natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tässä riittänee, kun muistetaan kansallisten parlamenttien kanssa järjestetyt Rooman kokoukset (Euroopan yhteisön parlamenttien konferenssi 27.–30. marraskuuta 1990), samaan aikaan HVK:n kanssa järjestetyt toimielinten väliset kokoukset talous- ja rahaliitosta ja poliittisesta unionista, jotka johtivat Maastrichtin sopimukseen, Euroopan parlamentin edustajien osallistuminen Amsterdamin HVK:ta edeltäneeseen mietintäryhmään sekä heidän osallistumisensa tämän HVK:n varsinaiseen työhön ja lopuksi heidän osallistumisensa tarkkailijoina Nizzan HVK:n valmisteluryhmään.
Mention need be made here only of the Rome ‘Assises’ involving the national parliaments (Conference of the Parliaments of the European Community, held from 27 to 30 November 1990), the interinstitutional conferences held in parallel with the IGCs on Economic and Monetary Union and Political Union, which culminated in the drafting of the Maastricht Treaty, the participation by Parliament representatives in the work of the Reflection Group prior to the Amsterdam IGC, followed by their involvement in the proceedings of the IGC itself, and, finally, their involvement as observers in the group set up to prepare the Nice IGC. , was the first to propose
Ajatus perusoikeuskirjasta, joka nyt on perustuslakisopimuksen II osa, on peräisin Saksan puheenjohtajakaudelta, jolloin se hyväksyttiin Kölnin Eurooppa-neuvostossa 3. ja 4. kesäkuuta 1999.
The idea of adopting such a Charter, which later became Part II of the Constitution, was first put forward by the German Council Presidency, which secured its acceptance by the Cologne European Council of 3 and 4 June 1999.
Tämän seurauksena syntynyt valmistelukunta osoitti, että kyseisen metodin valitseminen oli perusteltua, sillä se kykeni esittämään 16 kuukauden päästä yhteisymmärrykseen perustuvan tekstin, joka oli tiukkojen keskusteluiden tulos ja jota oli ruokkinut myös kansalaisyhteiskunnan kanssa käyty tiivis vuoropuhelu.
The outcome of the Convention confirmed that the choice of this method had been a wise one, since it led to the presentation, after 16 months’ work, of a consensus-based text informed by intense debates which also drew on close dialogue with civil society.
Omalta osaltaan Euroopan parlamenttikin pääsi perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntansa työn ansiosta vaikuttamaan laajasti perustuslakia koskevan sopimusehdotuksen sisältöön
For its part, Parliament, through the work of its Committee on Constitutional Affairs, exerted a major influence on the draft Constitutional Treaty
Valitettavasti ratifiointiprosessi ei sujunut odotetulla tavalla: Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten kielteiset tulokset pakottivat uudelleen pohdiskeluun.
Unfortunately, the ratification procedure took an unexpected turn: the ‘no’ votes in the referendums in France and the Netherlands forced a rethink.
Myös Euroopan unionin toimielimiä kehotettiin osallistumaan keskusteluun.
The European institutions were also invited to make their contribution.
Sillä aikaa ratifiointeja jatkettiin – myös kansanäänestyksen kautta.
In the meantime, further ratifications have been carried out, some by means of referendums.
Parlamentti puolestaan on kaikilta osin täyttänyt velvoitteensa asiassa.
For its part, Parliament has fulfilled all its responsibilities in this area.
Se on alusta asti kannattanut syvällisen julkisen vuoropuhelun aloittamista Euroopan unionin tasolla Euroopan integraatiota koskevista pääasiallisista panoksista ja torjunut kaikki yritykset panna sopimus perustuslaista täytäntöön valikoidusti (niin kutsuttu "cherry picking").
From the outset, it supported the idea of initiating an in-depth public debate at European level on the main issues at stake in the European integration process and rejected any attempt to push through the selective implementation of the Constitutional Treaty (cherry picking).
