natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tällä tavoin alkuvaiheen kustannukset tasapainotetaan suhteessa kyseisestä vakuutussopimuksesta myöhemmin saataviin tuloihin.
In this way the initial costs are offset against the future income arising from that policy.
Zillmerointia sovelletaan vain vakuutussopimuksiin, joiden nojalla maksetaan säännöllisiä vakuutusmaksuja.
Zillmer adjustments are applied only to policies where regular premiums are payable.
Vakuutusyhtiöistä vuonna 1994 annetut säädökset sisältävät vaaditun vähimmäismarginaalin määrää ja varojen hyväksyttävyyttä koskevat säännöt.
The rules that prescribe the amount of the required minimum margin and the admissibility of assets are contained in the Insurance Companies Regulations 1994.
Näiden sääntöjen mukaan erilaiset velat edellyttävät erilaisia marginaaleja, ja vaadittava vähimmäismarginaali on kaikkien kyseessä olevien marginaalien yhdistelmä.
According to those rules, different margins are required for different type of liabilities, the required minimum margin being the aggregate of all the margins in question.
Direktiivin mukaisesti vuoden 1994 säädöksiin kuuluvassa säädöksessä 26 säädetään, että elleivät varojen aliarvostamisesta ja velkojen (muiden kuin vakuutusmaksuvastuun) yliarvostamisesta johtuvat piilovaraukset ole luonteeltaan poikkeuksellisia, ne voidaan arvostaa täyteen arvoonsa solvenssitarkoituksiin.
In line with the Directive, Regulation 26 of the 1994 Regulations prescribe that, in so far as they are not of an exceptional nature, hidden reserves resulting from the underestimation of assets and overestimation of liabilities (other than mathematical reserves), may be given full value for solvency purposes.
25 artiklassa säädetään sääntelijän velvoitteesta vaatia jokaiselta vakuutusyhtiöltä ”koko liiketoiminnan” kannalta kaikkina aikoina riittävää käytettävissä olevaa solvenssimarginaalia.
Article 25 imposes the obligation on the regulator to require from every assurance company an adequate available solvency margin in respect of its ‘entire business’ at all times.
Tämä käsite toistetaan siis nimenomaisesti kolmatta kertaa.
The concept is therefore explicitly reiterated for the third time.
Solvenssimarginaali on ilmoitettava varoina, joista on vähennetty kaikki ennakoitavissa olevat velat.
The solvency margin must be represented by assets free of any foreseeable liabilities.
Oliko ELAS-yhtiön solvenssimarginaali ”kaikkina aikoina riittävä”?
Was ELAS solvency margin ‘adequate at all times’?
Tältä osin on tarkasteltava kahta seikkaa: sitä, ettei harkinnanvaraisia etuja varten tehty varauksia, sekä tulevien voittojen ja zillmeroinin käyttöä.
There are two issues to be analyzed: the non-reserving of discretionary bonuses, and the use of future profits and Zillmerisation.
Varausten tekemättä jättäminen harkinnanvaraisia etuja varten, yhteys 10 ja 18 artiklaan
Non-reserving of discretionary bonuses, link to Articles 10 and 18
Kuten 8, 10 ja 18 artiklaa koskevassa kohdassa selitettiin yksityiskohtaisesti, ELAS-yhtiö ei tehnyt varauksia harkinnanvaraisia etuja varten, joten se ei ottanut näitä velkoja huomioon laskiessaan solvenssimarginaaliaan.
As was explained in detail in the section on Articles 8, 10 and 18, ELAS did not reserve for discretionary bonuses, thereby not computing these liabilities in its solvency margin.
Erään perustelun mukaan se, että ELAS sai tehdä näin, johti siihen, että yhtiö onnistui täyttämään solvenssivaatimukset keinotekoisesti sekä salasi näin totuuden vakuutuksenottajilta ja vaaransi tulevan taloudellisen elinkelpoisuutensa.
There is one line of reasoning that assumes that, by being allowed to do this, ELAS managed by artificial means to meet its solvency requirements, thereby hiding the truth from policyholders and endangering its future financial viability.
Koska viranomaiset eivät varmistaneet, että yhtiön liiketoiminta oli vakuutuksenottajien perustelluista odotuksista annetun Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön mukaista, ne rikkoivat mahdollisesti 10 artiklaa.
