natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Vastaajat mainitsivat useita kilpailupolitiikkaan liittyviä asioita, kuten kartellit, vertikaaliset rajoitukset, yrityskeskittymät ja valtiontuen.
Several aspects of competition policy were mentioned: cartels, vertical restraints, mergers and state aids.
Myös immateriaalioikeudet tulivat esille (malli, tekijänoikeus, tavaramerkki, patentti, immateriaalioikeuksien valvontadirektiivi
The same can be said with regard to intellectual property rights (designs, copyright, trademarks, patents, Enforcement Directive
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/48/EY, annettu 29 päivänä huhtikuuta 2004, teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta, EUVL L 157 30.4.2004, s.16. ).
Directive 2004/48/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the enforcement of intellectual property rights, OJ L 157 30.4.2004, p.16. ).
Kuluttajansuojaan liittyvistä asioista mainittiin mm. pakettimatkat, ovelta ovelle -kauppa, häiritsevät joukkokirjeet ja muutoksenhakukeinot.
A very wide variety of areas relating to consumer protection were touched upon, including package travel, doorstep selling, abusive "prize-winning" mailings and redress.
Siviili- ja prosessioikeuden alalla tuomarit viittasivat tuomioistuimen toimivaltaan sekä tuomioiden tunnustamiseen ja täytäntöönpanoon siviili- ja kauppa-oikeuden alalla
In the area of civil and procedural law, judges referred to the recognition, jurisdiction and enforcement of judgments in civil and commercial matters
Neuvoston asetus (EY) N:o 44/2001, annettu 22 päivänä joulukuuta 2000, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla, EYVL L 012, 16.1.2001, s. 1. , Rooman yleissopimukseen
Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters, OJL 012, 16.01.2001, p.1. , the Rome Convention
Yleissopimus sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista, avattu allekirjoitettavaksi Roomassa 19 päivänä kesäkuuta 1980, (80/934/ETY), EYVL L 266 , 9.10.1980, s.1. , vanhentumisaikoihin, sopimusoikeuteen, yhteisön lainsäädäntöön asiakirjojen tiedoksiannosta, oikeusapuun
Convention on the law applicable to contractual obligations, opened for signature in Rome on 19 June 1980 (80/934/EEC), OJ L 266 , 09.10.1980, p.1. , limitation periods, contract law and Community legislation on the service of documents, legal aid
Neuvoston direktiivi 2003/8/EY, annettu 27 päivänä tammikuuta 2003, oikeussuojakeinojen parantamisesta rajat ylittävissä riita-asioissa, EYVL L 26, 31.1.2003, s. 41. ja todisteiden vastaanottamiseen.
Council Directive 2003/8/EC of the Council on improving access to justice in cross-border disputes by establishing minimum common rules relating to legal aid for such disputes, OJL 26, 31.1.2003, p.41. and the taking of evidence.
Siviilioikeudellinen ulottuvuus oli ilmeinen myös usein esiintyneissä viittauksissa neuvoston Bryssel II -asetukseen
This civil aspect was also apparent in the frequent references to the Brussels II "bis" Regulation
Neuvoston asetus (EY) N:o 2201/2003, annettu 27 päivänä marraskuuta 2003, tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa, EYVL L 338, 23.12.2003, s. 1. sekä viittauksissa elatusapuun perheoikeudellisissa asioissa.
Council Regulation (EC) No 2201/2003 of 27 November 2003 concerning jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and the matters of parental responsibility, OJ L 338, 23.12.2003, p.1. and maintenance in the context of family law cases.
Pieni määrä lähinnä romanialaisista ja bulgarialaisista tuomareista mainitsi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan.
A small number of judges, mainly from Romania and Bulgaria, referred to the European Court of Human Rights and Article 6 of the ECHR.
Yhteensä 43 tuomaria perusteli, minkä vuoksi osapuolet tuovat esiin tiettyjä yhteisön oikeuden alueita kansallisissa tuomioistuimissa.
43 judges gave reasons as to why certain areas of Community law were raised by the parties before them.
Yleisimmin annettu vastaus (42 prosenttia) koski direktiivien ja kansallisten täytäntöönpanotoimien ilmeistä tai mahdollista yhteensopimattomuutta.
