natgillin/translations-raw huggingface dataset:
24 ehdokkaan haastattelujen järjestämisestä vastasi 18 parlamentin valiokuntaa, jotka tekivät yhteistyötä vastuualueiden mennessä päällekkäin.
The oral hearings of the 24 candidates were organised by 18 parliamentary committees, often working in tandem with other committees where sectoral responsibilities over-lapped.
Sallittuja yhteistyön asteita oli kolme: täydellinen yhteiskokous, osittainen yhteiskokous tai avustava delegaatio.
Three degrees of collaboration were permitted: a fully joint meeting, a partial joint meeting, or a subsidiary delegation.
Valiokuntien keskinäiset suhteet aiheuttivat omat ongelmansa: jos tyydyttävään yhteisymmärrykseen ei ollut päästy, vaarana oli haastattelujen hajanaisuus.
Liaison between committees was not however without its problems: where satisfactory agreement had not been reached there was a risk of fragmentation of the hearing.
Ainoa poikkeus sovittuun sääntöön yhdestä haastattelusta yhdelle ehdokkaalle tapahtui, kun kansalaisvapauksien ja oikeudellisten asioiden valiokuntien puheenjohtajat olivat erimielisiä siitä, kumman valiokunta on asiasta vastaava valiokunta.
There was one regrettable exception to the agreed rule of one hearing per candidate as a result of a territorial dispute between the chairmen of the Civil Liberties and Legal Affairs Committees.
Jokaisen komission jäsenehdokkaan oli annettava komissiolle (mutta ei parlamentille) taloudellisia ja ammatillisia etujaan koskeva ilmoitus, joka sitten julkaistiin komission verkkosivulla.
Each Commission nominee had to file for the Commission (but not the Parliament) a declaration on their financial and professional interests, which was then posted on the Commission website.
Vaikka komission jäsenehdokkaiden taloudelliset edut tutkitaan, käytössä ei ole sellaista turvallisuustarkastusta joka useimmissa jäsenvaltioissa tehdään uusille ministereille.
Although Commission-candidates are scrutinised for their financial interests, there is no kind of security screening comparable to that existing in most member states for newly appointed government ministers.
Unionin tasoisen turvallisuusalan toimintakoneiston puuttuminen aiheuttaa sen, että komission on luotettava keskenään vertailukelvottomiin ja aikaavieviin kansallisiin turvallisuusmenettelyihin.
The lack of an EU level security apparatus means that the Commission would have to rely on disparate and lengthy national security clearance procedures.
Mainitun koneiston puuttuminen on EU:n oma valinta.
It has chosen not to do so.
Parlamentin jäsenet eivät kuitenkaan saaneet käyttöönsä kaikkia mainittuja ilmoituksia, jotka muodoltaan ovat komission menettelysääntöjen liitteitä.
However, not all these declarations, which take the form of an annex to the Commission Code of Conduct, were made available to MEPs.
Ennen haastatteluja kullekin ehdokkaalle esitettiin useita parlamentin esittämiä kirjallisia kysymyksiä.
Prior to the oral hearings, each candidate was presented with a large number of written questions from the Parliament.
Komissaariehdokkaille esitettäviä kirjallisia kysymyksiä ei mainita parlamentin työjärjestyksessä, eikä siinä määritellä niiden tarkoitusta, painopisteitä eikä lukumäärää.
The Parliament's Rules of Procedure make no mention at all of the written questions, let alone their purpose, focus or volume.
Kirjallisiin kysymyksiin vastaaminen työllisti useita komission virkamiehiä useiden viikkojen ajan.
Answering the written questions engaged many Commission officials for some weeks.
Ehdokkaiden suora osallistuminen tähän vaiheeseen ei suinkaan ollut itsestään selvää.
The direct involvement of the Commission candidates in this process was not always self-evident.
Lisäksi haastattelujen aikana kävi ilmi, että kaikki EP:n jäsenet eivät olleet vaivautuneet lukemaan vastauksia.
Moreover, it became obvious during the oral hearings that not every MEP had bothered to read the answers.
Kysymyksiä oli kahdenlaisia: kaikille ehdokkaille esitettiin 16 yleistä kysymystä, joiden jälkeen esitettiin vaihteleva määrä vastuualuetta koskevia kysymyksiä.