The argument continues by saying that this would have meant that PRE were put at risk and that regulators took measures that were not “ appropriate and necessary to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons” , as required by Article 10.
(Ks. myös kohta II.2, ”Muita todisteita direktiivin siirtämisestä osaksi kansallista lainsäädäntöä”.).
By not ensuring that the business complied with UK law on PRE, it possibly failed to respect Article 10 (See also section II.2.
Tulevat voitot ja 68 jaksoa koskeva kysymys
Future profits and Section 68 issue
Toinen solvenssimarginaaleihin liittyvä keskeinen näkökohta on tulevia voittoja, zillmerointia ja valtiosihteerin valtuuksia koskeva kysymys.
The second key aspect of the solvency margin issue is the question of future profits, Zillmerising and the powers of the Secretary of State.
Kolmannen henkivakuutusdirektiivin täytäntöönpanon aikana voimassa olleessa, tulevia voittoja koskeneessa yhteisön lainsäädännössä
At the time of the implementation of the 3LD, the EC legislation in force
Direktiivin 79/267/ETY (ensimmäinen henkivakuutusdirektiivi) 18 artiklan 3 kohdan A alakohta.
Article 18(3)(A) Directive 79/267/EEC, the 1LD.
Koko artiklan teksti löytyy kohdasta II.1.3, ”Muiden direktiivien keskeiset artiklat”. säädettiin, että tulevista voitoista voitaisiin käyttää jopa 50 prosenttia yhtiön solvenssivaatimusten täyttämiseen, kunhan toimivaltainen viranomainen hyväksyisi asian ja tietyt ehdot täyttyisivät.
For full text of the article, see section II.1.3, 'Relevant articles from other directives'. on future profits prescribed that up to 50% of future profits could be used for meeting the undertaking’s solvency requirements, prior to the authorization of the competent authority and subject to certain conditions.
Tämä perustui sen todennäköisyyden ennakoimiseen, että sijoituksista saataisiin tulevaisuudessa tuottoa ja niillä voitaisiin kattaa tulevia velkoja.
The underlying rationale behind this was to anticipate the likelihood that profits on investments would arise in future and be available to meet future liabilities.
Riskien välttämiseksi tulevat tuotot oli arvioitava varovaisesti.
To avoid risks, the estimation of future profits was to be carried out on a prudent basis.
Tätä mahdollisuutta rajoitettiin ankarasti vuonna 2002 hyväksytyllä Solvenssi I ‑direktiivillä (ks. 1 artiklan 4 kohta), jossa kiellettiin kokonaan sen käyttö vuodesta 2009 lähtien.
This possibility was severely restricted with the adoption in 2002 of the Solvency I Directive (see Article 1.4), which totally prohibits their use from 2009 onwards.
Yhteys ELAS-yhtiön tapaukseen ilmenee selvästi Bairdin väitteestä (kotisivuille lähetetty kirjallinen todiste WE 17)
The linkage with the ELAS case becomes apparent following Baird's (WE 17)
Tämän todisteen mukaan yhtiö sai tällä tavoin parannella sitä, miltä sen taloudellinen tilanne näytti ulospäin.
According to this evidence, the company was thereby allowed to enhance the external perception of its financial strength.
Baird kehotti tarkistamaan sääntelijän oikeuksia käyttää harkintavaltaansa myöntäessään lupia käyttää tulevia voittoja solvenssivaatimusten täyttämiseen.
Baird recommended reviewing the exercise of discretion by the regulator relating to authorisations for using future profits to meet solvency requirements.
Siispä yhtenä tutkimuskohteena on se, oliko harkintavallalla, jota valtiosihteeri käytti vuoden 1982 vakuutusyhtiölain 68 jakson nojalla, huomattava merkitys ELAS-yhtiön tapaukseen kannalta ja onko tämä harkintavalta itsessään kolmannen henkivakuutusdirektiivin mukainen.
Therefore, one of the lines of investigation being pursued is whether the discretion exercised by the Secretary of State based on section 68 of the ICA 1982 played a prominent role in the ELAS affair and whether that discretion itself is compatible with the 3LD.