By far the most frequent answer given (42%) related to apparent or potential incompatibility between directives and national implementing measures.
Eräs romanialainen tuomari totesi, että tämä oikeudellinen tehtävä on tärkeä yhteisön oikeuden paikallisen soveltamisen kannalta.
A Romanian judge commented that this judicial function was important for the application of Community law on the ground.
Tässä yhteydessä viitattiin usein kuluttajansuojaa säänteleviin direktiiveihin etämyyntidirektiivi
Directives in the area of consumer protection were often referred to in this respect, including the Distance Selling Directive
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 97/7/EY, annettu 20 päivänä toukokuuta 1997 kuluttajansuojasta etäsopimuksissa , EYVL L 144, 4.6.1997, s.19. ja sähköinen kauppa mukaan lukien.
Directive 97/7/EC of the European Parliament and of the Council of 20 May 1997 on the protection of consumers in respect of distance contracts , OJL 144, 04.06.1997, p.19. and the question of e-commerce.
Useat tuomarit mainitsivat myös työoikeuden ja syrjinnän.
Employment law and discrimination were also mentioned by several judges in this context.
Eräs suomalainen tuomari kertoi, että yhteisön oikeuteen vedotaan sukupuoleen perustuvaa syrjintää koskevissa tapauksissa siitä syystä, että osapuolet olettavat yhteisön oikeuden takaavan heille laajempia oikeuksia kuin kansallinen oikeus.
A Finnish judge stated that the reason Community law was raised in the case of sex discrimination was because the parties often assumed that it would grant them broader rights than domestic law.
Lisäksi yhteisön oikeus nähtiin epätäydellisen kansallisen lain tulkintavälineenä.
Community law was also referred to as an aid to interpret national law which was either incomplete or lacking.
Toinen saksalainen tuomari ylemmän oikeusasteen alueellisesta tuomioistuimesta totesi, että kansallinen oikeus jää usein jälkeen yhteisön oikeudesta.
Another German judge, this time from a higher regional court, commented that national law often lagged behind Community law.
Kyselyyn vastanneiden usein esille nostama asia (14 prosenttia) oli yhteisön oikeuteen vetoaminen tapauksissa, joissa oli kyse rajatylittävästä toiminnasta tai jäsenvaltioiden välisestä riippuvuudesta (esimerkiksi tulli, kuljetus, kauppaoikeus, maksukyvyttömyys ja henkilöiden vapaa liikkuvuus).
A point often made by respondents (14%) was that Community law was raised by parties in areas which by nature implied a cross-border activity or interdependence between Member States (eg. customs, transport, commercial law, insolvency, free movement of persons).
Lukuisat tuomarit (14 prosenttia) korostivat, että tiukasti säädellyillä aloilla osapuolet usein tuntevat yhteisön lainsäädännön ja todennäköisemmin vetoavat siihen.
A number of judges (14%) highlighted the fact that where the Community had legislated intensively in a given area, parties were more likely to know about it and refer to it.
Tässä yhteydessä mainittiin ympäristölainsäädäntö ja televiestintä-ala.
The areas of environment law and telecoms were cited in this respect.
Samankaltaisia huomioita tehtiin yhteisöjen tuomioistuimen olemassa olevan runsaan oikeuskäytännön osalta esimerkiksi kilpailuoikeuden sekä siviili- ja kauppaoikeuden alalla.
A similar point was made in relation to the existence of abundant ECJ case-law in a given area which could readily be referred to, for instance, concerning competition law, or civil and commercial law.
Monien tuomareiden (12 prosenttia) mielestä epätavallisen kansainvälinen ajattelutapa ja tiettyyn oikeustapaukseen liittyvät taloudelliset edut ovat pääasiallisia syitä siihen, että yhteisön oikeuteen vedotaan tuomioistuimessa.
For several respondents (12%), the main reason why Community law was invoked was because of the unusually international outlook of certain litigants and the financial interests at stake.
Tässä viitattiin tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen, immateriaalioikeuksiin sekä kilpailu- ja yhtiöoikeuteen.
