natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Clive Maxwell valtiovarainministeriöstä tunnustaa H4:ssä sen tosiasian, että "tuolloin käytössä olleeseen sääntelyjärjestelmään sisältyi ongelmia.
Mr Clive MAXWELL from HMT in H4 acknowledges the fact that there were "problems with the regulatory system in place at the time.
Kyse ei ole siitä, ettei yksittäisiä direktiivejä – esimerkiksi kolmatta henkivakuutusdirektiiviä – olisi saatettu asianmukaisesti osaksi lainsäädäntöä; ennemminkin jälkiviisaana voidaan sanoa, että käytössä ollutta järjestelmää ei nykyaikaistettu: se ei välttämättä ollut ihanteellinen järjestelmä."
It is not that individual directives – the Third Life Directive, for example – were not transposed properly; rather, with the benefit of hindsight, the system in place was not modernised: it was not necessarily the optimum system to be in place."
Sääntelijöiden resurssien puute ei välttämättä merkitse, että Yhdistyneen kuningaskunnan lähestymistapa oli asiaton
Under-resourcing of regulators not necessarily means UK approach was inappropriate
3HVD:n 10 artiklan mukaan toimivaltaisilla viranomaisilla on oltava "toimivalta ja keinot toteuttaa kaikki toimenpiteet vakuutettujen etuja vaarantavien epäkohtien välttämiseksi tai poistamiseksi".
Article 10 of the 3LD states that competent authorities must have ‘the power and the means to take any measures to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the assured persons’.
Martin McElwee uskoo, viitaten lordi Penrosen tutkimustuloksiin, että Yhdistyneen kuningaskunnan "sääntelijöillä ei ollut (…) joinakin ajanjaksoina riittävästi määrärahoja."
Mr MCELWEE believes, referring to Lord Penrose’s findings, that UK “ regulators were not (…) in some periods well-funded.”
Näin ollen niillä ei ollut "keinoja" tehtäviensä täysimääräiseen hoitamiseen.
Therefore they did not have the ‘means’ to fully fulfil their duties.
"Tämän vuoksi valiokunnan pitäisi mielestäni olla ehkä varovainen ja olla tekemättä sitä johtopäätöstä, että koska eri jäsenvaltioissa noudatettiin erilaisia lähestymistapoja, Yhdistyneen kuningaskunnan lähestymistapa ei ollut asianmukainen."
“As a result, I think the committee would do well perhaps to be cautious in reaching a conclusion that, because a different approach was taken in different Member States, that the UK ’s approach was not appropriate. ”
Mielestäni on kuitenkin reilua sanoa, että hänen kommenttinsa olivat jälkiviisaita ja heijastivat monilla tavoin hänen omia näkökantojaan vahvemman sääntelyn muodon tarpeesta. [...]
However, I think it is fair to say that his comments were made with the benefit of hindsight and in many ways reflected his own views about the need for a stronger form of regulation. [...]
Tuon kaltaiset kommentit resursseista on siis nähtävä tässä valossa".
So those sorts of comments about resourcing need to be seen in that light".
18 artikla – Vakuutustekninen vastuuvelka; 25 artikla – Solvenssimarginaali
Article 18 – Technical provisions; Article 25 – Solvency margin
Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmä ei kunnioita direktiivin tarkoitusta
UK system not respecting intention of the Directive
Michael Josephs (H2) katsoo, että direktiivin tarkoitus oli, että vakuutussopimukset tulisi arvostaa erittäin varovasti vastuiden laskemiseksi.
Mr JOSEPHS (H2) believes that the intention of the Directive was that contracts of insurance should be very carefully valued to compute the liabilities.
Tämän tulisi perustua jokaisen sopimusluokan tarkkaan sanamuotoon.
This should be based on the precise wording of each class of contract.
Josephsin mielestä " Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmässä näin ei tehty lainkaan, eri asioille annettua aikaa koskevista todisteista päätellen – eli mitä sääntelijän henkilöstö näki, mitä se teki ja niin edelleen".
Mr JOSEPHS believes that " the UK system was not doing that at all, judging by the evidence of the amount of time given to various things - i.e., what the regulator's staff saw, what they did and so on ".
3HVD:n 18 ja 25 artiklaa ei noudatettu?