The questions were in two parts: 16 general questions asked of all the candidates, followed by an open number of policy specific questions.
Yleiset kysymykset olivat liian epämääräisiä ollakseen merkityksellisiä, ja niihin saadut vastaukset olivat joka tapauksessa komission huolellisesti yhteensovittamia; vastuualuetta koskevat kysymykset puolestaan menivät useassa tapauksessa niin yksityiskohtaiselle tasolle, että se ei ollut asianmukaista komission toimikauden alkuvaiheessa, jossa komissio ei vielä ole ehtinyt ratkaisevasti muotoilla tulevaa työohjelmaa.
The general questions were too vague to be meaningful, and, at any rate, invoked carefully coordinated answers from the Commission; the policy questions often delved into a level of minute detail that was inappropriate at the outset of the mandate of the Commission and before the college had been able to formulate substantively its future work programme.
Vaikka puheenjohtajakokous yritti rajoittaa vastuualuetta koskevia kysymyksiä, niiden määrä ehdokasta kohti vaihteli suuresti puolesta tusinasta lähes kolmeenkymmeneen.
Although the CPC had tried to limit them, the number of policy questions differed widely per candidate, between half a dozen and almost 30.
Joka tapauksessa useimmat valiokunnat olivat aloittaneet kysymysten laatimisen jo heinäkuussa ennen puheenjohtajakokouksen puuttumista asiaan.
In any case, most of the committees had already begun to draft questions in July before the CPC took up the issue.
(Koska kysymyksistä oli jo äänestetty valiokunnissa, niiden valikointi jälkikäteen olisi ollut arkaluontoinen tehtävä.)
(An ex-post selection of questions that had already been voted on in the committees would have been a delicate task.)
Työjärjestyksessä ei mainita mitään haastattelujen järjestelyistä, aikataulusta, kulusta tai arvioinnista.
The Rules of Procedure are silent on the organisation, schedule, conduct and assessment of the hearings themselves.
Siinä ei esitetä mitään objektiivisia kriteereitä tai erityismenettelyitä.
No objective criteria or special procedures are laid down.
Valiokunnille ei anneta mitään ohjeita siitä, millaista poliittisten taitojen, ammatillisen kokemuksen tai teknisen tietämyksen tasapainoista yhdistelmää komission jäsenehdokkaalta olisi vaadittava.
No guidance is given to committees as to what they should be looking for in their Commission candidate in terms of the balance between political skill, professional experience or technical knowledge.
Ehdokkaiden yleisiin poliittisiin kysymyksiin antamien vastausten arviointiin ei ole mitään systemaattista menetelmää.
There is no systematic mechanism for assessing their responses to general political questions.
Taloudellisten ja muiden etujen ilmoittamisesta ei mainita sen enempää kuin mitä komissio itse edellyttää.
Nothing is said about the declaration of financial and other interests over and above what the Commission itself requires.
Mikä pahinta, työjärjestys ei sisällä mitään määräystä koordinoidusta menettelystä, joka varmistaisi haastattelujen tulosten horisontaalisen tarkastelun.
Worst of all, there is no provision for a coordinated procedure to ensure the horizontal scrutiny of the result of the hearings.
Ei ollut yllättävää, että haastattelujen kulku oli vaihteleva.
Unsurprisingly, the conduct of the oral sessions was variable.
Jotkut puheenjohtajat seurasivat kelloa ja rajoittivat kunkin kysymyksen ja vastauksen keston viiteen minuuttiin kysymyksen sisällöstä riippumatta.
Some chairmen watched the clock and restricted each question and answer to five minutes regardless of content.
Tällainen mekanistinen menettely teki vain menettelyn hengästyttävän pinnalliseksi.
Such a mechanistic approach succeeded only in bringing a breathless superficiality to the proceedings.
Jotkut toiset puheenjohtajat onnistuivat ryhmittelemään kysymykset aiheen mukaan ja estämään sen, että kukaan yksittäinen jäsen olisi esittänyt yhdellä kertaa kaksi tai kolme laajaa ja monimutkaista kysymystä.
Other chairmen succeeded in grouping questions by theme and in preventing any single Member asking two or three large complex questions at once.