The point was made in relation to free movement of goods, intellectual property rights, competition and company law.
Vastaajista 9 prosenttia katsoi, että erityisesti siviiliprosessioikeuden osalta on yhteisön tasolla ryhdytty toimenpiteisiin oikeuden saatavuuden parantamiseksi ja tuomareiden työn yksinkertaistamiseksi, ja että osapuolet turvautuvat tästä syystä mieluummin suoraan yhteisön välineisiin.
Concerning civil procedural law in particular, 9% of respondents considered that action had been taken at Community level to facilitate access to justice and simplify the work of judges, and therefore that parties preferred to rely directly on Community instruments.
Kaksi slovenialaista tuomaria totesi, että tämän kaltaiset välineet lisäävät oikeusvarmuutta ja avoimuutta.
Two Slovenian judges stated that such instruments increased legal certainty and transparency.
Muut tuomarit nostivat esille saman asian täytäntöönpanomenettelyn ja maksukyvyttömyyden suhteen.
Other judges made the same point specifically in relation to exequatur and insolvency.
Lopuksi lukuisat tuomarit perustelivat, miksi osapuolet eivät vetoa yhteisön oikeuteen tai ovat kovin vastahakoisia vetoamaan siihen.
Finally, several judges explained why Community law was not raised by the parties, or why parties were in fact very reticent to refer to it.
Ainoastaan sellaisten julkisten viranomaisten todettiin vetoavan yhteisön oikeuteen, jotka ovat erikoistuneet tiettyyn alaan.
Public authorities only did so when they were specialised in a particular area.
Vastauksissa mainittiin, että lakimiehet tuntevat olonsa tuomareita varmemmaksi kansallisen oikeuskäytännön suhteen.
The same was said of other parties, for example, in the area of competition law where important economic interests were at stake.
Eräs tuomari totesi kansallisen oikeuskäytännön olevan yleisesti tunnettua ja oikeudellisesti varmaa.
Lawyers were said to be more secure with national case-law which, one judge commented, was more well-known and legally certain.
Toinen tuomari eräästä raja-alueella sijaitsevasta korkean oikeusasteen tuomioistuimesta oli sitä mieltä, että yhteisön oikeuden tuntemus vaihtelee laajasti osapuolten keskuudessa.
Another judge from a higher German court in a border area commented that the level of knowledge of Community law varied very widely among parties.
Tämä osoittautui pääasialliseksi tekijäksi sen määrittämisessä, kuinka usein yhteisön oikeuteen vedotaan kansallisissa tuomioistuimissa.
This was the main factor determining the frequency with which Community law was raised.
Kansallinen tuomari yhteisön oikeuden "ensimmäisenä tuomarina”
The national judge as a "first judge" of Community law
Tähän kysymykseen vastasi yhteensä 853 tuomaria.
853 judges responded to this question.
Koska vastaukset vaihtelivat laajasti sisällön suhteen, ne analysoidaan ensin suhteessa tiettyihin tuntomerkkeihin ja sen jälkeen temaattisessa yleiskatsauksessa.
As the answers varied very widely in content, they will be analysed firstly according to certain indicators, and secondly in the form of a thematic overview.
Ensimmäinen tuntomerkki pyrkii antamaan vaikutelman tuomareiden suhtautumisesta omaan osaansa yhteisön oikeusjärjestelmässä.
The first indicator aims to give some impression of the judges’ attitude towards playing a part in the Community legal order.
Vastauksista ilmeni yleisimmin vakaa omistautuminen ja vahva vastuu siitä, että yhteisön oikeus on nyt oleellinen osa kansallista oikeusjärjestelmää ja että sitä tulee soveltaa asianmukaisesti (48 prosenttia).
The most frequent answer expressed serious engagement and a strong sense of responsibility that Community law was now an integral part of the national legal order and had to be applied where relevant (48%).
Monet tuomarit (17 prosenttia) ilmaisivat välinpitämättömyytensä omaa asemaansa kohtaan.
A large number of judges (17%) expressed indifference to this role.
Useat vastaajat (13 prosenttia) olivat huolissaan yhteisön oikeudesta ja pieni määrä (2 prosenttia) jopa pelkäsi sitä.