Articles 18 and 25 of 3LD not respected?
Eri tapoja laskea solvenssi
Different ways to calculate solvency
Michael Josephs tukee H2:ssa tätä kantaa myös väittämällä, että 3HVD:n 18 artiklaa vakuutusteknisestä vastuuvelasta ei noudatettu, koska " Equitable piti kiinni kaikkien vakuutusten käsittelystä samalla tavalla, oli ne sitten tehty 'määrätyn etuuden' sopimuksina tai myöhemmässä muodossa 'sijoitussopimuksina'."
Mr. JOSEPHS, in H2, also reinforces this view by claiming that Article 18 of the 3LD on technical provisions was not respected given that " Equitable insisted on treating all policies alike, whether they were written as ‘defined benefit’ contracts, or in the later form as ‘investment’ contracts ."
Hän toteaa lopuksi, että tämä " mahdollisti jatkuvan varojen siirron uudempien vakuutusten ottajilta suosituimmuusasemassa olleille kumppaneille."
He concludes that it " enabled the continued transfer of assets from holders of the newer policies to the favoured cohorts. "
Christopher Daykin, keskushallinnon aktuaari, GAD:n johtaja, väittää kuitenkin H4:ssä, että "mitä tulee varausperustaan, Equitable Life omaksui bruttovakuutusmaksujen varaukseen perustuvan lähestymistavan, joka oli erilainen kuin useimpien muiden yhtiöiden käyttämä lähestymistapa, mutta sen oli osoitettava harjoittamansa toiminnan vastaavan vaatimusta nettovakuutusmaksujen varauksesta.
However, Christopher DAYKIN, Government Actuary, Head of GAD, claims in H4 that "as regards the reser ving basis, Equitable Life adopted a gross premium reserving approach, which was different to the approach used by most other companies but it had to demonstrate the equivalence of what it was doing to the net premium reserve requirement.
Se onnistui aina tekemään näin tyydyttävästi.
It always succeeded in doing that satisfactorily.
Näin ollen sen varaukset – ainakin vuoteen 1998 saakka – olivat aina säädösten vaatimusten mukaisia."
So its reserves – at least up until 1998 – were always in line with the requirements of the regulations."
Vähimmäissolvenssivaatimusta koskevassa 25 artiklassa edellytetään, että yhtiön varojen on oltava suuremmat kuin vastuiden, ja ylijäämän on vastattava vähintään solvenssimarginaalivaatimusta.
Article 25 on the minimum solvency requirement requires a company to have an excess of assets over liabilities, at least equivalent to the solvency margin requirement.
Näyttää kuitenkin siltä, että solvenssi voidaan laskea eri tavoin.
However, it seems there are different ways of calculating solvency.
David Strachan FSA:sta yrittää selventää asiaa H4:ssä sanomalla, että "Equitable on aina ollut maksukykyinen, ja vakavaraisuusraporttiensa yhteydessä se on aina ilmoittanut täyttävänsä kulloisetkin lakisääteiset solvenssivaatimuksensa.
David STRACHAN, FSA tries to clarify the issue in H4 by saying that "Equitable has always been solvent and in its regulatory returns it has always reported that it is currently meeting its regulatory solvency requirements.
Tässä yhteydessä käytetään itse asiassa kolmea eri perustaa: Chris Daykinin kuvailema lähestymistapa, joka leimasi järjestelmää suurimman osan 1990-lukua ja oli kolmannen henkivakuutusdirektiivin mukainen; on olemassa laskentaperuste, jonka lordi Penrose esitteli raportissaan ja joka perustui Equitablen omiin tarkoituksiinsa tuottamiin lukuihin – näitä lukuja ei toimitettu sääntelijälle; kolmas eli nykyinen peruste on FSA:n uudet, realistiset solvenssivaatimukset".
There are, in fact, at least three different bases that are used: the approach Chris Daykin has described which characterised the regime for much of the 1990s and was consistent with the Third Life Directive; there is a basis of calculation which was produced by Lord Penrose in his report that was based on figures produced by Equitable for its own purposes – those figures were not provided to the regulator; the third basis, which is the current basis, is the FSA’s new realistic solvency requirements".
