and more efficient , the five existing funds will be replaced by three funds comprising two Structural Funds (ERDF and ESF) and a Cohesion Fund.
Lisäksi sovelletaan yksi rahasto yhtä ohjelmaa kohti -periaatetta lukuun ottamatta infrastruktuuriohjelmia, joita rahoitetaan sekä EAKR:stä että koheesiorahastosta.
In other words, the principle will be “one fund per programme”, except for what are known as infrastructure programmes, where the ERDF and the cohesion fund will work in tandem.
Tämän ansiosta voidaan selkiyttää rahastojen hallintoa ja valvontaa ja siten tehostaa tukitoimenpiteitä.
This will make it possible to simplify the administration and supervision of the funds, thus improving the effectiveness of their intervention.
Aluepolitiikan keskittäminen Euroopan unionin ensisijaisiin tavoitealueisiin
A regional policy concentrating more closely on the European Union’s priority objectives
Kaudella 2000–2006 unionin alue- ja koheesiopolitiikalla pyrittiin kehittämään unionia laajentumisen helpottamiseksi, ja tämä on nyt toteutunut.
The 2000-2006 regional and cohesion policy was aimed at developing the Union with a view to facilitating enlargement, which then became a reality.
Unionin on nyt löydettävä uutta puhtia, jolla se vastaa uusiin haasteisiin, jotta alueellisen yhteenkuuluvuuden tavoite toteutuisi riippumatta siitä, paljonko alue- ja koheesiopolitiikkaan osoitetaan määrärahoja.
It now needs to find a new dynamism to meet its new challenges, so that the objective of territorial cohesion will also become a reality, whatever the budget allocated to regional and cohesion policy.
Tämä edellyttää, että aluepolitiikassa
To that end, regional policy needs to:
– keskitytään enemmän ensisijaisiin tavoitteisiin, jotka on määritelty Lissabonin ja Göteborgin strategiassa: tietoon perustuvaan kilpailukykyiseen ja kestävään talouteen;
- be more closely centred on priority objectives such as those set out in the Lisbon and Gothenburg strategies: “a competitive and sustainable knowledge-based economy”;
– keskitytään yhteenkuuluvuutta koskeviin unionin strategisiin suuntaviivoihin;
- concentrate on Community strategic guidelines for cohesion;
– toimitaan hajautetummin hallinnoinnin selkiyttämiseksi ja paremman tuloksen varmistamiseksi koko unionille ja sen kansalaisille;
- act in a less centralised way, so as to simplify management and obtain the best result for the EU and its citizens as a whole;
– otetaan huomioon alueelliset erityispiirteet, kuten kunkin alueen omat kulttuuriset, historialliset, kielelliset ja maantieteelliset erityisolosuhteet.
- take account of specific territorial features, namely the cultural, historical, linguistic and geographical characteristics of each territory.
Alueellisen ulottuvuuden sisällyttäminen taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta koskevaan unionin politiikkaan
Putting the Community’s ESTC policy on a territorial footing
Komissio totesi helmikuussa 2004 antamassaan taloudellista ja sosiaalista koheesiota koskevassa kolmannessa kertomuksessa, että laajentumisen myötä alueiden väliset erot kasvoivat huomattavasti.
In its third report on Social and Economic Cohesion (February 2004), the Commission noted that enlargement was accompanied by a significant increase in disparities between regions.
Lisäksi tietyt vanhojen jäsenvaltioiden alueet eivät ole kyenneet todelliseen lähentymiseen, ja erot kasvavatkin niissä.
Moreover, some regions of the 15-member Europe had not achieved real convergence, and disparities were mounting.
Kuitenkin koheesiopolitiikan soveltaminen näyttäisi soveltuvan erinomaisesti juuri alueiden tasolle: koska alueet tuntevat itse voimavaransa ja haasteensa, juuri ne ovat parhaassa asemassa määrittelemään omat tarpeensa ja kohdistamaan osoitetut voimavarat tarkoituksenmukaisimmin.
The regions are clearly the most appropriate level for cohesion policy: aware of their abilities and constraints, they are the best qualified to determine needs and to allocate resources as effectively as possible.
Komissio on niin ikään nostanut esille hallinnon hajauttamisen periaatteen, jolla on tarkoitus tehostaa aluepolitiikkaa.
Similarly, the Commission introduced the principle of decentralisation with a view to improving the effectiveness of regional policy.
Taloudellista ja sosiaalista koheesiota koskevassa kolmannessa kertomuksessa kehotetaan jakamaan eri vastuualueet niiden toimijoiden välillä, jotka hallinnoivat unionin talousarviota, ja valvomaan ohjelmien asianmukaista toteuttamista.
The third report on cohesion advocates sharing the different responsibilities between the authorities responsible for administering the Community budget and ensuring that programmes are properly executed.
Näistä toimijoista huomioidaan yhtäältä Euroopan unioni ja toisaalta jäsenvaltiot ja alueet.
It distinguishes between the EU on the one hand and the Member States and regions on the other.
Toissijaisuusperiaatteen ja hyvän hallintotavan periaatteen noudattamiseksi näyttäisi olevan tarpeen hajauttaa hallintoa näille kolmelle tasolle.
Decentralisation on these lines seems necessary to ensure that the principles of subsidiarity and good governance are complied with.
On huomattava, että eri jäsenvaltioissa alueiden koko ja toimivalta vaihtelevat huomattavasti ja että ennen hajauttamista näyttää välttämättömältä yhdenmukaistaa tilannetta.
It should be noted that regions vary in size and powers from one Member State to another, and it seems essential to begin by endeavouring to achieve consistency.