A number of respondents (13%) were apprehensive of Community law and a small number (2%) were actually fearful of it.
Toisaalta kahdeksan prosenttia vastanneista ilmaisi uteliaisuutta ja halua oppia lisää yhteisön oikeudesta, ja yhtä suuri osa oli innostunut omasta tehtävästään.
On the other hand, 8% of respondents expressed curiosity to learn more about it, and an identical proportion was enthusiastic about their role.
Pieni vähemmistö tuomareista (4 prosenttia) mukaan lukien eräs tanskalainen tohtorin arvon eurooppaoikeudessa saanut tuomari oli hyvin itsevarma tehtävänsä suhteen.
A small minority of judges (4%), including one Danish judge who had obtained a PhD in European law, was very self-confident in this respect.
Eräs bulgarialainen alueellisen tuomioistuimen tuomari ilmoitti olevansa ylpeä voidessaan soveltaa yhteisön oikeutta, vaikka totesikin sen olevan suuri haaste.
Indeed, one Bulgarian judge from a regional court was actually “proud” to be able to apply Community law, even though this was an extra challenge.
Toisen tuntomerkin avulla pyritään mittaamaan kansallisten tuomareiden käsityksiä oman asemansa hankaluudesta.
The second indicator attempts to measure the perceived difficulty of this role for national judges.
Valtaenemmistö kansallisista tuomareista piti tehtäväänsä joko vaikeana (52 prosenttia) tai erittäin vaikeana (23 prosenttia).
The overwhelming majority of national judges found this task either difficult (52%) or very difficult (23%).
Toisaalta vähemmistö vastanneista tuomareista näki tehtävänsä suhteellisen yksinkertaisena (7 prosenttia) tai jopa helppona (18 prosenttia).
On the other hand, a minority of respondents found the task either relatively straightforward (7%) or actually easy (18%).
Kolmas ja viimeinen tuntomerkki tähtää sen osoittamiseen, kuinka merkityksellisenä tuomarit pitävät omaa asemaansa.
The third and final indicator tries to ascertain how relevant this role is to respondents.
Tässä kohdassa vastaukset olivat erityisen selkeitä; suuri enemmistö tuomareista piti tehtäväänsä yhteisön oikeuden ensimmäisenä tuomarina päivittäisen työnsä kannalta joko täysin merkityksettömänä (27 prosenttia), lähes merkityksettömänä (26 prosenttia) tai vähäisenä (25 prosenttia).
In this case, the answers were also particularly clear, with a vast majority of judges considering their role as first judge of Community law to be either totally irrelevant in their daily work (27%), nearly irrelevant (26%) or minor (25%).
Lisäksi neljä prosenttia vastanneista suhtautui välinpitämättömästi yhteisön oikeuteen, mutta toivoi tämän muuttuvan ajan myötä ottaen huomioon jäsenvaltion äskettäisen liittymisen Euroopan unioniin.
A further 4% currently felt unconcerned by Community law, but hoped that this would change with time, given the recent accession of their Member State.
Vähemmistö vastanneista (14 prosenttia) koki tehtävänsä päivittäisen työnsä kannalta tärkeäksi ja muutamat (4 prosenttia) ratkaisevan tärkeäksi.
Finally, a minority (14%) considered this role to be important and some (4%) considered it crucial to their daily activities.
Mikäli haluaisimme kyselyyn saatujen vastausten perusteella esittää tyypillisen ensimmäisen oikeusasteen tuomarin henkilökuvan, sen voisi tiivistää seuraavalla tavalla:
Thus, if we were to present a profile of a typical first instance judge, based on the answers to this question, it could be summarised in this way:
”Koen olevani ensisijaisesti kansallinen tuomari.
"I see myself primarily as a national judge.
Suhtaudun yhteisön oikeuteen vakavasti, vaikka työskentely tällaisen monimutkaisen oikeudellisen elimen kanssa luo suuren vastuun.
I take Community law seriously, although it is a big responsibility to deal with such a complex body of law.
Törmään yhteisön oikeuteen päivittäisessä työssäni vain harvoin, koska osapuolet eivät juuri koskaan vetoa siihen.”
