natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kuten Lake (H1) kuitenkin totesi, " esteet sille, että... kansalainen saisi hyvityksen Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuinten kautta, ovat valtavat ". "
However, as Mr LAKE (H1) pointed out, " the obstacles in the way of ... a citizen obtaining redress in the UK courts are formidable ". "
Kansalaisen on pystyttävä todistamaan virkavallan väärinkäyttö sääntelijää vastaan, mikä on suunnattoman vaikeaa ", hän totesi.
Against the regulator, the citizen must prove misfeasance, which is a very high hurdle ", he said.
Vastaavasti myös Seymour totesi H7:ssä, että " julkiset elimet, kuten sääntelijä, nauttivat kuninkaallisten syytesuojaa, ja jäsenvaltiossa hallitusta vastaan nostetun vahingonkorvauskanteen pitäisi ylittää valtava oikeudellinen virkavallan väärinkäytön todistamiskynnys ". "
Likewise, Mr SEMOUR noted in H7 that " public bodies such as the regulator have Crown immunity from prosecution, and that action within the Member State against the Government for remedy would have to pass a high legal hurdle of proof of misfeasance ". "
Virkavallan väärinkäytöllä tarkoitetaan todellakin sitä, että hallitus voi tehdä jotain väärin, mutta se ei joudu siitä vastuuseen, ellei pystytä todistamaan, että se on tehnyt sen tahallaan.
Misfeasance means effectively that the Government could do something wrong, and is not liable, unless it can be proven it was done maliciously.
Se on valtavan vaikeaa " (Seymour, H7).
It is a major hurdle to get over " (Mr SEYMOUR, H7).
Lisäksi Lake (H1) korosti, että sääntelijää vastaan nostettu kanne aiheuttaisi huomattavan taloudellisen riskin vahinkoa kärsineille vakuutuksenottajille samaan tapaan kuin mitä on esitetty edellä mahdollisten yhtiöön kohdistuvien oikeudenkäyntien osalta.
In addition, Mr LAKE (H1) stressed that court action against the regulator would entail a considerable financial risk for aggrieved policyholders, similar to what has been noted above in relation to possible court proceedings against the Society.
EMAGin WE 44:ssä esitetään asiasta seuraava näkemys: " Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus tekee varmasti kaikkensa, jotta oikeudenkäyntikustannukset olisivat mahdollisimman korkeat ja jotta kaikki mahdolliset valitusprosessit käydään läpi – mihin liittyy se pelottava riski, että hallituksen oikeudenkäyntikustannukset määrätään kantelijoiden maksettaviksi.
WE 44 by EMAG makes the following observation in this regard: " The British Government can be relied upon both to maximise its legal costs and to use every available appeal process - with the intimidating risk of the Government’s legal costs being awarded against complainants.
Valiokunnan tietoon WE 71:ssä saatettujen neuvojen perusteella se päätti olla nostamatta kanteita.
Following the advice, which was made available to the committee in WE 71, it decided not to pursue such claims.
WE 71:ssä kuvataan useita mahdollisia kanteita vakavaraisuuden valvojia vastaan
WE 71 identified a number of potential claims against the prudential regulators
Vakavaraisuuden valvojia olivat tuohon aikaan kauppa- ja teollisuusasioiden valtiosihteeri, joka käytti valtuuksiaan kauppa- ja teollisuusministeriön kautta (tammikuun 5. päivään 1998) ja sen jälkeen valtiovarainministeriö, jonka tehtävät ulkoistettiin rahoituspalveluviranomaiselle (FSA). ja arvioidaan niiden menestymisen todennäköisyyttä:
Prudential regulators at the relevant time were the Secretary of State for Trade and Industry acting through the Department of Trade and Industry (up to 5th January 1998) and thereafter HM Treasury, the relevant functions of which were contracted out to the Financial Services Authority (FSA). and assessed the likelihood that these could be successful:
· Vuoden 1982 Insurance Companies Act -lain (ICA) mukaisten lakisääteisten velvoitteiden rikkominen.
· Breach of statutory duty under the Insurance Companies Act 1982 (ICA).