Jotkut sallivat myös poliittisemman vuoropuhelun kehittymisen ja kannustivat esittämään lisäkysymyksiä.
Some also allowed a more political dialogue to develop, and encouraged supplementary questions.
Jotkut parlamentin jäsenet kuitenkin käyttivät väärin tätä lisäkysymysten mahdollisuutta tuomalla esiin täysin uuden aiheen.
Several Members, however, abused the notion of supplementary questions by raising a completely new topic.
Joissakin haastatteluissa ehdokkaan kotimaata edustavien jäsenten kysymykset asianomaisen jäsenvaltion sisäpolitiikasta pääsivät hallitsemaan tilannetta yleisen eurooppalaisen näkökulman kustannuksella.
Certain hearings became unduly dominated by questions about national politics from fellow nationals to the detriment of an overall European perspective.
Jotkut toiset peräsivät henkilökohtaisia vastauksia vaikeisiin eettisiin kysymyksiin paljastaen samalla EU:n jäsenvaltioiden välillä vallitsevat syvät kulttuurierot.
Others pursued personal answers to tough ethical questions, exposing thereby the very great cultural differences that co-exist within the EU.
Vaikka kaikissa haastatteluissa oli varattu yksi kysymys kullekin valiokunnan jäsenelle, yhdessä tai kahdessa onnistuttiin pitämään kokouksen lopuksi avoin kysymyskierros, jolloin päästiin esittämään luonteeltaan poliittisempia ja jopa odottamattomia kysymyksiä.
Whereas all the hearings apportioned one question to all members of the committee, one or two managed to include a free round of questions at the end of the meeting which allowed for more political and even unexpected questioning.
Onnistuneimpia haastatteluja olivat ne, joissa parlamentin jäsenet yrittivät tietoisesti vaikuttaa tulevan komission politiikkaan, mikä viittaa siihen, että ainakin jotkut parlamentin jäsenet olivat strategisesti valmistautuneet haastatteluihin.
The more successful hearings were those in which MEPs consciously tried to influence the policy of the future Commission, suggesting some strategic preparation for the hearings on behalf of at least some deputies.
Aikaisemmissa haastatteluissa komissaariehdokkaat olivat istuneet puheenjohtajan ja valiokunnan pääsihteeristön vieressä korokkeella.
In previous hearings, the Commissioner-designate had sat alongside the chair and secretariat of the committee on the podium.
Tällä kertaa ehdokkaat istuivat yksin pöydän ääressä puheenjohtajiston edessä permannolla.
This time he or she sat alone on a raised dais in front of the podium.
Tätä istumajärjestystä, vaikka se edustikin parannusta, on myös arvosteltu.
But this layout, although an improvement, has also been criticised.
Kaikki tämä ikkunattomassa salissa 1A2.
All in the windowless 1A2.
Edunvalvojat ja avustajat olivat runsaasti edustettuina yleisölle varatussa salissa 3C50.
A salle d'écoute was provided (3C50) and was well patronised by lobbyists and assistants.
Ehdokkaat istuivat selin valiokunnan puheenjohtajaan ja varapuheenjohtajiin, mikä vaikutti sekä epäkohteliaalta että hankalalta.
The candidates had their back to the chairman and the vice-chairmen of the committees, which was both impolite and inconvenient.
Sanatarkkoja haastatteluselostuksia ei tehty logistisista syistä.
For logistical reasons, no verbatim transcript was produced of the hearings.
Sen sijaan jokainen valiokunta laati arviointikirjeen oman haastattelunsa tuloksesta.
Instead, each committee drafted a letter evaluating the outcome of its hearing.
Ohjeissaan valiokuntien puheenjohtajakokous oli pyrkinyt siihen, että kirjeisiin kiteytetään ehdokkaiden henkilökohtainen pätevyys, heidän kykynsä yhteistyöhön parlamentin kanssa sekä heidän omaa vastuualuettaan koskeva asiantuntemuksensa.
In its guidelines, the Conference of Committee Chairs attempted to capture in the letters the personal qualifications of the candidate, their ability to engage with the Parliament, and their competence in the relevant policy area.
