natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Osoitettu kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan lausunnossa (tarkistus 3) ja hyväksytty johdanto-osan 1 kappaleeseen tehtynä tarkistuksena. .
As evidenced in the Opinion of the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs (Amendment 3), adopted as an amendment to Recital 1. .
Vuoden 1993 direktiivi
The 1993 Directive
Maastrichtin sopimuksen seurauksena vuoden 1993 säädöksessä pyrittiin sopimaan yksityiskohtaisista järjestelyistä ja " poistamaan kansallisuutta koskeva vaatimus, joka tällä hetkellä on useimmissa jäsenvaltioissa näiden oikeuksien harjoittamisen edellytys"
Consequent on Maastricht, the 1993 legislation sought to lay down detailed arrangements in order to ‘abolish the nationality requirement which currently has to be satisfied in most Member States in order to exercise those rights’
Neuvoston direktiivin 93/109/EY johdanto-osan neljäs kappale. .
Fourth recital of Council Directive 93/109/EC. .
Direktiivissä 93/109/EY noudatetaan kuuliaisesti toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita, minkä vuoksi siinä ei yhdenmukaisteta kansallisia vaalijärjestelmiä.
Directive 93/109/EC, duly respecting the principles of subsidiarity and proportionality, stopped way short of harmonising national electoral systems.
Siinä pyritään kunnioittamaan kansalaisen oikeutta valita, haluaako hän harjoittaa vaalioikeuksiaan, ja tulkitaan perustamissopimusta kapea-alaisesti yhdistämällä kaksi erillistä oikeutta eli äänestysoikeus ja vaalikelpoisuus.
However, while trying to respect the freedom of the citizen to choose where to exercise his or her electoral rights, it chose to interpret the Treaty narrowly by conflating the two specific rights, the right to vote and the right to stand as a candidate.
Kun on kyse äänestysoikeudesta, hyvin monet henkilöt voivat rekisteröityä äänestäjiksi useammalla kuin yhdellä alueella eri asuinpaikoissa sekä kotivaltiossa että muissa jäsenvaltioissa.
As far as the right to be on the electoral roll is concerned, it is the case that very many people can be registered to vote in more than one place at different residencies both within their own and other member states.
Tällä säädöksellä pyrittiin varmistamaan, että useammista rekisteröitymisistä huolimatta kansalaiset äänestävät kuitenkin vain kerran.
The legislation sought to ensure that, despite multiple registrations, the citizen actually voted only once.
Samaa lähestymistapaa sovellettiin vaalikelpoisuuteen.
It applied the same approach to candidature .
Vuonna 1993 otettiin käyttöön monimutkainen tietojenvaihtojärjestelmä, jossa (i) kansalaisen, joka haluaa kirjautua äänestäjäksi tai ehdokkaaksi, on toimitettava tavallisen henkilöllisyys- ja asuinpaikkatodistuksen lisäksi virallinen ilmoitus aikeestaan äänestää tai asettua ehdokkaaksi vain kerran, ja jos hän haluaa asettua ehdokkaaksi, kotivaltion toimivaltaisen viranomaisen myöntämä virallinen todistus siitä, että hänen vaalikelpoisuuttaan ei ole hylätty; (ii) asuinvaltion viranomaisten on tarkistettava, onko kyseinen henkilö menettänyt oikeuden harjoittaa vaalioikeuksiaan kotivaltiossa, ja joka tapauksessa niiden on ilmoitettava kotivaltiolle äänestäjiksi ja ehdokkaiksi asuinpaikassaan rekisteröityneiden kansalaistensa henkilöllisyys; ja (iii) kotivaltion viranomaisten on varmistettava, että samat henkilöt eivät äänestä tai asetu ehdokkaaksi kotivaltiossa.
In 1993 a complicated system of information exchange was put in place whereby (i) the citizen wishing to enrol has to provide, beyond the normal identity and residency checks, a formal declaration of his or her intention to vote or to stand only once, and, if wishing to be a candidate, an official attestation from a competent authority of the home state that he or she is not disqualified from standing; (ii) the authorities in the member state of residence have to check whether the individual is banned from exercising his or her electoral rights in their home member state and, in any case, they have to inform the home member state of the identity of its nationals registered to vote and stand in their place of residence; and (iii) the authorities of the home state have to ensure that the same individuals do not vote or stand at home.