WE 71 katsoo, että yhtiö ei voi nostaa kannetta tässä asiassa, " sillä i) ei voida sanoa, että sääntelijä ei olisi harkinnut, käyttääkö se ICA 1982 -lain mukaisia väliintulovaltuuksiaan, tai että järkevä vakavaraisuuden valvoja ei olisi voinut toimia niin kuin se teki, ja ii) ICA 1982 -laissa yhtiölle ei suoda yksityisoikeudellisia oikaisukeinoja ".
WE 71 considers that the Society does not have any claim in this regard, " since (i) it cannot be said that the regulator failed to consider whether to exercise its powers of intervention under the ICA 1982 or that no rational prudential regulator could have acted in the way in which it did; and (ii) the ICA 1982 does not confer private law remedies on the Society ".
· WE 71:n mukaan yhtiö ei voisi nostaa kannetta myöskään common law -tapaoikeuden laiminlyönnistä, " sillä i) raportissa ei ole mitään, mikä osoittaisi, että jokin, minkä vakavaraisuuden valvojat tekivät tai jättivät tekemättä, ylittäisi niiden toimivallan, ja ii) sääntelijöillä ei ole velvollisuutta suojata yhtiötä mahdollisilta menetyksiltä, joita se saattoi kärsiä raportissa mainittujen vakavaraisuuden valvonnassa ilmenneiden puutteiden seurauksena ".
· According to WE 71, the Society would not have a claim in common law negligence either, " since (i) there is nothing in the Report to indicate that anything which the prudential regulators did, or forbore from doing, fell outside the ambit of their powers; and (ii) the regulators had no duty to hold the Society harmless from any loss which it might have suffered as a result of the shortcomings in prudential regulation identified in the Report ".
· Virkavallan väärinkäytössyytteetkään eivät tuskin menestyisi WE 71:n mukaan: " Mikään... ei viittaa siihen, että vakavaraisuuden valvojien palveluksessa työskentelevät henkilöt olisivat käyttäneet valtuuksiaan laittomasti, tahallisessa yhtiön vahingoittamistarkoituksessa tai täysin piittaamatta vahingon mahdollisuudesta. "
· Claims for misfeasance in public office would also be unlikely to succeed, according to WE 71: " There is nothing ... to suggest that any one or more of the individuals employed by the prudential regulators exercised power unlawfully, specifically intending to injure the Society, or with reckless indifference to the possibility of such injury. "
Vuoden 1986 rahoituspalvelulain (FSA) mukaan liiketoiminnan sääntelijään
Pursuant to the Financial Services Act 1986 (FSA), the conduct of business regulator
Liiketoiminnan sääntelijänä toimi tuolloin Personal Investment Authority, jonka tehtävät oli ulkoistettu FSA:lle. liittyy rajattu lakisääteinen koskemattomuus.
The conduct of business regulator at the relevant time was the Personal Investment Authority, the relevant functions of which were contracted out to the FSA. has limited statutory immunity.
Sitä vastaan ei siten voida FSA 1986 -lain mukaan nostaa kannetta, ellei toimea tai laiminlyöntiä voida osoittaa tehdyn vilpillisessä mielessä (ks. ES 3
Thus, claims against it are precluded by the FSA 1986 unless the act or omission is shown to have been done in bad faith (see ES 3
Sivu 92. ).
Page 92. ).
Sivu 18. todetaan lopuksi, että " vahinkoa kärsineelle vakuutuksenottajalle olisi suunnaton tehtävä todistaa vähintäänkin se, että sääntelijä tiesi toimien laittomuuden ja vahingon aiheutumisen mahdollisuuden ".
Page 18. concludes that " an aggrieved policyholder would face a Herculean task as he would have to prove, at the very least, knowledge of illegality and of probability of injury on the part of the regulator ".
WE 71:n kirjoittajat korostavat, että " meidän nähdäksemme asiassa ei ole mitään... millä voisi perustella vilpillistä toimintaa. "
The authors of WE 71 point out that " we do not consider there to be anything ... to support a claim of bad faith. "
Vahinkoa kärsineillä vakuutuksenottajilla ei siten Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännön perusteella näytä olevan mitään realistisia mahdollisuuksia onnistua saamaan sääntelyviranomaisia vastuuseen menetyksistään.
Hence, on the basis of UK law, there does not appear to be any realistic prospect for aggrieved policyholders to be successful in making the regulatory authorities liable for their losses.