Tarkoitus oli, että jokainen erityisesti ilmaistu tehtävien hoitamiseen sitoutuminen sisällytetään kirjeeseen – mahdollisesti vastoin tarkoitustaan vaikuttanut määräys, joka teki ehdokkaat varovaisiksi.
It was intended that each express policy commitment was to be recorded in the letter ‑ possibly a counterproductive stipulation that inhibited candidates.
Käytännössä kirjeissä raportoidaan enemmänkin siitä, onko ehdokkaalla huumorintajua ja hyvät sosiaaliset taidot.
In the event, the letters tend to record whether or not the candidate had a sense of humour and good communications skills.
Kaikissa pyrittiin myös arvioimaan ehdokkaiden valmistautumisen tasoa.
All also tried to assess the preparedness of the candidates.
Puheenjohtajakokouksen pyynnöstä, työjärjestyksen 26 artiklan mukaan.
At the request of the Conference of Presidents, under Rule 26 of the Rules of Procedure.
Vuonna 2004 seulontamenettely valiokuntien puheenjohtajakokouksen "selvittelytoimistossa" jätettiin pois, ja yksittäisten valiokuntien puheenjohtajat lähettivät arvioinnit – edelleen näennäisesti luottamuksellisina – kirjeen muodossa suoraan parlamentin puhemiehelle.
In 2004 that sifting procedure in the clearing house of the CPC was eliminated, and the letters were sent directly, still ostensibly in confidence, from the chairmen of the individual committees to the President of the Parliament.
Puheenjohtajakokous vastaanotti arvioinnit 13. lokakuuta 2004 ja lähetti ne kirjeitse ilman kommentteja Barrosolle pyytäen hänen vastaustaan.
On 13 October the Conference of Presidents received the letters and sent them on without comment to Mr Barroso, inviting his reactions.
Samalla päivämäärällä arvioinnit julkaistiin parlamentin verkkosivulla.
At the same time, the letters were posted on the Parliament's website.
Valiokuntien 24:stä suosituksesta kolme oli pidättyväisiä ja kaksi kielteisiä.
Of the recommendations from the committees on the 24 candidates, three were non-committal and two were negative.
Asiaa läheltä seuranneet tarkkailijat ovat arvioineet, että jos kaikkia ehdokkaita olisi kohdeltu yhtäläisesti, neljä tai viisi muutakin ehdokasta olisi saanut kielteisen loppuarvion.
Close observers have suggested that if all candidates had got equivalent treatment four or five other candidates would have received uncomplimentary write-ups.
Aikatauluja koskevien sääntöjen puuttuminen johti myös epäilyyn siitä, että valiokunnat, joiden puheenjohtaja edusti yhtä puoluekantaa, viivyttivät arviointikirjeen laatimista siihen asti, kunnes olivat nähneet toista puoluekantaa edustavan puheenjohtajan laatiman arviointikirjeen.
Lack of rules about timetabling led to another suspicion being raised to the effect that committees chaired by someone of one party persuasion delayed the production of their letter until after having seen the letter prepared by a committee chair of another party.
Myös kirjeiden luottamuksellisuus on ristiriitainen kysymys.
The confidential status of the letters is also controversial.
Tiedotusvälineet olivat äärimmäisen kiinnostuneita haastatteluista.
The media was intensely interested in the hearings.
Luottamuksellisuuden noudattaminen aiheutti sen, että tiedotusvälineet julkaisivat muista lähteistä saamiaan (ja mahdollisesti vääristettyjä) versioita totuudesta.
The attempt to impose confidentiality excited the media into publishing leaked (and possibly distorted) versions of the truth.
On aina ollut epätodennäköistä, että ehdoton luottamuksellisuus pystyttäisiin säilyttämään 17 päivän ajan haastattelujen alusta puheenjohtajakokouksen kokoontumiseen asti – eikä sitä olekaan pystytty säilyttämään.
It was always improbable that absolute confidentiality could be maintained over the period of 17 days from the start of the hearings until the meeting of the Conference of Presidents: nor was it.
Kun valiokuntien kirjeiden sisältö julkistettiin, paljastuivat myös niiden epäyhtenäinen muoto, vaihteleva lähestymistapa ja tulkinnanvarainen sanoma.