Euroopan parlamentti antoi erityispanoksensa julkiseen vuoropuheluun ottamalla käyttöön ajatuksen parlamenttien välisistä foorumeista, joissa keskusteltaisiin Euroopan unionin tulevaisuutta käsittelevistä keskeisistä aiheista.
Parliament made its own particular contribution to the public debate by proposing that ‘interparliamentary forums’ should be held to discuss issues fundamental to the future of Europe.
Yhteensä kolme foorumia kokoontui ennen kesäkuussa 2007 kokoontunutta Eurooppa-neuvostoa, joka päätti kutsua hallitustenvälisen konferenssin (HVK) uudelleen koolle
A total of three forums were held in the period leading up to the June 2007 European Council at which the decision was taken to reconvene the IGC
Toinen kokoontui 3.–4. joulukuuta 2007 Lissabonin sopimusta koskevan poliittisen sopimuksen jälkeen. .
A fourth took place on 3 and 4 December 2007, after the political agreement on the Treaty of Lisbon had already been reached. .
Niissä on pystytty vahvistamaan koko unionin kansalaisten valitsemien edustajien keskuudessa uskoa siitä, että ne ongelmat, joihin perustuslakisopimuksen odotettiin antavan vastauksen, eivät hävinneet sopimuksen ratifioinnin epäonnistuttua ja että perustuslakisopimuksen sisältämät toimielimiä koskevat uudistukset, vaikkakin erilaisessa muodossa, ovat kokonaisuudessaan elinkelpoisia ja antavat Euroopan unionille mahdollisuuden kohdata haasteita, jotka sitä uhkaavat yhä globaalimmassa maailmassa.
These forums helped to strengthen, among the elected representatives of the citizens of all the Member States, the conviction that the problems to which the Constitutional Treaty was intended as a response had not simply disappeared following the failure of the ratification process and that, although perhaps in a different form, the institutional changes it incorporated were overall still vitally needed in order to enable the Union to address the challenges awaiting it in an ever more globalised world.
Saksa palautti puheenjohtajakaudellaan toimielimiä koskevan asian unionin esityslistan ytimeen.
The German Presidency saw institutional issues return to the top of the Union agenda.
Tästä seurannut prosessi ei luonnollisesti tyydyttänyt niitä, jotka olivat kokeneet valmistelukunnassa vallinneen vuoropuhelun ja avoimuuden, sillä tällä oli ollut tarttuva vaikutus vuoden 2004 hallitustenväliseen konferenssiin.
The procedure employed inevitably disappointed those who had experienced the atmosphere of dialogue and transparency which had marked the Convention, an atmosphere which had spilled over to the 2004 IGC, moreover.
Näin ollen, jotta asian menestymiselle olisi taattu todelliset mahdollisuudet, perustamissopimusten uudistamisten uudelleenkäynnistämistä koskevat keskustelut käytiin ensimmäisessä vaiheessa kahdenkeskisesti eli neuvoston puheenjohtajan ja kunkin jäsenvaltion välillä.
In an effort to guarantee real chances of success, the discussions on the relaunching of the reform of the Treaties were initially held bilaterally, between the Presidency and each of the Member States.
On kuitenkin syytä panna merkille, että Euroopan parlamentti osallistui kuulemisiin ensimmäisessä vaiheessa asiantuntijatasolla
It should be noted that the EP was involved in the consultations from the outset through the work of the 'sherpas'
Näitä keskustelujen valmisteluvaiheeseen osallistuvia asiantuntijoita kutsuttiin "sherpoiksi", ja heitä oli kaksi kustakin jäsenvaltiosta, Euroopan parlamentista ja komissiosta.
Name given to the two representatives from each Member State and from the EP and the Commission who took part in this preparatory phase of the talks.
Parlamentin "sherpat" olivat puhemies Hans‑Gert Pötteringin kabinettipäällikkö Klaus Welle ja perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan sihteeristön jäsen José Luis Pacheco. ja pystyi tekemään osuutensa sen tehtävän valmistelemisesta, jonka puheenjohtajavaltio Saksa oli sille antanut kesäkuun 2007 Eurooppa-neuvostossa.