Alueiden tärkeä rooli omien tarpeidensa määrittämisessä
Importance of the regions in determining their needs
Sopimuksessa Euroopan perustuslaista vahvistetaan alueiden komitean roolia (III-365 artiklan 3 kohta); komitea osallistuu järjestelmällisesti taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta koskevien eurooppalakien ja eurooppapuitelakien hyväksymiseen.
The European Constitution strengthens the role of the Committee of the Regions (Article III-365(3)), which is involved as a matter of course in the adoption of European laws and framework laws in the field of ESTC.
Oikeusteitse alueiden komitea voi toimia saattamalla asian suoraan Euroopan unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi seuraavissa kahdessa tapauksessa: omien oikeuksiensa turvaamiseksi ja toissijaisuusperiaatteen noudattamisen varmistamiseksi (toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen soveltamista koskevan pöytäkirjan 8 artikla).
By direct appeal to the European Court of Justice, it is able to become party to a legal dispute in two areas: respect for its own prerogatives and the subsidiarity principle (Article 8 of the Protocol on the application of the principles of subsidiarity and proportionality).
Alueiden rooli rakennepolitiikkojen hallinnossa on sitä haasteellisempi, mitä keskitetympi on jäsenvaltion hallinto.
The role of the regions in the governance of structural policies increases in proportion with the degree of centralisation of the Member State.
Unionin kehityksessä suositaankin tehokkuuden lisäämiseksi hallinnon hajauttamista.
Thus trends within the Community favour these decentralising phenomena in the interest of greater efficiency.
Alueellisen tason roolin kasvattaminen tai vahvistaminen on tae kumppanuudesta ja yhteistyöstä ja siten myös hyvästä hallintotavasta.
The emergence of the regional level, or the reminder of its existence, is a guarantee of partnership and cooperation, and thus of good governance, with the State retaining financial responsibility for the implementation of the Structural and Cohesion Funds.
Jäsenvaltiolla kuitenkin säilyy rahoitusvastuu rakennerahastojen ja koheesiorahaston täytäntöönpanosta.
Greater regional financial autonomy in the implementation and follow-up of Community objectives
Alueiden taloudellisen itsenäisyyden lisääminen unionin tavoitteiden täytäntöönpanossa ja valvonnassa
The regions have acquired the habit of drawing up their projects in anticipation of the payment of financial amounts from Europe.
Komissio ehdottaa taloudellista ja sosiaalista koheesiota koskevassa kolmannessa kertomuksessaan, että kukin jäsenvaltio vahvistaisi viitekehyksensä sopusoinnussa yhteenkuuluvuutta koskevien unionin strategisten suuntaviivojen kanssa.
In the third report on cohesion, the Commission proposes that each Member State should adopt the reference framework in accordance with the Community’s strategic guidelines on cohesion.
Hankkeiden menojen tukikelpoisuutta koskevia sääntöjä ei komission ehdotuksessa enää laadittaisi unionin tasolla, vaan ne määräytyisivät jäsenvaltioiden menettelyjen mukaan.
Under the Commission’s proposal, the rules governing eligibility for expenditure on projects would no longer be EU rules but would be determined in accordance with Member States’ procedures.
Jäsenvaltioiden on sekä sallittava alueiden aktiivinen osallistuminen viitekehysten luomiseen ja tukikelpoisuussääntöjen laatimiseen että kannustettava niitä siihen, sillä ongelmien ratkaiseminen on yhteydessä strategian johdonmukaiseen täytäntöönpanoon koko alueen tasolla.
The Member States would have not only to permit but also to encourage the active participation of the regions in drawing up these reference frameworks and in determining the eligibility rules, because the solution to these problems is linked to the implementation of a coherent strategy at the level of the region as a whole.
Tässä mallissa toissijaisuusperiaatetta sovelletaan tehokkaasti ja hallintoa hajautetaan kahdella tasolla.
This scenario embodies the effective application of the principles of subsidiarity and of decentralisation at two levels.
Varmaa on, että taloudellisen ja sosiaalisen kehittämisen politiikkoja on tästä lähtien tarkoituksenmukaisinta soveltaa juuri alueiden tasolla .
To sum up, the regions now represent the appropriate territorial level for implementing economic and social development policies.
Aluejaon soveltaminen unionin talous- ja sosiaalipolitiikkoihin
Zoning as applied to European economic and social policies
Taloudellisen, sosiaalisen ja alueellisen yhteenkuuluvuuden osalta on tarpeen nivoa yhteen niin alueellinen, valtiollinen kuin unioninkin taso samoin kuin unionin eri politiikat.
Regarding economic, social and territorial cohesion, there is a need for an interface between the regional, state and Community levels, as well as between the different Community policies.
Lisää johdonmukaisuutta ottamalla alueellinen ulottuvuus huomioon unionin alakohtaisissa politiikoissa
Increasing consistency by giving a territorial dimension to EU sector-based policies
Unionin politiikkojen alakohtainen jako käy yhä kyseenalaisemmaksi, sillä siinä on vaarana jättää huomiotta alueiden väliset erot, mikä heikentää unionin talouden yleistä kilpailukykyä.
The sector-specific nature of Community policies is being called more and more into question, because it runs the risk of neglecting territorial disparities, with negative effects on the global competitiveness of the Union’s economy.
On välttämätöntä korjata tilannetta ja saada aikaan tasapainoisempi kehitys pienentämällä olemassa olevia eroja, pyrkimällä välttämään alueiden välistä epätasapainoa ja johdonmukaistamalla sekä alakohtaisia politiikkoja että aluepolitiikkaa.
It is essential to remedy this situation and to achieve more balanced development by reducing the existing disparities, avoiding territorial imbalances and giving greater consistency both to sectorial and regional policies.