Joitakin ongelmia
Some problems
Käytännön kokemusten perusteella hallinnolliset menettelyt tarvittavaa tietojenvaihtoa varten ovat liian vaivalloisia toimiakseen tehokkaasti tai ajoissa.
Practical experience suggests that the administrative procedures for the necessary information exchange are too cumbersome either to work efficiently or to be effective in time.
Erityisesti vaatimus virallisen todistuksen toimittamisesta ehdokkaaksi asettumisoikeudesta vaikuttaa olevan ylitsepääsemätön este useimpien jäsenvaltioiden tapauksessa.
In particular, the need to provide a formal attestation of eligibility to stand as a candidate proves to be an insurmountable obstacle in the case of most member states.
On selvää, että vaalilaki ja sen kansallinen ja/tai hajautettu paikallinen valvonta vaihtelee erittäin suuresti EU:n 27 jäsenvaltiossa ja vastaavasti näiden kansallisten käytäntöjen lähentäminen toisiinsa, jota EU ajaa, olisi hyvin aikaavievää, kallista ja tungettelevaa.
It has become clear that electoral law and its national and/or decentralised local supervision remain hugely diverse across the EU-27, and, equally, that approximation of these national practices championed by the EU would be very time-consuming, costly and intrusive.
Erityisongelmia ovat toimivaltaisen viranomaisen yksilöiminen, tietojen esitysmuoto, määräaikojen puuttuminen ja translitterointi.
Specific problems relate to the identification of the competent authority, the formatting of data, lack of deadlines, and transliteration.
Kuten tiedetään, Euroopan parlamentin vaalien äänestysprosentti on laskenut tasaisesti vuoden 1979 63 prosentista alle 46 prosenttiin vuonna 2004.
As we know, turnout in the European Parliamentary elections has fallen steadily from 63% in 1979 to below 46% in 2004.
Vaikka tarkkoja tietoja on vaikea saada, vaikuttaa siltä, että hyvin harvat EU:n kansalaiset ovat rekisteröityneet äänestäjiksi kotivaltionsa ulkopuolella.
Although accurate data is hard to come by, it appears that very few EU citizens have been registering to vote outside their home state.
Vuonna 2004 ehdokkaaksi asettui vain 57 henkilöä, jotka eivät olleet kyseisen valtion kansalaisia.
In 2004 only 57 non-nationals stood as candidates
Yhteensä 8 974 ehdokkaasta.
Out of a total of 8974 candidates. .
Komission tutkimuksissa on kuitenkin todettu, että kotivaltionsa ulkopuolella äänestämään halukkaiden henkilöiden määrä kasvaa jatkuvasti
Nevertheless, the Commission's research has identified a gradual rise in the number of people wishing to exercise their right to vote outside their home state
Komission summittaisten lukujen perusteella määrä on kaksinkertaistunut vuosina 1994–2004. .
The Commission's tentative figures suggest a doubling of the number from 1994 to 2004. .
Vuoden 2004 laajentumista seuranneen väestön kasvavan liikkuvuuden myötä voidaan olettaa, että tämä suuntaus jatkuu.
With the increased mobility of the population subsequent to the 2004 enlargement, we can expect that trend to continue.
Yksi syy tällaiseen vähäiseen osallistumiseen on toistaiseksi ollut se, että henkilöitä, jotka eivät ole asuinvaltionsa kansalaisia, ei rohkaista liittymään – joissain tapauksissa heitä jopa estetään liittymästä – poliittisten puolueiden jäseniksi asuinvaltiossaan.
One reason for such low participation to date is that non-nationals are discouraged ‑ and in some cases even prohibited ‑ from joining political parties in their state of residence.
Komissio on syystä huolestunut tästä tilanteesta, ja parlamentin olisi tuettava kaikkia lisäponnisteluja, joilla muille kuin kansalaisille tiedotetaan heidän vaalioikeuksistaan (direktiivin 93/109/EY 12 artiklan mukaisesti).