Vastatessaan jäsenen kysymykseen H5:ssä Stuart Bayliss, Annuity Directin toimitusjohtaja, sanoo, että Yhdistyneen kuningaskunnan sääntelijät "olivat uskoneet Equitablen tarinaan solvenssimarginaaleista jo hyvin pitkään.
However, answering a Member's question during H5, Stuart BAYLISS, Managing Director of Annuity Direct, says that the UK regulators "had been buying Equitable’s story on solvency margins for a very long time.
Se lähtee havaintoesimerkistä uusista myyntitapahtumista: niin kauan kuin saat aikaan uusia myyntitapahtumia selvitäksesi siitä, kaikki on kunnossa.
It goes back to that illustration on new sales: as long as you are generating new sales to cope with it, then you are OK.
Jos uusi liiketoimintasi on riittävän suurta, pystyt täyttämään aukon.
If your new business is big enough, you can backfill the hole.
Näin he tekivät, ja tietyiltä osin joidenkin sääntelijöistä on oletettavasti täytynyt nähdä se.
That is what they were doing and, to a certain extent, some of the regulators presumably must have seen that.
En voi kuvitella, etteivät he olisi, koska se oli asia, jonka kasvattamista yhtiön kasvusuuntaus edellytti".
I cannot imagine that they could not have done, because it was something that the growth pattern of the company required them to keep growing".
Alan Beverly komissiosta tukeutuu myös tähän seikkaan H6:ssa viitaten vakuutusalan takuurahastojärjestelmiin: "Equitable Lifen tapauksessa olennaista on, että Equitable Life ei tullut maksukyvyttömäksi, se ei kaatunut.
Alan BEVERLY, from the Commission, also builds on this point in H6, with reference to insurance guarantee schemes: "the point on the Equitable Life case is that Equitable Life did not become insolvent, it did not fail.
Näin ollen edes olemassa ollutta korvausjärjestelmää – Yhdistyneen kuningaskunnan vakuutusalan takuurahastojärjestelmää – ei otettu käyttöön Equitable Lifen tapauksessa. ...
Therefore, even the existing compensation scheme – the insurance guarantee scheme in the UK – did not come into play in the case of Equitable Life. [...]
Vaikka siis yhteisön tasolla olisi ollut direktiivi yhdenmukaistetun vakuutusalan takuurahastojärjestelmän luomiseksi, ei todellakaan ole selvää, että sillä olisi ollut merkitystä Equitable Lifen tapauksessa, koska kyseessä ei ollut varsinainen maksukyvyttömyys tai kaatuminen".
Therefore, even if there had been a directive at European level setting up a harmonised insurance guarantee scheme system, it is far from clear that would have been relevant in the case of Equitable Life because there was no insolvency or failure as such".
Jatkuva varojen riittämättömyys johtui vähäisistä varauksista
Persistent asset shortfall due to poor reserving
Vakuutusteknistä vastuuvelkaa koskevan 18 artiklan osalta WE 79 ( Investors Associationin raportti varojen riittämättömyydestä) antaa hyödyllisen kuvan siitä, minkä siinä väitetään olevan syynä ELASin tilanteeseen.
On the issue of Article 18 on Technical provisions, WE 79 (Paper by Investors Association on asset shortfall) gives useful insight into what it claims were the causes for ELAS' situation.
Lausunnossa todetaan, että "Yhdistyneessä kuningaskunnassa noudatetun vakavaraisuusjärjestelmän keskeinen heikkous oli, että siinä ei säädetty tulevien sijoitustuottojen maksamisesta ihmisille, joilla oli oikeus näihin tuottoihin, nimittäin 'sijoitusvakuutusten' ottajille.
The paper states that "the key weakness in the prudential regime as operated in the UK was that it made no provision for paying future investment returns to the people who were entitled to those returns, namely the policyholders of ‘investment policies’.
Säännöt jätettiin tarkoituksella epämääräisiksi, ja päätös varauksista tulevia bonuksia varten jätettiin aktuaarin mielijohteen varaan.
The rules were deliberately left vague with the decision on provision for future bonuses left at the whim of the Actuary.
Seuraukset tällaisten varausten tekemättä jättämisestä eivät kuitenkaan olleet lainkaan epämääräisiä, sillä ilman näitä varauksia voittoa tuottava rahasto kaatuisi lähes varmasti."