Also, I rarely come across it in my daily work because the parties hardly ever raise it."
Suuri määrä tuomareista vastasi, että he eivät pidä itseään yhteisön oikeuden ensimmäisinä tuomareina, eivätkä ajattele päivittäistä työtään tällä tavoin, koska kansallinen oikeus pitää sisällään yhteisön oikeuden.
A very large number of judges responded that they did not perceive themselves as first judges of Community law, nor did they think of their daily work in that way, because national law already incorporated Community law.
Monet etenkin puolalaisista vastaajista totesivat, että yhteisön oikeuden asianmukaisesti täytäntöön paneva kansallinen oikeus poistaa täysin tarpeen soveltaa direktiivien välittömän oikeusvaikutuksen periaatetta.
Indeed, many respondents, particularly from Poland, stated that national law correctly implementing Community law entirely removed the need to make use of the principle of direct effect of Directives.
Näin ollen suurin osa tuomareista ilmaisi soveltavansa yhteisön oikeutta suoraan ja mistään täytäntöönpanotoimista riippumatta ainoastaan silloin, kun osapuolet erityisesti vetoavat siihen.
Therefore, most judges stated that they would only apply Community law directly and independently of any implementing measure if the parties specifically raised it.
Eräs saksalainen hallinto-oikeuden tuomari kertoi toimivansa ”oven aukaisijana” yhteisöjen tuomioistuimeen niille, jotka haluavat edetä asiassaan niin pitkälle.
One German administrative judge saw himself as a "door opener" to the ECJ for those parties who wanted to go that far.
Eräs puolalainen tuomari kuvaili tätä asennetta ”melko passiiviseksi”.
One Polish judge described this attitude as being "rather passive" in this respect.
Tästä seurannut yleinen huomio oli, että osapuolet tai lakimiehet eivät koskaan turvautuneet yhteisön oikeuteen merkittävässä määrin.
A common observation which often followed was that neither the parties, nor the lawyers ever relied on Community law to any meaningful extent.
Tämän tuloksena muuan puolalainen tuomari pani merkille, että Puolan liittyminen Euroopan unioniin ei ollut konkreettisesti muuttanut hänen päivittäistä työtään.
As a result, one Polish judge observed that accession to the European Union had not resulted in any tangible change in his daily work.
Eräs ranskalainen muutoksenhakutuomioistuimen tuomari huomautti, että monet tuomarit eivät vieläkään ymmärrä yhteisön oikeutta sovellettavan muihinkin kuin pelkästään rajat ylittäviin tapauksiin.
A French appeal court judge commented that many judges still did not realise that Community law applied beyond cross-border cases.
Tätä käsitystä tukee eräs saksalainen toisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomari, joka piti yhteisön oikeudessa käytettyä terminologiaa ”vieraana” ja ”outona”.
This apprehension was echoed by a German second instance court judge who considered the terminology used in Community law to be “foreign” or “alien”.
Toistuvana huolenaiheena oli yhteisön johdetun oikeuden määrä sekä käsitys siitä, että lainsäädäntö lisääntyy ja muuttuu jatkuvasti monimutkaisemmaksi.
A further recurring worry was the sheer extent of Community secondary legislation, and the impression that it is continually evolving and increasing in quantity and complexity.
Kyselyyn vastanneet ilmaisivat säännöllisesti huolensa siitä, että heidän työmääränsä tekee yhteisön oikeuden syvällisen tutkimisen hyvin vaikeaksi tai jopa täysin mahdottomaksi.
Respondents regularly expressed concern at the fact that their workload made any in-depth examination of Community law issue very difficult indeed, if not impossible.
Tätä näkökohtaa vahvisti käsitys siitä, että aika, joka tuomarin tulisi käyttää yhteisön oikeuden tutkimiseen kyetäkseen ymmärtämään sitä tyydyttävästi, on merkittävästi pitempi kuin kotimaisen oikeuden tutkimiseen samassa tarkoituksessa käytettävä aika.
This point was reinforced by the perception that one needed to invest significantly more time to gain a satisfactory understanding of a point of Community law than the time needed for a similar examination of domestic law.