The Commission is right to be concerned about this state of affairs, and Parliament should encourage all further efforts to inform non-nationals of their electoral rights (under Article 12 of Directive 93/109/EC).
Poliittisten puolueiden tulisi ottaa vastaan kaikki EU:n kansalaiset heidän kansalaisuudestaan riippumatta.
Political parties should be welcoming to all EU citizens whatever their nationality.
Euroopan tason poliittisten puolueiden erityisenä velvollisuutena on rohkaista EU:n kansalaisia osallistumaan aktiivisesti Euroopan unionin poliittisiin prosesseihin.
Political parties at European level have a particular duty to encourage the active engagement of EU citizens in the political processes of the European Union;
Toteutettuaan tutkimuksen vuoden 2004 vaaleista ja kuultuaan laajalti monia tahoja komissio toteaa, että äänestämisestä useamman kuin kerran Euroopan parlamentin vaalien aikana on hyvin vähän todisteita
Having conducted its study of the 2004 elections and having consulted widely, the Commission concludes that there is very little evidence of double voting in European Parliamentary elections
Pikemminkin voitaisiin todeta, että pula edes kerran äänestävistä henkilöistä on suurempi ongelma kuin uhka siitä, että äänestetään useammin kuin yhden kerran. .
Rather, it might be said that the lack of people voting once is more of an issue than the threat of people voting twice (or more). .
Se harkitsi eri vaihtoehtoja, muun muassa nykyisen järjestelmän säilyttämistä, joka säilyttäisi vähäisenä niiden henkilöiden määrän, jotka haluavat harjoittaa EU:n kansalaisuuden heille suomia laajempia vaalioikeuksiaan.
It considered a number of options, including staying with the present system with its depressing effect on the number of individuals choosing to exploit their wider electoral rights as derived from EU citizenship.
Komissio ehdottaa näin ollen toimia, joiden tarkoituksena on yksinkertaistaa menettelyjä ja keventää vaaliviranomaisiin ja yksilöihin kohdistuvaa taakkaa.
The Commission therefore proposes a number of measures designed to simplify the procedure and to lessen the burden on electoral authorities and individuals.
Siinä ehdotetaan nykyisen tietojenvaihtojärjestelmän poistamista mutta säilytetään erilliset ilmoitukset olla äänestämättä tai asettumatta ehdokkaaksi useammin kuin kerran, vahvistetaan jälkikäteen tehtäviä tarkistuksia ja lisätään rikkomuksista määrättäviä seuraamuksia.
It proposes to scrap the current information exchange system but maintain the individual declaration not to vote or stand twice, strengthen ex-post checks and increase penalties for infringement.
Myös erityinen todistus vaalikelpoisuudesta poistetaan.
The special attestation of eligibility for candidates would also be abolished.
Esittelijän mielestä parlamentin olisi kannatettava näitä teknisiä ehdotuksia varauksetta.
In the view of the rapporteur, Parliament should welcome these technical proposals without reservation.
Parlamentin olisi myös kannatettava pyrkimystä näiden muutosten voimaan saattamisesta ajoissa ennen vuoden 2009 vaaleja, uudelleentarkastelulausekkeen sisällyttämistä vuoden 2009 jälkeen ja jäsenvaltioiden velvoitetta ilmoittaa komissiolle, miten ne aikovat saattaa direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään.
Parliament should also welcome the intention to give effect to these changes in time for the 2009 elections, the inclusion of a revision clause post-2009, and the requirement for member states to inform the Commission about how they transpose the directive into national law.
Parlamentin olisi vaadittava, että komissio pitää sen hyvin ajan tasalla direktiivin kansalliseen lainsäädäntöön sisällyttämisen etenemisestä.
Parliament should insist that it is kept fully informed by the Commission about the progress of transposition.
Parlamentin tavoitteet
Parliament’s objectives
Vaikka parlamentilla ei olisikaan vaikeuksia hyväksyä ehdotettujen muutosten teknistä sisältöä, jäljelle jää edelleen primaarioikeuden tulkinta, joka esittelijän mielestä on erittäin kapea-alainen, kun on kyse oikeudesta asettua ehdokkaaksi muussa kuin kotivaltiossaan.