Direktiivissä säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomaisilla on riittävät valtuudet ja keinot hoitaa valvontatehtäviään (ks. kolmannen henkivakuutusdirektiivin 10 artikla).
The Directive prescribes that Member States must ensure that competent authorities have sufficient powers and means to carry out their supervisory functions (see Article 10 3LD).
Tutkimuksissa on selvitettävä, liittyykö tällaisiin valtuuksiin se vaara, että niitä käytetään armeliaalla tai epäjohdonmukaisella tavalla, mikä olisi voinut hyödyttää joitakin yhtiöitä mutta ei puolestaan toisia sekä haitata tällä tavoin yhdenmukaistettujen sääntöjen soveltamista.
The investigation must ascertain whether such powers entail the risk of being exercised in a lenient or inconsistent way that might have been beneficial to some companies but not to others, thereby possibly undermining the application of harmonised standards.
Lisäksi on selvitettävä, olisiko ELAS-yhtiön skandaali vältetty, jos näitä valtuuksia olisi rajoitettu.
Moreover, the issue is whether the ELAS scandal would have been avoided, had those powers been constrained.
Vuoden 1982 vakuutusyhtiölain 68 jakso
Section 68 of the ICA 1982
Onko tämä harkintavalta kolmannen henkivakuutusdirektiivin mukainen?
Is this discretion compatible with the 3LD?
68 jakson otsikko on ”Valta poiketa II osasta tiettyjen yhtiöiden kohdalla”.
Section 68 is entitled “Power to modify Part II in relation to particular companies”.
Tässä jaksossa valtiosihteerille annetaan laajat valtuudet olla soveltamatta tiettyihin yhtiöihin (tai soveltaa muutoksin) vakuutusyhtiölain monia jaksoja ja näihin jaksoihin kuuluvia säännöksiä.
The wording of this section accords the Secretary of State generous powers not to apply to particular companies (or apply with modifications) a substantive number of sections of the ICA and regulations made under those sections.
(4) kohdan mukaan valtiosihteeri voi päättää, ettei seuraavia säännöksiä sovelleta:
According to paragraph (4), the Secretary of State may decide not to apply the following provisions:
”... tämän lain 16–22, 23(1) ja 25–36 jakso, näiden jaksojen tarkoituksia varten laadittujen säädösten säännökset sekä kaikkien arvostuksesta annettujen säädösten säännökset. [...] ”
“…sections 16 to 22, 23(1) and 25 to 36 of this Act, the provisions of regulations made for the purposes of any of those sections and the provisions of any valuation regulations. […]”
Näiden säännösten suuri määrä voi johtaa siihen, että monia vakavaraisuussäädöksiä, myös muun muassa vakavaraisuusraporteista, vakuutusteknistä vastuuvelkaa koskevista vaatimuksista ja solvenssivaatimuksista annettuja säädöksiä, sovelletaan valtiosihteerin harkintavallasta riippuen.
This broad scope of provisions potentially affects the application of a vast number of prudential regulations, including, amongst other things, regulations on regulatory returns, technical provision requirements and solvency requirements to the Secretary of State’s discretion.
Jättäessään edellä mainittuja säännöksiä soveltamatta kyseisen vakuutusyhtiön pyynnöstä tai suostumuksella valtiosihteerin on käytettävä harkintavaltaansa, ja asiaa koskeva hyväksyntä on annettava määräyksen muodossa.
The Secretary of State must exercise his discretion not to apply the referred provisions at the request or with the consent of the insurance company concerned and the authorization must take the form of an order.
68 jaksossa säädetään myös, että valtiosihteeri voi katsoa, että hyväksyntä edellyttää tiettyjen ehtojen täyttymistä, ja perua hyväksyntänsä milloin tahansa.
Section 68 goes on to stipulate that the Secretary of State may subject the authorization to specific conditions and may revoke it at any time.
Valtiosihteerin päätösvaltaa sen suhteen, sovelletaanko tiettyihin vakuutusyhtiöihin keskeisiä säädöksiä, ei rajoiteta millään muilla muodollisuuksilla tai säännöillä.
No other formalities or standards qualify the exercise by the Secretary of State of the power to decide not to apply relevant provisions to particular insurance companies.