Onkin oletuksenmukaista, ettei saatujen tietojen mukaan sääntelijää vastaan ole toistaiseksi nostettu yhtään kannetta.
Unsurprisingly, the evidence obtained suggests that no case has been brought against the regulator so far.
ES 3:n mukaan
According to ES 3
Sivu 105. on olemassa perustellut syyt sille, miksi sääntelijän vastuu myönnetään vain äärimmäisissä tilanteissa: " Rahoituspalvelualan sääntely on hyvin monimutkainen ala... ja sääntelijä joutuu tavoittelemaan ja sovittelemaan yhteen monia erilaisia ja joskus ristiriitaisia päämääriä, joita ovat sijoittajan suojeleminen, markkinoiden vakaus ja markkinoiden toimintakyky.
Page 105. , there are good reasons why regulatory liability should be recognised only in exceptional circumstances: " The regulation of the financial services industry is a highly complex matter ... and the regulator is called upon to pursue and balance a number of divergent and sometimes contradictory objectives, including investor protection, market stability and market efficiency.
Tästä syystä sillä on oltava laaja harkintavalta tehtäviään suorittaessaan, jotta se voi asettaa kilpailevat tavoitteet tärkeysjärjestykseen yleisen edun vaatimusten mukaisesti.
It must therefore enjoy wide discretion in the exercise of its functions so as to be able to prioritize competing objectives as the public interest requires.
Sen harkintavaltaa ei saisi rajoittaa pelko siitä, että jos linjausvalinta osoittautuu vääräksi tai laittomaksi, se voidaan saattaa vastuuseen aiheutuneista vahingoista. ...
Its discretion should not be fettered by the fear that, in case a policy choice proves wrong or unlawful, it may be liable in damages. ...
Lisäksi jos vahingonkorvauskanne menestyy, kustannukset kattaa viime kädessä veronmaksaja. "
Furthermore, where an action in damages is successful, it is ultimately the taxpayer who is called upon to cover the costs. "
Näistä syistä valvojien vastuuvelvollisuus on rajattu kaikissa EU:n jäsenvaltioissa, tosin eri tasoiseksi.
For these reasons, supervisory liability is restricted in all EU Member States, albeit to varying degrees.
Säädösteksteissä tämä poikkeusluonne ilmaistaan vaatimuksilla, jotka koskevat esimerkiksi "vilpillistä toimintaa" (esim. Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) tai "törkeää laiminlyöntiä" (Ranska).
In normative terms, the exceptional character is expressed through requirements such as 'bad faith' (e.g. Ireland, UK) or 'gross negligence' (France).
ES 3:n kirjoittajat kuitenkin uskovat, että edellä esitetyistä seikoista huolimatta rahoituspalvelujen sääntelijöiden täydellinen lakisääteinen koskemattomuus ei olisi toivottavaa.
The authors of ES 3, however, believe that despite the points made above, complete regulatory immunity of financial services regulators would not be desirable.
ES 3 toteaa tässä yhteydessä, että " törkeän laiminlyönnin tai harkintavallan ilmeisen ja vakavan väärinkäytön käsitteet ovat parempia arviointiperusteita kuin vilpillisen toiminnan käsite (jota sovelletaan Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä), sillä ne eivät riipu sääntelijän motiiveista ja johtavat siten todennäköisemmin objektiiviseen arvioon " (ES 3
In this context ES 3 states that " the concept of gross negligence or manifest and grave disregard of discretionary powers provides a better criterion than the concept of bad faith [which applies under UK law] because it is not reliant on the motives of the regulator and is more susceptible to objective determination " (ES 3
Sivu 106. ).
Page 106. ).
Hän toteaa myös, että " sääntelytehtävät ja valvontatehtävät voitaisiin erottaa toisistaan; olisi helpompaa asettaa sääntelijä vastuuseen operationaalisella valvontatasolla tehdyistä päätöksistä kuin päätöksistä, joihin liittyy sääntelypolitiikan valintoja. "
He also notes that " a distinction may ... be drawn between regulatory functions and supervisory functions; it would appear easier to hold a regulator liable for decisions made at the operational level of supervision rather than for decisions involving regulatory policy choices. "
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on lakisääteinen, Financial Services and Markets Act -lailla (rahoituspalvelu- ja -markkinalaki, FSMA) perustettu rahasto valtuutettujen rahoituspalveluyhtiöiden asiakkaiden viimeisenä turvana.