While Parliament would have no difficulty with the technical substance of the changes proposed, there remains the matter of the interpretation of the primary law which interpretation, in the view of the rapporteur, is excessively narrow in respect of giving effect to the right to stand as a candidate in a member state other than one’s own.
Ongelma on erityisen ajankohtainen niiden mahdollisten ehdokkaiden osalta, joilla on kaksoiskansalaisuus.
The problem is particularly acute with respect to potential candidates who hold dual nationality.
Parlamentin etujen mukaista on maksimoida niiden henkilöiden määrä, jotka haluavat harjoittaa vaalioikeuksiaan täysimääräisesti.
Parliament’s interest is in maximising the number of people who choose to exercise their electoral rights to the full.
Nyt kun kansalaiset liikkuvat entistä enemmän yli unionin sisärajojen, on suotavaa tehdä vaalioikeuksista mahdollisimman siirrettäviä yhtenäisillä poliittisilla markkinoilla.
In the age of increased citizen mobility across the internal frontiers of the Union, it is desirable to make electoral rights as portable as possible within the single political market.
Muistutettakoon, että vuoden 1976 säädöksessä kielletään äänestäminen useammin kuin kerran (9 artikla).
One recalls that the 1976 Act prohibits double voting (Article 9).
Siinä ei kielletä asettumista ehdokkaaksi useammassa kuin yhdessä vaalipiirissä.
It does not prohibit standing as a candidate in more than one electoral constituency.
Kysymys ehdokkuudesta jää näin ollen ratkaistavaksi kansallisessa lainsäädännössä (8 artikla).
The matter of candidature, therefore, remains a matter for national law (Article 8).
Tässä direktiivissä kuvattujen EY:n perustamissopimuksen 19 artiklan 2 kohdan mukaisten "yksityiskohtaisten järjestelyjen" soveltaminen olisi rajattava ehdottomasti välttämättömiin toimenpiteisiin, jotta varmistetaan kaksi tavoiteltua oikeutta – eli äänioikeus ja vaalikelpoisuus muussa kuin kotijäsenvaltiossa.
The ‘detailed arrangements’ prescribed for this Directive in Article 19(2) must be limited to what is strictly necessary to give effect to the two intended rights – that is, both to vote and to stand in a state other than one’s own.
Tähän sisältyvät jäsenvaltioiden järjestelyt, joilla varmistetaan, että lainsäädäntöä noudatetaan.
This includes arrangements for member states to ensure that the law is observed.
Neuvosto ei kuitenkaan voi ottaa EU:n tasolla käyttöön muita tai laajempia vaalikelpoisuutta koskevia ehtoja kuin mitä kansallisessa lainsäädännössä edellytetään.
The Council may not, however, introduce new conditions at the EU level for the exercise of the right to stand as a candidate other than or beyond those foreseen in national law.
Direktiivi 93/109/EY on näin ollen suhteeton ainakin kolmesta näkökulmasta.
Directive 93/109 is therefore disproportionate in at least three respects.
Ensinnäkin sen 3 artiklan b kohdan mukaan kansalaisella on äänioikeus ja vaalikelpoisuus, "jolleivät he ole 6 tai 7 artiklan mukaan menettäneet näitä oikeuksia".
First, according to its Article 3(b), the citizen can vote or stand ‘unless deprived of those rights pursuant to Articles 6 and 7’.
Direktiivin 7 artiklassa todetaan, että asuinvaltion on estettävä kansalaista äänestämästä, jos osoitetaan, että kyseinen henkilö on menettänyt tämän oikeuden kotivaltiossa "yksittäistä siviili- tai rikosasiaa koskevan päätöksen vuoksi".
Under Article 7 the state of residence is obliged to stop a citizen from voting as soon as it is proven that this person is deprived of those rights ‘through an individual civil law or criminal law decision’ in the home state.
Asuinvaltion on ryhdyttävä tällaisiin ennaltaehkäiseviin toimiin riippumatta siitä, olisiko kyseinen henkilö menettänyt vaalioikeutensa kyseisen asuinvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti samasta rikkomuksesta ja samalla tavoin.
The state of residence must take such preventative action regardless of whether the individual would have been deprived of his or her electoral rights according to the national law of the state of residence concerned for the same misdemeanour and in the same manner.