Useat tuomarit vastustivat yhteisön oikeuden vaikutusta kansalliseen oikeuteen.
Several judges were hostile to the influence of Community law over national law.
Eräs saksalainen finanssioikeudellisia asioita käsittelevän tuomioistuimen tuomari oli sitä mieltä, että yhteisön oikeuden vaikutus lisää "huonojen" tuomioiden tekemisen riskiä ja heikentää oikeusvarmuutta.
One German judge from a financial court was of the opinion that the influence of Community law increased the risk of "bad" judgments and undermined legal certainty.
Muuan työtuomioistuimen tuomari oli ärsyyntynyt siitä, että hänelle oli langetettu tehtävä yhteisön oikeusjärjestelmässä .
Finally one labour court judge felt rather “provoked” at being brought into playing a role in the Community legal order.
Eräs saksalainen tuomari arvosteli sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinten tuomareilla on harvoin käytössään teknisiä välineitä, jotka ovat tarpeellisia yhteisön oikeutta koskevan tiedon saamiseksi.
One German judge criticised the fact that first instance judges rarely had the technical means to get to grips with Community law, and the initiative rests most often with highly qualified lawyers.
Monet tuomarit uusista jäsenvaltioista suunnittelivat innolla tulevaisuutta.
A number of judges from "new" Member States looked very much to the future.
Esimerkiksi eräs slovenialainen tuomari totesi, että tämä nimenomainen tuomarin työn ulottuvuus kasvaa luonnollisesti ajan myötä.
For instance, a Slovenian judge stated that this particular aspect of the judge’s work would grow naturally in time.
Useat tuomarit tunsivat itsensä epävarmoiksi soveltaessaan yhteisön oikeutta.
Several judges felt insecure when applying Community law.
Yhteisön oikeudelliset perinteet eivät ole yhtä tuttuja ja tulkintamenetelmät eroavat tavallisesti käytetyistä menetelmistä.
The legal tradition was not as familiar and the methods of interpretation were different than those normally used.
Eräs hallinto-oikeuden tuomari koki, että yhteisön oikeuden mittasuhteet ovat niin suuret, että hän ei saa niistä otetta päivittäisessä työssään.
One administrative judge felt that Community law had a dimension which she could not grasp in her daily work.
Melkoinen vähemmistö tuomareista piti kuitenkin suoraa yhteyttä yhteisön oikeuteen selkeästi hyvänä asiana ja katsoi sen olevan ”ilmeistä todellisuutta”.
On the other hand, a sizeable minority of judges clearly felt more comfortable having direct contact with Community law, considering it to be an "obvious reality".
Eräs italialainen tuomari kertoi olevansa hyvin tietoinen siitä, minkälaisia seurauksia tuomarin asema yhteisön oikeuden ensimmäisenä tuomarina tuo mukanaan, ja toivoi, että kollegat toisissa jäsenvaltioissa tuntevat samalla tavoin.
One Italian judge claimed to be well aware of the implications of being a first judge of Community law, but only hoped that colleagues in other Member States felt the same way.
Toinen vastaaja oli sitä mieltä, että vaikka tämä todellisuus on tuomareille lisääntyvässä määrin ilmeinen, osapuolet ja asianajajat eivät välttämättä seuraa esimerkkiä.
A further respondent considered that, although this reality was becoming increasingly obvious to judges, parties and lawyers were not necessarily following suit.
Muuan saksalainen tuomari kuvaili tehtävää jopa ”jännittäväksi, mutta vaikeaksi”, koska yhteisön oikeus on vielä suhteellisen uutta, eikä alalle ole riittävää koulutusta tai kirjastopalveluita.
A German administrative judge went further to consider that the role was "thrilling but difficult" because Community law was still relatively new and not supported by adequate training and library facilities.
Kaksi saksalaista hallintotuomioistuinta piti hyvänä asiana sitä, että suurin osa yhteisön oikeutta koskevista kysymyksistä voidaan selvittää välittömästi ensimmäisessä oikeusasteessa ilman moninkertaisia valituksia.
Two administrative courts in Germany made the point that it was a good thing that most questions of Community law could be immediately clarified at first instance without multiple appeals.