Parliament's 'sherpas' were Klaus Welle, the Head of President Hans-Gert Pöttering's Cabinet, and José Luís Pacheco, a member of the secretariat of the Committee on Constitutional Affairs. and was thus able to make its contribution to the drafting of the mandate which the German Presidency submitted to the June 2007 European Council.
Koska kyseinen edustus taattiin sihteeristötasolla parlamentin puhemiehen nimityksestä, käyttöön otettiin väliaikainen tiedotus- ja kuulemismenettely puhemiehen, perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan ja kyseisen valiokunnan poliittisten ryhmien koordinaattoreiden kesken.
Since those 'sherpas' were appointed directly by the President of Parliament from among the staff of the Secretariat, an ad hoc information/consultation procedure was established involving the President, the chairman of the Committee on Constitutional Affairs and the political group coordinators from that committee.
Nämä valmistelevat työt mahdollistivat, että kesäkuun 2007 Eurooppa-neuvosto kutsui kokoon uuden HVK:n perussopimusten uudistusten käsittelemiseksi uudelleen ja sellaisen erittäin selkeän, tarkan ja yksityiskohtaisen mandaatin määrittelemiseksi, jonka avulla puheenjohtajavaltio Portugali pystyi ohjaamaan HVK:n työskentelyä tehokkaasti ja nopeasti.
This preparatory work enabled the June 2007 European Council to convene a new IGC to resume the process of reforming the Treaties and also to lay down a very clear, precise and detailed remit, on the basis of which the Portuguese Presidency was able to conduct the proceedings of the IGC quickly and effectively.
Poliittisella tasolla HVK kokoontui vain kolme kertaa ennen Lissabonin Eurooppa-neuvostoa.
The work of the group of legal experts proved decisive in helping the IGC reach an agreement so quickly.
Toinen vielä avoinna oleva avainkysymys oli Euroopan parlamentin kokoonpano vuonna 2009 alkavasta vaalikaudesta lähtien, mistä – vaikka se johtunutkaan suoraan perussopimuksesta – oli tullut yksi sopimukseen pääsyn pääuhista, koska Italia vastusti kiihkeästi Euroopan parlamentin Eurooppa-neuvoston pyynnöstä laatimaa päätösehdotusta.
The other key unresolved matter was the composition of the EP as from the parliamentary term starting in 2009, an issue which, although not deriving directly from the Treaty, had become one of the main obstacles to the conclusion of an agreement, since Italy was fiercely opposed to the proposal for a decision drawn up by the EP at the request of the European Council.
Muut vielä keskusteltavina olevat kysymykset – brittien ja irlantilaisten opt-out/opt-in -vaihtoehdot entisen kolmannen pilarin alalla, parlamentin roolin turvaaminen varapuheenjohtajan ja unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan nimittämisessä jne. – oli jo kaikki käytännössä saatu sovittua Eurooppa-neuvostoa edeltävänä aikana, etenkin HVK:n ministeritason kokouksessa, joka pidettiin yleisten asioiden neuvoston 15. lokakuuta Luxemburgissa pidetyn kokouksen aikana.
The other issues still under discussion – the British and Irish opt-outs/opt-ins on matters previously covered by the third pillar, the safeguarding of the EP's role in the appointment of the Vice-President/High Representative for Foreign Affairs and Security Policy, etc. – had practically all been dealt with in the final days leading up to the European Council, in particular at the meeting of the IGC at ministerial level held during the General Affairs Council which took place on 15 October 2007 in Luxembourg.
Tällä tavoin valtioiden ja hallitusten päämiehet pystyivät pääsemään pikaiseen sopimukseen, sillä HVK päätettiin noin yhden aikaan aamuyöstä perjantaina 19. lokakuuta 2007.
In Lisbon the Heads of State or Government were thus able to reach an agreement quickly: the IGC came to an end towards 01.00 on Friday, 19 October 2007.
Näiden perustelujen toisessa osassa käsittelemme 13. joulukuuta 2007 Lissabonissa virallisesti allekirjoitetun Lissabonin sopimuksen vaikutuksia ja ansioita (tai epäkohtia).