Asuinvaltio ei saa käyttää harkintavaltaansa tapauskohtaisesti kansallisen lainsäädäntönsä perusteella.
The state of residence is not entitled to use its discretion on a case by case basis in the light of its own national legislation.
Näin ollen yksilöä voidaan perusteettomasti rangaista ja syrjiä hänen kansalaisuutensa perusteella.
Therefore, it could be that an individual is unfairly penalised and discriminated against on the grounds of his or her nationality.
Lisäksi direktiivin 6 artiklan 1 kohdan mukaan kansalainen, joka on menettänyt vaalikelpoisuutensa "joko asuinvaltionsa tai kotivaltionsa lain nojalla", ei saa asettua ehdokkaaksi.
Moreover, under Article 6(1) a citizen is precluded from standing if legally deprived of his or her right to stand ‘under either the law of the Member State of residence or the law of his home Member State’.
Jälkimmäinen seikka herättää vastaavaa arvostelua kuin edellä on esitetty äänestysoikeuden osalta.
The second aspect provokes the same criticism as formulated above with respect to the right to vote.
On kiinnostavaa, että tämä yleiskielto koskee ainoastaan Euroopan parlamentin vaaleja.
Interestingly, this blanket prohibition only pertains to European Parliamentary elections.
Kun on kyse kunnallisvaaleista, asuinvaltiolla on harkintavaltaa: "Asuinvaltio voi säätää, että ... ei ole ... vaalikelpoinen".
As far as municipal elections are concerned, the state of residence has a power of discretion: ‘… may provide that … shall be precluded …’
Niiden unionin kansalaisten kunnallista äänioikeutta ja vaalikelpoisuutta koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, jotka asuvat jäsenvaltiossa, jonka kansalaisia he eivät ole 19. joulukuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/80//EY 5 artiklan 1 kohta, EYVL L 368, 31.12.1994, s. 38. .
Article 5(1) of Council Directive 94/80/EC of December 1994 laying down detailed arrangements for the exercise of the right to vote and to stand as a candidate in municipal elections by citizens of the Union residing in a Member State of which they are not nationals, OJ L 368 of 31/12/1994, p.38. .
Lopuksi todettakoon, että vuoden 1993 direktiivin 4 artiklassa säädetään kategorisesti täysin vuoden 1976 säädöksen vastaisesti, että "kukaan ei voi olla ehdokkaana useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa samoissa vaaleissa."
Finally, and in apparent breach of the 1976 Act, Article 4 of the 1993 Directive lays down categorically that: ‘No one may stand as a candidate in more than one Member State at the same election.’
Tällainen kielto on liiallinen siihen nähden, mikä on ehdottomasti tarpeen, jotta varmistetaan, että EU:n kansalainen asettuu ehdokkaaksi samoin edellytyksin kuin "asuinvaltion laissa" säädetään (3 artiklan b kohta).
Such a prohibition goes beyond what is strictly necessary to ensure that an EU citizen stands as a candidate under the same conditions as the state of residence ‘imposes by law on its own nationals’ (Article 3(b)).
Tämä kielto on suhteeton, koska jäsenvaltio voi hyvin katsoa, että sen kansallisessa lainsäädännössä ei vastusteta ehdokkuutta useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa.
This prohibition is disproportionate because a member state may very well take the view that it has no objection under its national law to multiple candidatures.
Monet jäsenvaltiot sallivatkin moninkertaisen ehdokkuuden omassa valtiossaan.
Indeed, many member states permit multiple candidatures within their own state.
(On selvää, että ehdokkaan, joka tulee valituksi useammassa kuin yhdessä vaalipiirissä, on valittava alue, jota hän edustaa parlamentissa.)
(Needless to add, a candidate successful in being elected in more than one constituency has to choose the place for which he or she will sit in the Parliament.)
Lyhyesti sanottuna, kun parlamenttia kuullaan tästä direktiivistä, sen olisi esitettävä kaksi kysymystä:
In short, the Parliament, in being consulted about this Directive, should pose two questions:
Miksi äänestysoikeuden tai vaalikelpoisuuden menettäminen yhdessä jäsenvaltiossa merkitsee automaattisesti samojen oikeuksien menettämistä toisessa jäsenvaltiossa?