The UK has a statutory fund of last resort for customers of authorised financial services firms, set up by the Financial Services and Markets Act (FSMA).
Se muodostaa rahoituspalveluja koskevan korvausjärjestelmän (Financial Services Compensation Scheme, FSCS), josta voidaan maksaa korvauksia, jos vakuutusyhtiö on varaton eli sen varat eivät riitä vaateiden maksamiseen tai se on julistettu maksukyvyttömäksi.
This is the Financial Services Compensation Scheme (FSCS), which can pay compensation if an insurer is in default, i.e. has insufficient assets to meet claims or is insolvent.
FSCS rahoitetaan FSA:n valtuuttamilta yrityksiltä perittävillä maksuilla.
The FSCS is funded by levies on firms authorised by the FSA.
WE 6:ssa
In WE 6
Sivu 5. lainataan silloista valtiovarainministeriön raha-asiainsihteeriä Ruth Kellyä, joka sanoo: “ Mikäli Equitable Life otetaan maksukyvyttömyysmenettelyyn, rahoituspalveluja koskevan korvausjärjestelmän muodostama lakisääteinen turvaverkko korvaa 90 prosenttia taatuista vakuutusarvoista ".
Page 5. , the then Financial Secretary to the Treasury, Ruth Kelly, is quoted as saying: “ In the event that Equitable Life were to be subject to insolvency proceedings, there is now a statutory safety net, provided by the financial services compensation scheme, which would pay out 90 per cent of guaranteed policy values ".
Järjestelmä ei kuitenkaan ollut Equitable Lifen uhrien käytettävissä, koska yhtiötä ei koskaan julistettu maksukyvyttömäksi.
However, the scheme was not available to Equitable Life victims, since the company was never declared insolvent.
Vakuutuksenottajat väittivät, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen tarkoituksena oli " pitää Equitable Life hengissä hinnalla millä hyvänsä... jotta rahoituspalveluja koskevalle korvausjärjestelmälle ei aiheutuisi kuluja; jotta muulle rahoituspalvelualalle ei koituisi kustannuksia " ja näin " vältettiin maksukyvyttömyyttä hinnalla millä hyvänsä... sen varmistamiseksi, että menetykset... jäävät sijoittajien maksettaviksi " (Weir, H2).
Policyholders alleged that it has been the intention of the UK government " to keep Equitable Life afloat at any price ... avoiding any cost to the Financial Services Compensation Scheme; avoiding any cost to the rest of the financial services industry ", and thus " avoiding insolvency at any price ... to ensure that the losses ... are borne by the investors " (Mr WEIR, H2).
Weir (H2) väitti, että kompromissin tekohetkellä vuoden 2002 alussa ELAS oli todellisuudessa " teknisesti maksukyvytön ", mutta " sitä pidettiin hengissä, jotta hallitus tai rahoituspalveluala eivät joutuisi sen takuumiehiksi ". "
Mr WEIR (H2) claimed that at the time of the compromise in early 2002, ELAS was actually " technically insolvent ", but " it was being kept on life support to avoid the government or the financial services industry having to bail it out ". "
Strategiana oli todellakin pitää lampaat karsinassa siihen saakka, että ne voitaisiin teurastaa " (Weir, H2).
Effectively, the strategy was to keep the sheep in the pen long enough for them to be slaughtered " (Mr WEIR, H2).
Seymour esitti samansuuntaisen näkemyksen H7:ssä: " Kun ymmärrettiin, että ELAS ei voisi hoitaa välittömiä sopimusvelvoitteitaan omin varoin, alettiin keskustella vakuutusturvarahastosta, joka olisi perinyt veron tai maksun kaikilta muilta vakuutusyhtiöiltä korvauksien maksamiseksi ELASin vakuutuksenottajille.
Mr SEYMOUR struck a similar note in H7: " When it was realised that ELAS could not match its immediate contractual liabilities to its assets, discussions started as to the insurance rescue fund, which would have entailed a tax or levy on all other insurance companies to compensate ELAS policyholders.
Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäätäjä hyväksyi sen jälkeen järjestelmän, joka käsitti viisi vuotta teoreettisia tulevia voittoja lakkautetun yhtiön – ELASin – tilien tasapainottamiseksi, minkä seurauksena korvausrahaston hyödyntämisestä tuli mahdotonta ."
The UK regulator then approved a system of including five years of theoretical future profits to balance the books of a closed company – ELAS – thus rendering impossible access to the compensation fund ."
ELAS torjuu nämä väitteet ja toteaa, että rahasto ei koskaan ollut "teknisesti maksukyvytön" (ks. WE-CONF 5
ELAS rejects these allegations, stating that the fund has never been 'technically insolvent' (see WE-CONF 5
Myös Daykin ja Strachan (H4) korostivat, että yhtiö on aina ollut maksukykyinen.
Mr DAYKIN and Mr STRACHAN (H4) also emphasised that the company has always been solvent.
Thomson ilmoitti, että " maksukyvyttömyys liittyy yhtiön kykyyn maksaa takuitaan; vaikka yhtiön solvenssitilanne on äärimmäisen tiukka melko pitkään, noin vuoteen 2003, uskon silti edelleen, että se ei nähdäkseni missään vaiheessa ollut maksukyvytön (H8)."
Mr THOMSON pointed out that " the insolvency question relates to the capacity of the company to pay its guarantees; while the solvency position of the company was extremely thin for quite a long period up until about 2003, I still believe that it was never insolvent at any point in time that I can identify (H8)."
H2:ssa Thomson esitti lisäksi, että oli " yhteisen edun mukaista, että yhtiötä ei julisteta maksukyvyttömäksi ".
In H2 Mr THOMSON furthermore suggested that there has been " a common interest that we do not want to see the company to become insolvent ".
Hänen mukaansa jos yhtiö olisi julistettu maksukyvyttömäksi, vakuutuksenottajien näkymät olisivat olleet huomattavasti huonommat.
According to him, had the company become insolvent, the prospects for policyholders would have looked substantially worse.
H8:ssa hän toisti näkemyksensä: " On esitetty, että olisi ollut parempi yhtiölle, jos se olisi julistettu maksukyvyttömäksi.
In H8 he repeated this view: " There is the suggestion that it would have been better for the Society to become insolvent.
Tätä vaihtoehtoa käsiteltiin kompromissijärjestelyyn liittyvissä asiakirjoissa vuonna 2001 ja tuolloin oli selvää, kuten on nytkin, että selvitystila olisi johtanut paljon epätyydyttävämpään tulokseen vakuutuksenottajien kannalta ."
This option was dealt with in the documentation for the Compromise Scheme in 2001 and it was obvious then, and it remains so now, that liquidation would have produced a much less satisfactory outcome for policyholder ."
Strachan (H4) kommentoi päätöstä olla lakkauttamatta Equitable Life -yhtiötä toteamalla, että FSA:n mukaan " kaiken kaikkiaan noin miljoonan Equitablen tämänhetkisen vakuutuksenottajan etuja palveli paremmin se, että yhtiön annettiin... jatkaa uutta liiketoimintaa ".
Regarding the decision not to close Equitable Life, Mr STRACHAN (H4) pointed out that the FSA considered that " on balance, the interests of the one million or so existing Equitable policyholders were better served by allowing the company ... to continue for new business ".
Lord Penrose toteaa asiasta seuraavaa: " Ylähuoneen päätöksen jälkeen pohdittiin, pitäisikö yhtiö lakkauttaa, ja sääntelijöillä oli vastassaan kilpailevia etuja.
In this respect, Lord PENROSE notes the following: " Following the House of Lords' decision, when considering whether the Society should close, regulators were faced with competing interests.
On oikeutettu ja tarpeellinen osa vakavaraisuuden valvontaa, että nykyisten ja mahdollisten vakuutuksenottajien edut yritetään saada tasapainotettua, enkä katso sääntelijöiden toimineen väärin päätyessään siihen johtopäätökseen, johon he päätyivät, vaikkakin pidän valitettavana sitä, että FSA:ssa ja GAD:ssa ei ollut riittävästi riippumatonta asiantuntemusta ja yhtiön liiketoiminnan ymmärtämystä siihen, että niiden varmuus kaupan toteutumisesta olisi ollut perusteltu.