In the second part of this explanatory statement, we propose to consider the implications and the merits (or drawbacks) of the Treaty of Lisbon, which was officially signed on 13 December 2007 in Lisbon.
Lissabonin sopimus tarjoaa paljon merkittäviä uudistuksia ja parannuksia voimassa oleviin perussopimuksiin.
The Treaty of Lisbon incorporates a large number of significant reforms and improvements to the current Treaties.
Kyse on luonnollisesti kompromissista, jossa parlamentin silmissä luovuttiin valitettavasti tietyistä seikoista, joille perustuslakisopimuksessa oli omistauduttu, jossa lykätään tiettyjen asioiden voimaantuloa ja johon on otettu mukaan erityisiä toimenpiteitä muutaman jäsenvaltion vaatimusten täyttämiseksi.
It is, of course, a compromise and one which, in Parliament’s eyes, regrettably abandons some important provisions of the Constitution, delays the entry into force of other provisions and contains specific measures introduced to satisfy the demands of some Member States.
Tämä oli poliittinen hinta, joka oli maksettava, jotta olisi päästy ulos kriisistä, johon Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestyksissä saatu kielteinen tulos oli unionin saattanut.
This was the political price to be paid in order to end the crisis into which the 'no' votes in the French and Dutch referendums had plunged the Union.
Paluu perussopimusten perinteiseen tarkistamiseen ja luopuminen perustuslakiajatuksesta
The return to the traditional approach of revising Treaties and the abandonment of the idea of a Constitution
Paluu perussopimusten perinteiseen tarkistamismenetelmään siten, että hyväksytään uusi sopimus, joka sisältää muutoksia voimassa oleviin perussopimuksiin, jotka pysyvät edelleen voimassa, merkitsee luopumista perustuslaista yhtenä ainoana sopimuksena, joka korvaisi kaikki voimassa olevat perussopimukset.
The return to the traditional method of revising the Treaties, through the adoption of a new Treaty amending the current Treaties, which themselves remain in force, implies the abandonment of the Constitution as a single, consolidated Treaty which would replace the current Treaties in their entirety.
Näin ollen paljon väittelyä aiheuttaneella kysymyksellä siitä, onko todellakin kyse perustuslaista vai perussopimuksesta, ei ole enää merkitystä.
As a result, the question which has proved so controversial, that of whether the document was really a Constitution or a Treaty, is no longer relevant.
Näin vältetään hyödytön keskustelu väärästä kysymyksestä: missään vaiheessa ei ole ollut epäselvää, etteikö muodollisesti olisi kyse perussopimuksesta, joka olisi hyväksyttävä ja ratifioitava voimassa olevien säännösten mukaisesti perussopimusten muuttamiseksi.
A sterile debate on an issue which is nothing more than a red herring has thus been avoided: there was never any doubt that, in formal terms, the document was a Treaty which would have to be adopted and ratified in accordance with the rules in force governing the revision of Treaties.
Asia ei voisi olla toisin.
There was no other possible procedure.
Mutta on myös totta, että perustuslakia koskeva sopimus olisi ominaisuuksiensa ja sisältönsä vuoksi näkyvämpi "perustuslaki".
However, it is also true that, by virtue of its nature and substance, the Constitutional Treaty established a more recognisable ‘constitution’.
Palattaessa perinteiseen menetelmään luovutaan samalla jopa perustuslakinimestä – näin ratkaistaan kiista poliittisesti.
The return to the traditional method involves the abandonment of the very term 'Constitution', so that the controversy has been settled politically.
Tämä lähestymistapa merkitsee myös, että tekstin yhtenäisyys rikotaan ja luovutaan jopa yksittäisen, perustuslainomaisia piirteitä sisältävän tekstin ajatuksesta, jonka tietyt henkilöt ovat katsoneet olevan liian lähellä valtion todellisuutta, jotta sitä voitaisiin soveltaa Euroopan unioniin.
This approach also involves a splitting of the text and a rejection of the very idea of a single text of a constitutional nature, one which some regarded as being too close to State practice to be applicable to the Union.