Why should being deprived of the right to vote or stand as a candidate in one member state automatically deprive the citizen of the same rights in another?
Miksi henkilö ei voisi asettua ehdokkaaksi useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa samanaikaisesti?
Why should a candidate not be able to stand in more than one member state at the same time?
I. Komission ehdotuksen viitekehys
I. Background to the Commission proposal
EY:n perustamissopimuksen 19 artiklan mukaan "jokaisella unionin kansalaisella on äänioikeus ja vaalikelpoisuus Euroopan parlamentin vaaleissa jäsenvaltiossa, jossa hän asuu mutta jonka kansalainen hän ei ole, samoin edellytyksin kuin tuon jäsenvaltion omilla kansalaisilla" .
Under Article 19 of the Treaty establishing the European Community, ‘ every citizen of the Union residing in a Member State of which he is not a national shall have the right to vote and to stand as a candidate at European Parliament elections in the Member State in which he resides, under the same conditions as nationals of that State’ .
Tätä äänioikeutta ja vaalikelpoisuutta koskevat yksityiskohtaiset säännöt on vahvistettu direktiivissä 93/109/EY.
The detailed arrangements for the exercise of the right to vote and stand as a candidate are laid down in Directive 93/109/CE.
Direktiivin tarkoituksena on taata kaikille unionin kansalaisille mahdollisuus osallistua Euroopan parlamentin vaaleihin, kannustaa kaikkia kansalaisia osallistumaan näihin vaaleihin ja varmistaa kaikille saman valtion asukkaille (kyseisen valtion tai muun valtion kansalainen) yhtäläiset vaalioikeudet
The objectives of this Directive are to ensure the participation of all citizens of the Union in European Parliament elections, to encourage all citizens to participate in these elections, and to guarantee the same electoral rights for all citizens residing in the same country (nationals or non-nationals)
Direktiivissä säädetään, että kukaan ei voi äänestää useammin kuin kerran eikä olla ehdokkaana useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa samoissa Euroopan parlamentin vaaleissa (direktiivin 4 artikla)
The Directive states that no citizen may vote more than once or stand as a candidate in more than one Member State in the same election (Article 4 of the Directive)
Myös edustajien valitsemisesta Euroopan parlamenttiin yleisillä välittömillä vaaleilla 20. syyskuuta 1976 annetun säädöksen 8 artikla. .
Also Article 8 of the Act of 20 September 1976 concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage. .
Euroopan parlamentin kesäkuun 2004 vaaleista saatujen kokemusten perusteella komissio kuitenkin katsoi, että järjestelyä on mahdollista yksinkertaistaa ja teki näin ollen tämän direktiiviehdotuksen.
However, in light of the experience of the European elections in June 2004, the Commission felt it would be possible to simplify the procedure and therefore presented this proposal for a directive.
Siinä poistetaan jäsenvaltioiden tietojenvaihtovelvoite (13 artikla), vahvistetaan säännöksiä, jotka liittyvät ilmoituksiin sisältyvistä virheellisyyksistä määrättäviin seuraamuksiin (13 artikla), ja poistetaan ehdokkaiden velvollisuus esittää todistus vaalikelpoisuudesta (6 ja 10 artikla).
The Directive plans to abolish the obligation for Member States to exchange information (Article 13), to strengthen the provisions for sanctions in the event of a false declaration (Article 13), and to abolish the obligation for candidates to provide an attestation that they are eligible to stand as a candidate (Articles 6 and 10).
Direktiivi koskee vain unionin kansalaisia, jotka asuvat jäsenvaltiossa, jonka kansalaisia he eivät ole.
This Directive is concerned only with citizens of the Union residing in a Member State of which they are not nationals.
Näin ollen direktiivissä ei käsitellä asioita, jotka koskevat:
As such, the Directive does not discuss
– kolmansien valtioiden kansalaisia.
- third-country nationals
Kaksoiskansalaisuuteen liittyvät seikat
Dual nationality
Euroopan parlamentin vuoden 2004 vaaleja koskeneessa tiedonannossa
In its Communication on the 2004 European elections