It is a legitimate and necessary part of prudential regulation that the interests of existing and potential policyholders may need to be balanced, and I do not find fault with the regulators for arriving at the conclusion that they did, although I am concerned that FSA and GAD did not have sufficient independent knowledge and understanding of the Society's business to justify their confidence that a sale could be achieved.
Sääntelijät toimivat kuitenkin sen olettamuksen varassa, että jos joku kärsisi päätöksestä olla lakkauttamatta yhtiötä, hän voisi saada korvauksen.
However, the regulators proceeded on an assumption that if anyone were disadvantaged by a decision not to close the Society, compensation would be available.
Oikeudellista varmuutta tämän toteutumisesta ei kuitenkaan haettu eikä asiaan liittyviä oikeudellisia kysymyksiä tutkittu.
No legal assurance was sought that this would be so, and there was no examination of the legal issues involved.
Sitä ei todistetusti ymmärretty, että jos korvausvaatimukset hyväksyttäisiin, ne kustannettaisiin voittoa tuottavasta rahastosta, eikä kukaan pyrkinyt arvioimaan riskiä, jolle mahdolliset vakuutuksenottajat altistuisivat johtuen liikkeenjohdon liiketoiminnan jatkamiseen vaatimasta voitosta.
There was no recognition recorded that if compensation claims were sustained, those claims would be at the expense of the with profits fund, nor any attempt to quantify the risks to which potential policyholders were exposed relative to the benefit claimed by management for continuing to trade.
Mitään sellaisia toimenpiteitä ei harkittu, jotka olisivat voineet lieventää myöhempiä väärien tietojen antamiseen perustuvia vaateita.
No consideration was given to measures that might have mitigated the potential for subsequent claims of misrepresentation.
Yhtiön annettiin jatkaa mainostamista, joten uusia tai täydentäviä vakuutuksia yhtiöstä ottaneet asiakkaat tekivät niin kutsusta eivätkä täysin vapaaehtoisesti, ilman että heille olisi kerrottu tähän liittyvistä riskeistä.
The Society was permitted to continue its advertising, and so those taking new or further policies with the Society did so by invitation and not as mere volunteers without the risks of doing so being made known to them.
Nk. "maxwellisaation" aikana esitettiin, että sääntelijöiden toimien ja tuotemyyntiin liittyvien päätösten arvostelussa ei annettu riittävää painoarvoa FSA:n valtuuksille vaatia järjestelyä, jonka puitteissa vahinkoa kärsineet vakuutuksenottajat saisivat korvauksen ilman oikeudenkäynnin tarvetta.
In the course of maxwellisation it has been represented that criticism of regulators' actions and decisions relating to product sales fails to give adequate weight to FSA's power to require a scheme under which affected policyholders would be compensated without need for litigation.
Tässä unohdetaan kuitenkin se, että toimiin olisi voitu ryhtyä etukäteen uusien tulokkaiden suojelemiseksi.
This misses the point that steps could have been taken to protect late joiners in advance.
Yhtiö vaati heitä ilmoittamaan kaikki mahdolliset yrityksen myynnistä saatavat voitot.
The Society required them to disclaim any potential benefit from the sale of the business.
Kohtuullinen vastine olisi voinut olla heidän suojelemisensa menetyksiltä sallimalla mahdollisuus siirtyä ulos rangaistuksetta, jos myynti epäonnistuu.
A reasonable counterpart would have been to have protected them from loss by allowing an option to transfer out without penalty in the event of the sale process failing.
Näin olisi hahmotettu riskiryhmän suojelun tarve sen sijaan, että jouduttiin pohtimaan jälkikäteen maksettavia korvauksia " (WE 16
Thought for the cohort at risk would have identified the need for protection rather than ex post facto compensation " (WE 16
Sivut 724 ja 725. ).
Pages 724 and 725. ).
Kuten edellä on mainittu, uhrien joukossa on satojatuhansia henkilöitä, jotka olivat ostaneet vakuutuksia Yhdistyneen kuningaskunnan ulkopuolella.
As mentioned above, there are several thousand victims who had purchased policies outside the UK.