Näin olleen voidaan sanoa, että perussopimukset, joiden pohjalle unioni on perustettu, muodostavat jonkinlaisen "perustuslain", kun tarkoitetaan perustuslain sisällöllistä merkitystä.
In that respect, it could be said that the Treaties on which the Union is founded in some way establish its 'constitution', taking the word 'constitution' in its material sense.
Loppujen lopuksi perustuslain tehtävänähän on määrittää toimivaltuuksien käytön ehdot ja rajoitukset poliittisen kokonaisuuden sisällä ja taata kansalaisten oikeudet, mikä uudessa sopimuksessa toteutuukin.
After all, the role of a constitution is precisely that of laying down the conditions governing, and the limits to, the exercise of power in the context of a political entity and safeguarding citizens’ rights, something which the new Treaty does.
Mutta se tosiasia, että kyseisen käsitteen virallistamisyritys torjuttiin, merkitsee sitä, että kansalaiset eivät halunneet antaa unionille perustuslakia muodollisessa tai juhlallisessa muodossa, toisin sanoen poliittisesti laajemmin tunnetussa muodossa.
However, the very fact that the attempt to give that material concept practical form was rejected signifies that there was no desire to endow the Union with a ‘Constitution’ in the formal sense, i.e. the most commonly used political sense, of the term.
Tämä on merkittävä ero verrattuna perustuslakisopimukseen.
This represents a difference by comparison with the Constitutional Treaty.
Todellisuudessa Euroopan unionilla on jo sisältönsä puolesta, voimassa olevien perussopimusten muodossa "perustuslaki", joka sisältyy niihin perussopimuksiin, joiden pohjalle unioni on perustettu.
In fact, in the existing Treaties the Union effectively already has its 'Constitution', deriving from the Treaties which brought it into being, just like any other political entity.
Kun perussopimuksia yksinkertaistetaan tekemällä niiden rakenteesta ymmärrettävämpi, tehdään siis merkittävä askel järjestelmän selventämiseksi ja sen muuttamiseksi avoimemmaksi ja ymmärrettävämmäksi kansalaisten silmissä.
By simplifying those Treaties, by giving them a more readily comprehensible structure, a vital step has been taken towards clarifying the system and making it more transparent and understandable for the public.
Kuitenkin valittu menetelmä – perussopimus, joka sisältää kahteen voimassa olevaan perussopimukseen tehtyjä muutoksia – tekee tekstistä kansalaisten kannalta käsittämättömän.
However, the method chosen – a Treaty containing amendments to the two Treaties in force – makes the text unreadable for ordinary citizens.
On ehdottomasti laadittava konsolidoitu versio.
A consolidated version is now a necessity.
On näin ollen selvää, että jäsenvaltiot halusivat työntää syrjään pelon – vaikkakin perusteettoman – siitä, että perustuslain antaminen unionille merkitsisi tien avaamista keskusjohtoisen supervaltion luomiselle, mikä olisi kansallisvaltioiden väistämätön loppu ja muuttaisi Euroopan unionin luonnetta.
It is clear, therefore, that the Member States wanted to dispel any fear, however unfounded, that endowing the Union with a Constitution would represent the first step towards the creation of a centralised 'superstate' which would inevitably sound the death knell for national States and change the nature of the European Union.
Parlamentti, joka on prosessin alusta asti vankasti puhunut sen puolesta, että unionille olisi saatava perustuslaki, on tietoinen, että kyseisen pelon yhteydessä ei oteta huomioon perustuslakia perusnormina, jonka avulla pidetään kurissa toimivallan käyttöä koko poliittisessa yhteisössä (ellei haluta kieltää unionin poliittista luonnetta).
Parliament, which has been campaigning from the start of the process for the 'constitutionalisation' of the Union, is aware of the fact that this fear fails to take proper account of the significance of a constitution as a fundamental act governing the exercise of power in a political entity (unless the aim is to deny the 'political' nature of the Union).