Kolmannessa henkivakuutusdirektiivissä säädetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaisilla viranomaisilla on riittävät valtuudet ja keinot hoitaa valvontatehtäviään, mutta siinä myös annetaan toimivaltaiselle viranomaiselle lupa olla soveltamatta sääntöjä rajallisessa määrässä tapauksia ja sillä edellytyksiä, että tiukat ehdot täyttyvät
The 3LD prescribes that Member States must ensure that competent authorities have sufficient powers and means to carry out their supervisory functions but allows the competent authority to waive the application of rules only on a limited number of occasions and subject to stringent conditions
Katso kolmannen henkivakuutusdirektiivin 25 artiklan lisäksi direktiivin 21 artikla, joka koskee varojen muiden luokkien hyväksymistä vakuutusteknisen vastuuvelan katteeksi, sekä direktiivin 22 artikla, jossa säädetään luvasta poiketa sijoitusten hajauttamista koskevista säännöistä.
Apart from article 25 3LD itself, see Article 21 3LD relating to the authorisation of other categories of assets as cover for technical provisions, and Article 22 3LD relating to the authorisation to introduce exceptions to the rules on investment diversification.
Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden 1982 vakuutusyhtiölain 68 jakson mukaan valtiosihteeri voi jättää soveltamatta varojen arvostusta koskevia säädöksiä tiettyihin yhtiöihin; tosin näiden valtuuksien käyttöön sovelletaan sääntöjä, joista ei säädetä direktiivin 22 artiklassa. .
Regarding Article 22, at UK level, according to section 68 of the ICA 1982, the Secretary of State has the power to waive the application of valuation of assets regulations to particular companies, although the exercise of that power is not qualified by the same standards prescribed by the Directive. .
Direktiivin missään kohdassa ei säädetä vastaavista valtuuksista poiketa säännöistä kuin vuoden 1982 vakuutusyhtiölain 68 jaksossa.
The broad waiver powers prescribed by section 68 of the ICA 1982 are nowhere to be found in the Directive.
On huomattava, etteivät edelliset huomiot koske Yhdistyneessä kuningaskunnassa nykyisin voimassa olevaa järjestelmää.
It must be noted that the previous comments do not apply to the UK regime currently in force.
Vuonna 2000 rahoituspalveluista ja -markkinoista annetulla lailla kumottiin muun muassa vuoden 1982 vakuutusyhtiölaki, ja siinä annetaan myös sääntelijälle, nykyisin siis FSA:lle, lupa jättää soveltamatta vakavaraisuussäädöksiä tiettyihin yhtiöihin.
The Financial and Services Market Act 2000, which has revoked, amongst other things, the ICA 1982, also authorizes the regulator, now the FSA, to waive the application of prudential regulations to particular companies.
Tämän ja vuoden 1982 vakuutusyhtiölain 68 jakson välinen ero on se, että nykyisissä säännöissä asetetaan tiukemmat vaatimukset ja edellytetään FSA:lta paljon tarkempia muodollisuuksia sen käyttäessä lain mukaista harkintavaltaansa.
The difference between this and section 68 of the ICA 1982 is that current rules include stricter qualifications and much more detailed formalities for the exercise by the FSA of the discretion granted by the Act.
Nämä erot osoittavat, että Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntö ei mitä ilmeisimmin vastaa kolmannen henkivakuutusdirektiivin vaatimuksia, ja tämä puolestaan nostaa esiin huolestuttavan kysymyksen siitä, onko kolmannen henkivakuutusdirektiivin 25 artikla siirretty asianmukaisesti osaksi Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöä.
These divergences show an apparent incompatibility between UK law and the requirements of the 3LD, which raises serious concerns as to whether Article 25 of the 3LD was correctly transposed into UK law.
Mikäli vuoden 1982 vakuutusyhtiölakia ei ole muutettu asianmukaisesti, tämän voidaan katsoa merkitsevän sitä, ettei kolmatta henkivakuutusdirektiiviä ole siirretty asianmukaisesti osaksi kansallista lainsäädäntöä, koska vakuutusyhtiölakia olisi pitänyt muuttaa vuonna 1992 kolmannen henkivakuutusdirektiivin vaatimuksia vastaavaksi.