Once the content of the committees' letters was revealed, so were their uneven format, variable approaches and ambiguous messages.
Yhden ehdokkaan tapauksessa kaksi valiokuntaa, jotka kiistelivät siitä, kumpi vastaa parlamentissa hänen vastuualueestaan, laati keskenään ristiriitaiset arviointikirjeet.
In the case of one candidate contradictory letters were received from the two committees contesting responsibility for his portfolio.
Valintamenettelyn edetessä yhä useammat parlamentin jäsenet ilmaisivat tyytymättömyytensä järjestelmään, joka ei anna heille oikeutta äänestää täysistunnossa yksittäisistä komissaariehdokkaista eikä esittää varauksia uuden komission hyväksymisen yhteydessä.
As the approval process gathered pace, there was a growing number of MEPs who expressed reservations about the system which deprives them of the right to vote on individual candidates or to qualify their approval of the new Commission.
On selvää, että puheenjohtajakokouksen rooli on ratkaisevan tärkeä silloin kun perussopimus ja parlamentin työjärjestys jättävät asioita avoimiksi.
It is clear that the Conference of Presidents plays a crucial role in filling in the gaps where either the Treaty or the Rules of Procedure are silent.
Komission nimittämisen osalta työjärjestys esittää puheenjohtajakokouksen roolin enintään epämääräisesti.
One notices that the Rules themselves are at best vague on the role of the Conference of Presidents in the matter of the appointment of the Commission.
Työjärjestyksen 24 artiklan 3 kohdan mukaan puheenjohtajakokouksella "on toimivalta asioissa, jotka liittyvät suhteisiin Euroopan unionin muihin toimielimiin ja laitoksiin".
Rule 24.3 says that the Conference shall be 'the authority responsible for matters relating to relations with the other institutions and bodies of the European Union'.
Puheenjohtajakokouksessa, joka yleensä kokoontuu suljetuin ovin, yleisimpänä määräävänä tekijänä on tavallisesti puoluesidonnaisuus.
As is normal, it is often the case that in the Conference of Presidents, which usually meets in closed session, it is partisan considerations that prevail.
Puheenjohtajakokous voi tuskin olla parhaalla tahdollaankaan objektiivinen, jos joku ehdokas joutuu erityisen voimakkaan kritiikin kohteeksi.
With the best will in the world, the Conference of Presidents will find it hard to be objective if one or other candidate is targeted for especially heavy criticism.
On valitettavaa, että parlamentti ei ole katsonut tarpeelliseksi ottaa käyttöön varmistettua menetelmää, jolla komissaariehdokkaiden yleistä suoritusta joko yksilöinä tai kollegiona arvioitaisiin laadullisesti.
It may be regretted that Parliament has not seen fit to put in place an assured mechanism for assessing in qualitative terms the overall performance of the Commission nominees, either individually or collectively.
Vielä nykyäänkin ainoa vakiintunut kriteeri komission jäsenten nimityksessä on seuraava EY:n perustamissopimuksen 213 artiklan 1 kohdassa esitetty määräys, että komissio koostuu jäsenistä, "jotka valitaan heidän yleisen pätevyytensä perusteella ja joiden riippumattomuus on kiistaton".
Even today, the only criteria established for the appointment of members of the Commission is that of Article 213.1 of the Treaty which stipulates that the Commission shall consist of members "who shall be chosen on the grounds of their general competence and whose independence is beyond doubt".
NEUVOT JA SUOSTUMUS
Advice and consent
Euroopan parlamentilla on oikeus "hyväksyä äänestyksellä" komissio, jonka neuvosto on mainitulla tavalla nimittänyt.
The European Parliament is allowed a ‘vote of approval’ on the Commission thus nominated by the Council.
Hyväksymismenettely ei kuitenkaan pääty parlamentin äänestykseen.
Parliament's vote is not the end of the matter.
Kun parlamentti on hyväksynyt komission, neuvosto asettaa komission muodollisesti virkaansa määräenemmistöpäätöksellä.
Once approved by the Parliament, the Commission is then formally appointed by the Council, acting by QMV.
Tämä hyväksymismenettelyn viimeinen vaihe on täysin muodollinen, ja se on säilytetty perustamissopimuksessa yksinomaan neuvoston mahtipontisuuden tehostamiseksi.