Näin laadittuna perustuslain käsite tarjoaisi jopa muodollisen takuun jäsenvaltioille ja kansalaisille unionin toiminnan mahdollisia häiriytymisiä vastaan.
Seen in this way, a 'constitution' could even be said to offer the Member States and Union citizens formal safeguards against unwelcome Union action.
Huolimatta siitä, että näin löydettiin ulospääsy toimielimiä koskevasta umpikujasta jäsenvaltioiden poliittisesti vaikeassa tilanteessa, Euroopan parlamentti voi vain pahoitella luopumista perustuslaillisesta lähestymistavasta.
On that basis, whilst acknowledging that the political situation in the Member States made such a step the only way out of the institutional impasse which had been reached, the EP can only regret the abandonment of the constitutional approach.
Samalla tavalla yhteisesittelijät eivät voi kuin pahoitella, että unionin tunnuksia – lippua, hymniä, tunnuslausetta, euroa ja Eurooppa-päivää – ei ole otettu mukaan uuteen sopimukseen perustuslakisopimuksen lailla.
By the same token, your co-rapporteurs can only deplore the fact that the new Treaty makes no reference to symbols of the Union – the flag, the anthem, the motto, the euro, and Europe Day – as the Constitutional Treaty did.
Vaikka se ei merkitsekään, että näitä tunnuksia ei enää ole – ne ovat olleet olemassa jo pitkään, vaikka niitä ei ole koskaan mainittu perussopimuksissa, ja jatkavat olemassaoloaan samalla tavalla – olisi täysin loogista, että unionin oikeudellisen ja poliittisen aseman määrittelevissä teksteissä mainittaisiin ne.
Although this does not mean that these symbols no longer exist – they had already existed for a long time without ever being mentioned as such in the Treaties and will continue to exist in the same way – it would only be logical for texts which define the legal and political status of the Union to refer to them.
Tietyt jäsenvaltiot pakottivat jättämään ne pois sillä tekosyyllä, että tunnusten tunnustaminen perussopimuksissa mahdollistaisi sekaannusta unionin "valtiollisesta" luonteesta.
This abandonment of the symbols was forced through by certain Member States on the pretext that recognising them in the Treaties would enable people to claim erroneously that the Union was in fact a 'State-like' structure.
Se, että tästä näkökannasta ei oltu läheskään yksimielisiä, näyttää tulevan osoitetuksi tunnuksia koskevalla julistuksella, jonka 16 jäsenvaltiota on liittänyt perussopimukseen (julistus 52 Euroopan unionin tunnuksista) vahvistaen, että tunnukset "ovat niille edelleen Euroopan unionin kansalaisten yhteenkuuluvuuden ja heillä unioniin olevan siteen tunnuksia".
That this viewpoint is by no means unanimously held seems to be borne out by the declaration on the symbols of the Union which 16 Member States have annexed to the Treaty (Declaration No 52 on the symbols of the Union) reiterating that in their view the symbols mentioned continue 'to express the sense of community of the people in the European Union and their allegiance to it'.
Yhteisesittelijät eivät myöskään voi muuta kuin ottaa riemuiten vastaan perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan aloitteen laatia mietinnön unionin tunnuksien käytöstä, jossa ehdotetaan muutoksia parlamentin työjärjestykseen, jotta parlamentti tehostaisi näiden tunnusten käyttöä
Accordingly, your co-rapporteurs can only welcome with enthusiasm the initiative taken by the Committee on Constitutional Affairs, which is in the process of preparing a report on the use of the Union's symbols which will propose changes to Parliament's Rules of Procedure designed to ensure that Parliament makes more systematic use of those symbols
Carlos Carnero Gonzálezin mietintöluonnos Euroopan unionin tunnusten käyttöä parlamentissa koskevan uuden 202 a artiklan lisäämisestä Euroopan parlamentin työjärjestykseen, PE 398.505v03-00. .
Draft report by Carlos Carnero González on the insertion in Parliament's Rules of Procedure of a Rule 202a concerning the use by Parliament of the symbols of the European Union, PE 398.505v3-00. .