Failure to amend the ICA 1982 could be construed as tantamount to defective transposition of the 3LD, given that the Act should have been modified in 1992 to reflect the requirements of the 3LD.
25 artiklasta todettakoon, että edellä mainitut todisteet viittaavat siihen, että ELAS käytti kahta kirjanpitotekniikkaa saavuttaakseen solvenssimarginaalit, jotka vastasivat sääntelijöiden vaatimuksia mutta eivät heijastaneet totuudenmukaisesti yhtiön todellista vakavaraisuustilannetta.
To conclude as regards Article 25: the evidence quoted beforehand suggests that ELAS used two accounting techniques to achieve solvency margins that satisfied the regulators’ requirements but which did not truly reflect the financial health of the company.
Näiden todisteiden mukaan sääntelijä ei siis tehnyt parastaan taatakseen, että ELAS-yhtiön solvenssimarginaali oli kaikkina aikoina riittävä koko liiketoiminnan osalta.
According to this evidence, it follows therefore that the regulator did not do its utmost to ensure that ELAS had an adequate solvency margin in respect of its entire business at all times.
a) tarkasteli solvenssimarginaaleja hyvin kapea-alaisesti sivuuttaessaan analyysissaan vakuutuskauden lopussa maksettavien etujen kasvun.
a) took a very narrow view of solvency margins because it did not take into account accrued terminal bonuses in its analysis.
Näin ELAS välttyi laillisesti tekemästä varaukset velaksi katsottavien harkinnanvaraisten etujen osalta, eikä niitä otettu näin ollen otettu huomioon solvenssimarginaalia laskettaessa.
This allowed ELAS legally to avoid having to reserve for discretionary bonuses as liabilities, which were therefore not computed in its solvency margin.
Kun ELAS-yhtiön sallittiin täyttää vakavaraisuusvaatimukset keinotekoisesti, se salasi totuuden vakuutuksenottajilta ja vaaransi tulevan taloudellisen elinkelpoisuutensa.
By being allowed to meet its solvency requirements artificially, ELAS hid the truth from policyholders and endangered its future financial viability.
Siispä myös vakuutuksenottajien perustellut odotukset vaarannettiin.
Therefore, PRE were also put at risk.
Näin ollen Yhdistyneen kuningaskunnan sääntelijät toteuttaneet toimenpiteitä, jotka olisivat olleet asianmukaisia tai tarpeellisia vakuutettujen etuja vaarantavien epäkohtien välttämiseksi tai poistamiseksi (10 artikla), eivätkä varmistaneet, että ELAS noudatti Yhdistyneen kuningaskunnan lakia eli että se kunnioitti vakuutuksenottajien perusteltuja odotuksia.
It follows that UK regulators took measures that were not “ appropriate and necessary to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons” (Article 10) and did not ensure that ELAS complied with UK law, i.e., PRE;
28 artikla – Yleinen etu (kodifioidun direktiivin 33 artikla)
Article 28 - General good (Article 33 of CD)
Jäsenvaltioiden nimeämien sääntelijöiden toisena vastuualueena on niin sanottujen ”liiketoiminnan harjoittamista koskevien sääntöjen” (eli vakuutuksen ottavaan kuluttajaan vaikuttavien sopimusehtojen ja käytäntöjen) valvonta.
The supervision of so-called "conduct of business" rules (i.e. contractual terms and practices affecting the consumer taking out a policy) is another field of responsibility of regulators appointed by Member States.
Tämän artiklan mukaan jäsenvaltion on estettävä vakuutuksenottajaa tekemästä sopimus vakuutusyhtiön kanssa tilanteessa, joka on ristiriidassa ”yleisen edun” kanssa.
This article places on the Member State the commitment to prevent a policyholder from concluding a contract with an assurance company in circumstances that would be contrary to the “general good”.
Säännöksessä ei määritellä ”yleisen hyvän” merkitystä eikä soveltamisalaa, vaan kukin jäsenvaltio saa määritellä ne itse oman kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.
The provision does not define the meaning or scope of the “general good”, leaving its definition to each Member State according to its domestic legislation.
Sitoumusjäsenvaltio ei saa estää vakuutuksenottajaa tekemästä sopimusta direktiivin 73/267/ETY 6 artiklassa esitettyjen edellytysten mukaisesti toimiluvan saaneen vakuutusyrityksen kanssa, sikäli kuin tämä ei ole ristiriidassa sitoumusjäsenvaltiossa voimassa olevan yleistä etua koskevan lainsäädännön kanssa.