However the consequences of not making such provisions were not vague at all, since in the absence of those provisions the with-profits fund would almost certainly fail."
Raportissa ollaan sitä mieltä, että ELASin perusongelma oli vakava varojen riittämättömyys suhteessa realistisiin vastuisiin.
The report is of the opinion that the overarching problem at ELAS was a massive shortage of assets, as measured against the realistic liabilities.
Tämä varojen riittämättömyys alkoi viimeistään vuonna 1985 ja jatkui niin kauan, kunnes Equitable lopetti uusien vakuutusten antamisen vuoden 2000 lopulla.
This asset shortage persisted from 1985 at the latest, up until the point when Equitable closed to new business at the end of 2000.
Riittämättömyys johtui seuraavista osatekijöistä:
It was made up of the following elements:
"A) Epäonnistuminen tulevien taattujen bonusten, joihin sijoitusvakuutuksen ottaneilla henkilöillä sopimusten mukaan oli oikeus, huomioon ottamisessa;
"A) Failure to allow properly for future guaranteed bonuses to which holders of investment policies were contractually entitled;
B) Epäonnistuminen asianmukaisten varausten tekemisessä sopimusten mukaisia takuita (kuten surullisen kuuluisia takuutuottoja, GAR) varten;
B) Failure to make proper provision for guarantees in the contracts (such as the notorious GARs);
C) Epäonnistuminen minkäänlaisten näkyvien varausten tekemisessä muita kuin taattuja, jo ositettuja bonuksia varten;
C) Failure to make any visible provision for non-guaranteed bonuses already allotted;
D) Äärimmäisen liberaali ja itsekäs tulkinta lainmukaisista säännöistä (ja mahdollisesti ammattikunnan ohjesäännöistä)."
D) An excessively liberal and self-serving interpretation of the Statutory Rules (and possibly the Professional Guidance)."
Oikeastaan koko lopullisia bonuksia ei oltu katettu millään varoilla koko kyseisenä ajanjaksona. ...
In effect, the whole of final bonus was uncovered by any assets throughout the period in question. [...]
Kyseiset summat olivat huomattavia, ja oletamme, että ne olisivat kasvaneet noin 3 miljardista punnasta vuonna 1990 11miljardiin puntaan vuonna 2000, mikä merkitsee keskimäärin 45:ä prosenttia varoista kyseisten 11 vuoden aikana."
The sums in question were substantial, and we estimate them to have increased from around £3 billion in 1990 to £11 billion in 2000, averaging about 45% of assets over the 11 years in question."
Ei varauksia vakuutuskauden lopussa maksettavia bonuksia varten: valinnaisuus Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä oli haitallinen
No reserves for terminal bonuses: choice of option in UK law was detrimental
Nicholas Bellord toteaa H2:ssa, että " kun kolmatta henkivakuutusdirektiiviä luonnosteltiin, huomattiin ehdotettavan tiukempia varausvaatimuksia, ja Yhdistyneen kuningaskunnan edustajat kannattivat näitä tiukempia vaatimuksia.
Nicholas BELLORD states in H2 that " w hen it came to the third life directive being drafted, it was found that stricter reserving requirements were being proposed, and the UK delegation was supporting these stricter requirements.
Valtiovarainministeriö eli sääntelijät tajusivat kuitenkin, että jos tämä direktiivi menisi eteenpäin luonnoksen mukaisena, se saattaisi paljastaa totuuden Equitablesta, ja sen takia he tekivät ajatuksesta lopun säätämällä varaamisen valinnaiseksi (…) .
However, the Treasury, the regulators, realised that if this directive went ahead as drafted, it might reveal the truth about Equitable and therefore they scotched the idea by making the reserving optional (…).
Asianmukaisten varausten tekeminen oli siis mahdollinen vaihtoehto, mutta Yhdistyneen kuningaskunnan sääntelijät eivät tarkoituksella hyödyntäneet tätä vaihtoehtoa."
So the option existed to have proper reserving but the UK regulators deliberately did not take advantage of that option."