This final phase of the process is wholly formalistic, and is retained in the Treaty solely in order to feed the pomposity of the Council.
Euroopan parlamentilta puuttuva mahdollisuus hylätä yksittäisiä komissaareja on merkittävä ero EU:n ja Yhdysvaltojen järjestelmissä.
The inability of the European Parliament to reject individual Commissioners markedly differentiates the EU from that of the USA.
Senaatin rooli hyväksymismenettelyssä on määritelty perustuslaissa.
There the role of the Senate in the confirmation process is defined in the Constitution.
II artiklan 2 kohdassa säädetään, että presidentti "asettaa ehdolle ja senaatin neuvojen mukaan ja sen suostumuksella nimittää virkaan hallinnon korkeat virkamiehet".
Article II, Section 2 provides that the President 'shall nominate, and by and with the Advice and Consent of the Senate, shall appoint high government officials'.
Yhdysvaltojen järjestelmässä senaatti ei pyri arvioimaan ehdokasta kriittisesti, vaan yksinkertaisesti hyväksyy tai hylkää ehdokkaan äänestyksessään.
Under the American system of advice and consent, the US Senate does not attempt a critical evaluation of the candidate but simply votes to accept or reject the nomination.
(Senaatti, joka toimii tiukan aikataulun mukaan, voi myös harkita päätöstään uudestaan muutaman päivän kuluessa enemmistön kannan mukaan äänestäneen senaattorin ehdotuksesta.)
(The Senate, which has to act within a strict timetable, can also reconsider its decision within a couple of days, on a proposal from a Senator who voted with the majority.)
Äänestys on julkinen, jollei senaatti toisin päätä.
The vote takes place in public unless the Senate decides otherwise.
(Jopa siinä harvinaisessa tapauksessa, että äänestys on suljettu, jokainen senaattori voi päättää oman kantansa julkistamisesta.)
(Even in the exceptional circumstances of a closed vote, any Senator can choose to publicise his or her vote.)
Senaatin työjärjestyksen XXXI artikla.
Rule XXXI of the Standing Rules of the Senate.
Yhdysvaltojen käytäntö on kyllä houkuttelevan yksinkertainen, mutta jos EU:n perustuslaissa edelleen pidetään kiinni komission hyväksymisestä kollegiona yksilökohtaisen lähestymistavan sijasta, Euroopan parlamentin on pakko edelleen harkita jokaista ehdokasta muotoillakseen lopullisen suostumuksensa täysistunnossa.
Attractively simple as the US system is, if the EU Constitution continues to insist on collegial rather than individual approval of the Commission the European Parliament is obliged to continue to try to advise on each candidate in order to inform its final, collective consent.
Tämä ei kuitenkaan välttämättä tarkoita, että parlamentti ei voisi noudattaa senaatin menettelytapaa ja esittää näkemyksensä yksittäisistä komission jäsenistä äänestyksellä lausunnon sijasta.
But this does not necessarily mean that the Parliament cannot follow the approach of the Senate in setting out its views on individual members of the college by a vote rather than by a statement.
Tässä tapauksessa sen jälkeen, kun Barroso oli esitellyt kollegionsa parlamentille 26. lokakuuta, eri poliittiset ryhmät jättivät käsiteltäväksi päätöslauselmaehdotuksensa 99 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
In the present case, following Mr Barroso's presentation of his college to the House on 26 October, the various political groups tabled their motions for resolution under Rule 99.4.
Näissä päätöslauselmaehdotuksissa oli erityisiä kielteisiä mainintoja useista komissaariehdokkaista.
These motions made specific adverse references to a number of individual Commission candidates.
Puoluepoliittisten vastatoimien välttämiseksi sovittiin yhteisestä päätöslauselmasta, jossa vältettiin viittauksia henkilöihin.
In order to avoid retaliation on partisan grounds, a joint motion was then negotiated avoiding personal references.
Yhteisen päätöslauselmaesityksen jättivät käsiteltäväksi PSE, ALDE, Verts/ALE ja GUE/NGL.
The joint motion was tabled by the Groups of PSE, ALDE, Verts/ALE and GUE/NGL.