The Member State of the commitment shall not prevent a policy-holder from concluding a contract with an assurance undertaking authorized under the conditions of Article 6 of Directive 79/267/EEC, as long as that does not conflict with legal provisions protecting the general good in the Member State of the commitment.
Kaikkien muiden kansallisten oikeusjärjestelmien tavoin Yhdistyneen kuningaskunnan oikeusjärjestelmä käsittää rajaamattoman määrän säännöksiä, joilla pyritään suojelemaan yleistä etua, joka vaihtelee eri aikoina ja voi vaikuttaa vakuutustuotteiden luonteeseen, käytettäviin sopimusasiakirjoihin, vakuutustuotteiden markkinointiin ja mainostamiseen sekä yleisesti ehtoihin, joita vakuutusliiketoiminnan harjoittajien on noudatettava sitoumusjäsenvaltiossa.
As with any domestic legal system, the UK legal system includes an open-ended list of provisions aimed at protecting the general good, which varies from time to time and may affect the nature of the assurance products, the contract documents used, the marketing and advertising of those products and, more generally, the conditions under which the insurance business must be carried on in the Member State of the commitment.
Jotta tämä lainsäädäntö olisi yhdenmukaista yhteisön lain kanssa, sillä on pyrittävä suojaamaan etuja, joita kotijäsenvaltion säännöt eivät vielä turvaa, sitä on sovellettava syrjimättä kaikkiin kyseisessä jäsenvaltiossa toimiviin yhtiöihin ja sen on oltava objektiivisesti arvioituna tarpeellista ja suhteellista tavoitteeseen nähden.
Of course, to be compatible with Community law, such legislation must be aimed at protecting interests which are not already safeguarded by the rules of the home Member State , it must be applied without discrimination to all undertakings operating in that Member State and must be objectively necessary and in proportion to the objective pursued.
Yhdistyneen kuningaskunnan neuvoa-antavat viranomaiset eivät ole laatineet luetteloa asioista, joista yleisen edun katsotaan muodostuvan.
The UK advisory authorities did not prepared a list of conditions described as constituting the general good.
Sen sijaan ne laativat avoimen luettelon tärkeimmistä säädöksistä, joilla säännellään Yhdistyneessä kuningaskunnassa harjoitettavaa vakuutusliiketoimintaa.
Instead, they prepared a non-exhaustive list outlining the principal enactments which regulate insurance business in the UK .
Manner-Euroopan oikeusperinteisiin verrattuna Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä rajoitetaan vähemmän osapuolten sopimusoikeudellista riippumattomuutta keinona suojella yleistä etua.
In comparison with continental legal traditions, UK law tends to rely less on restrictions of the contractual autonomy of the parties as a means to protect the general good.
Tästä lähestymistavasta huolimatta Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntöön kuuluu suuri määrä säännöksiä, joilla pyritään suojelemaan yleistä etua.
Notwithstanding this approach, the UK does include a large number of provisions aimed at protecting the general good.
Ne sisältyvät vuoden 1982 vakuutusyhtiölain III osaan, jossa säädetään vakuutusliiketoiminnan harjoittamisesta ja joka sisältää myös säännöksiä vakuutusmainosten muodosta ja sisällöstä sekä tiedoista, jotka vakuutusyhtiöiden tai välittäjien on annettava vakuutuksenottajille ennen vakuutussopimuksen tekemistä.
These are included in Part III of the ICA 1982 on conduct of insurance business including provisions limiting the form and content of insurance advertising and provisions regulating the type of information that insurance companies or intermediaries must provide to policyholders before they enter into an insurance contract.
Tältä osin on keskeistä selvittää, täyttivätkö Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin, Saksan ja muiden maiden sääntelijät lainmukaisen velvollisuutensa suojella yleistä etua estämällä ELAS-yhtiötä myymästä vakuutussopimuksia vilpillisesti.
The issue here is whether the regulators in the UK, Ireland, Germany and other countries did not fulfil their legal duty to uphold the general good by preventing ELAS from mis-selling its policies.