Tältä osin myös WE Conf 11:ssa väitetään, että hyväksytyssä 3HVD:ssä oli paha epäkohta, nimittäin edellä mainittu tosiasia, että tulevien bonusten myöntämisestä tehtiin valinnaista tekstin lopullisessa versiossa (katso myös 3HVD:n 18 artiklaa koskeva kohta).
In this regard, WE Conf 11 also claims that the 3LD, as adopted, had a major flaw, namely the abovementioned fact that allowance of future bonuses was made optional in the final version of the text (see also the section on Article 18 of the 3LD).
WE Conf-11:ssa väitetään, että tämä tehtiin Yhdistyneen kuningaskunnan painostaessa siihen koko direktiivin hyväksymistä edeltäneiden neuvottelujen ajan.
WE Conf-11 claims this was done under pressure from the UK throughout the negotiations to adopt the directive.
Kuten toisaalla on selitetty, Yhdistynyt kuningaskunta tosiaan myöhemmin valitsi olla soveltamatta tätä vaihtoehtoa.
As has been explained elsewhere, the UK did indeed subsequently opt out of this provision.
WE-Conf 11:ssa selitetään, miten tämä käänne teki laillista siitä, että ELAS jätti tekemättä varaukset lopullisia bonuksia varten – tämä taas oli yksi syistä siihen, ettei yhtiöllä ollut riittävästi varoja, kun Ylähuone pakotti sen maksamaan takuutuottoisia vakuutuksia ottaneille asiakkaille heille luvatut bonukset.
WE-Conf 11 explains how this in turn made it legal for ELAS not to make allowances for terminal bonuses, which was one of the reasons why the company did not have enough assets when the House of Lords forced them to pay GAR policyholders their promised bonuses.
WE 26:ssa (Burgess Hodgsonin raportti EMAGille) selitetään myös, miten vakuutuskauden lopussa maksettavia bonuksia varten ei pantu syrjään varoja ja mitä tästä seurasi.
WE 26 (Burgess Hodgson report for EMAG) also explains how no reserves were put aside for terminal bonuses and the consequences thereof.
Siinä selitetään, etteivät ELASin sääntelijälle toimittamat kirjanpitoluvut sisältäneet mitään varauksia vakuutuskauden lopussa maksettavia bonuksia varten.
It explains how the accounting figures supplied to the Regulator by ELAS did not include any provision for terminal bonuses.
Luvut riittivät kattamaan lakisääteiseen raportointiin tarvittavan vähimmäissolvenssimarginaalin (vuosien 1994 ja 1999 välillä marginaali oli keskimäärin 7 prosenttia).
The figures were enough to cover the required minimum margin for statutory reporting purposes (from 1994 to 1999, the margin averaged around 7%).
Raportissa väitetään kuitenkin, että "sääntelijälle vakuutusmatematiikan asiantuntijana on täytynyt olla selvää, ettei se mitenkään voinut riittää vakuutuskauden lopussa maksettavien bonusten kattamiseen.
However, the report claims that "it must have been clear to the Regulator, as an actuarial expert, that it could not possibly be enough to cover terminal bonuses.
Se olisi kohtuudella voinut arvioida, että tätä tarkoitusta varten marginaalin täytyisi olla lähempänä 20:tä prosenttia.
He might reasonably have estimated that for this purpose the margin would need to be nearer 20%.
Lyhyesti sanottuna sääntelijältä on kysyttävä, tiesikö se (tai olisiko pitänyt tietää), että Equitable Lifen varat eivät kattaneet johtajan bonuslausuntoja minään vuonna vuoden 1993 jälkeen.
In short, the Regulator must be asked whether he knew (or should have known) that Equitable Life’s assets did not cover the Director’s bonus declarations in any year after 1993.
Sääntelijä olisi tiennyt, että vakuutuskauden lopussa maksettavia bonuksia käytettiin: a) vakuutusten arvon osoittamiseen jäsenille; b) maksujen hoitamiseen vakuutusten erääntyessä tai takaisinoston yhteydessä; c) uusien vakuutussopimusten myynnin edistämiseen menneen menestyksen perusteella.
The Regulator would have known that terminal bonuses were used: a) to indicate policy values to members; b) to make payments on maturity or surrender; c) to encourage new policy sales through statements of past performance.
Koska se oli tietoinen siitä, että vuodesta 1998 eteenpäin sopimuksenmukaisiin vastuisiin sisältyi varaus takuutuottojen aiheuttamia kustannuksia varten, se olisi myös tiennyt, että tätä vaikutusta vähensi huomattavasti Irish European Reinsurance Company Limited -yhtiöltä otetun jälleenvakuutuksen melko epävarma arvo."
Whilst he would be aware that from 1998 onwards the contractual liabilities included a provision for GAR cost, he would also have known that its effect was greatly reduced by the rather uncertain value of the reassurance policy with Irish European Reinsurance Company Limited."
Myös Penrose (WE 16) tukee ajatusta, että järkevä varausten tekeminen olisi paljastanut ELASin heikkoudet.
Penrose (WE 16) also supports the idea that prudent reserving would have exposed ELAS' weaknesses.
Hän väittää, että Yhdistyneen kuningaskunnan sääntelijä keskittyi ainoastaan solvenssimarginaaleihin eikä ottanut huomioon kertynyttä, vakuutuskauden lopussa maksettavaa bonusta rikkoen mahdollisesti 18 artiklaa, jossa vaaditaan, että valvontaan kuuluu yrityksen koko liiketoiminnan eikä vain sen vakavaraisuuden tarkastaminen.
He claims that the UK Regulator was focused exclusively on solvency margins and took no account of accrued terminal bonus, possibly breaching Article 18, which requires that supervision include verification of a company's entire business and not just its state of solvency.
Penrose sanoo, että direktiivissä "vaadittiin järkeviä varauksia lopullisia bonuksia varten tai niiden ottamista huomioon realistisesti.
Penrose says that the directive "required prudent reserving for, or some realistic account to be taken of, final bonus.
Tämä olisi paljastanut yhtiön heikkouden paljon aikaisemmassa vaiheessa ja aiheuttanut korjaavia toimia .
This would have exposed the weakness of the Society at a much earlier stage and would have prompted corrective action.
Kauppa- ja teollisuusministeriö ei hyödyntänyt tätä tilaisuutta vaan otti sen sijaan kannan, jonka mukaan 'joitakin asianmukaisia varauksia tulee tehdä välillises t i järjestelmän parametrien puitteissa'.
DTI did not take that opportunity, taking the view instead that “some appropriate allowance should be made implicitly in the parameters of the system”.
Yhdistyneen kuningaskunnan säädökset, joilla direktiivi pantiin täytäntöön, jättivät tilanteen entiselleen."
The UK regulations implementing the directive left the position as it had been previously."
Penrose kritisoi myös "proaktiivisen lähestymistavan" puutetta sääntelijän toimissa.
Penrose also criticises the regulator’s lack of a " pro-active approach".
Tulevien voittojen käyttäminen solvenssimarginaalin noudattamiseksi ei 25 artiklan mukaista
Use of future profits to fulfil solvency margin not in line with Article 25
Leslie Seymour väittää H7:ssä, että kun Yhdistyneen kuningaskunnan sääntelijä näki ELASin ongelmien laajuuden ja keskustelut vakuutusturvarahaston käytöstä alkoivat, se joutui paniikkiin (koska tämä olisi merkinnyt kaikkiin muihin vakuutusyrityksiin kohdistuvaa veroa tai maksua korvausten maksamiseksi ELASin vakuutuksenottajille), ja tämän tilanteen välttääkseen se " sitten hyväksyi järjestelmän, jossa otettiin mukaan viiden vuoden teoreettiset tulevat voitot suljetun yhtiön, ELASin, taseen tasapainottamiseksi, tehden näin korvausrahaston varojen saatavuudesta mahdotonta."
Mr. SEYMOUR claims in H7 that when the UK Regulator saw the extent of the problems at ELAS and discussions on the use of the insurance rescue fund started, the UK Regulator panicked (as this would have entailed a tax or levy on all other insurance companies to compensate ELAS policyholders) and to avoid this situation it "then approved a system of including five years of theoretical future profits to balance the books of a closed company – ELAS, thus rendering impossible access to the compensation fund. "
Hän sanoo, että "tämä tekee koko maksukykykäsitteestä hölynpölyä".
He says this "makes nonsense of the whole concept of solvency" .