natgillin/translations-raw huggingface dataset:
37. kehottaa komissiota perustamaan todellisen hallinnon ja kumppanuuden kaikilla tasoilla tai vahvistamaan sitä ja ottamaan suoraan tähän mukaan kaikki toimijat, mukaan luettuna pk-yritykset ja mikroyritykset sekä taloudelliset toimijat ja työmarkkinaosapuolet, jotta voidaan määritellä maaseutualueiden kehitystarpeisiin parhaiten soveltuvat toiminnan painopistealueet;
37.Calls on the Commission to introduce or strengthen genuine governance or partnership arrangements at all levels, with the direct involvement of all players, including SMEs and microbusinesses, as well as the economic and social partners, with a view to defining the priorities for action best adapted to rural areas' development needs;
39. tunnustaa maaseutuyhteisöjen mahdollisuudet edistää ympäristönsuojelua sitoutumalla ympäristöystävälliseen toimintaan ja kehittämällä vaihtoehtoisia energialähteitä, kuten biopolttoaineita, ottaen huomioon erityisesti neljä uutta haastetta, jotka on esitetty terveystarkastuksen maaseudun kehittämispolitiikassa, muun muassa luonnon monimuotoisuus ja uusiutuvat energialähteet;
39.Recognises the potential of the rural community to make a positive contribution to the environment through their engagement in environmentally friendly activities and the development of alternative energy sources such as biofuels, especially considering the four new challenges outlined in the rural development policy of the Health Check, such as biodiversity and renewable energies;
Rakennepolitiikan uudistus kaudella 2007–2013 toi mukanaan muutoksia rahastojen rakenteisiin ja niiden kautta myönnettävien tukien jakoperusteisiin.
The reform of structural policy for the period 2007-2013 brought with it changes to the structure of the Funds and the basis for the allocation of assistance under this policy.
Yksi tärkeä muutos oli yhteiseen maatalouspolitiikkaan (YMP) liittyvän uuden Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (EAFRD) perustaminen.
One important change was the creation of a new European Agricultural Fund for Rural Development (EAFRD) linked to the common agricultural policy (CAP).
Lainsäätäjien tavoitteena, kun EAFRD erotettiin muista rakennerahastoista ja liitettiin YMP:hen, oli helpottaa tämäntyyppisen rahoituksen käyttöä ja yhtenäisen lähestymistavan käyttöönottoa maaseutualueilla.
The aim of legislators in separating the EAFRD from the other Structural Funds and linking it to the CAP was to facilitate the use of this type of funding and to make it easier to adopt an integrated approach in rural areas.
Näiden muutosten onnistumisen edellytys oli kuitenkin eri rahastoista, eritoten Euroopan aluekehitysrahastosta (EAKR), koheesiorahastosta ja Euroopan sosiaalirahastosta (ESR), myönnettävien tukien asianmukainen koordinointi ja sen valvominen, että nämä rahastot täydentävät toisiaan.
Key to the success of these changes, however, was adequate coordination of assistance under the various funds, in particular the European Fund for Regional Development (ERDF), the Cohesion Fund (CF) and the European Social Fund (ESF), and their complementarity.
Näiden muutosten jälkeen kysymys kuuluu, onko erottaminen todellakin johtanut saatavilla olevan varojen tehokkaampaan käyttöön.
Following the introduction of these changes, the question arises as to whether this separation has actually led to more effective use of the financing available.
Yhteisen maatalouspolitiikan varojen yhdistäminen maaseudun kehittämisvaroihin merkitsee talousarviojärjestelyjen yksinkertaistamista ainoastaan näennäisesti.
Linking the common agricultural policy to rural development funding represents a simplification of budgetary arrangements in appearance only.
Todellisuudessa se tarkoittaa muiden kuin maatalousvarojen erottamista koheesiopolitiikasta ja laajemmasta aluekehityksen näkökulmasta ja tämän seurauksena joko päällekkäisiä tavoitteita (esim. ympäristösuojelu ja koulutus) tai niiden huomiotta jättämistä molemmilla aloilla.
In reality, it means the separation of non-agricultural funding from the scope of cohesion policy and a broader regional development perspective and, as a result, either the duplication of some objectives (e.g. environmental protection and education) or their omission in both areas.
Talousarvion nykyisistä rajoitteista johtuen on todellakin olemassa riski, että EAKR:sta saatavat varat käytetään suuressa määrin taloudellisen kilpailukyvyn parantamiseen suurimmissa kaupunkikeskuksissa tai erittäin dynaamisilla alueilla, kun taas EAFRD:n varoja käytetään lähinnä maatalouden kilpailukyvyn parantamiseen.
There is a risk, therefore, that, in view of existing budgetary limitations, funding available under the ERDF will be used to a large extent to boost economic competitiveness in larger urban centres or the most dynamic regions, while EAFRD financing will be focused on improving agricultural competitiveness.
Tässä tilanteessa tuki muuhun kuin maataloustoimintaan ja tuki maaseutualueilla sijaitsevien pk-yritysten kehittämiseen eivät kuuluisi kummankaan rahaston alaan.
In this situation, spending on support for non-agricultural activities and the development of SMEs in rural areas would be at the interface between the two funds and not be covered by either of them.
Varoja ei riittäisi myöskään julkisten peruspalvelujen varmistamiseen ja maaseutualueiden infrastruktuuri-investointeihin, joita olisi tuettava myös koheesiorahastosta.
There could also be a shortage of funding to ensure basic public services and investment in infrastructure in rural areas, to which the Cohesion Fund is also meant to contribute.
Tässä tilanteessa on erittäin tärkeää laatia avoin ja pitkäaikainen maaseudun kehittämisstrategia sekä kansallisella että alueellisella tasolla, jotta voidaan määritellä selkeästi maaseudun kehittämisen painopistealueet ja tavoitteet ja mukauttaa niiden mukaisesti eri lähteistä myönnettävät tuet.
In this context, it is becoming particularly important to come up with a transparent, long-term rural development strategy at national and regional level, in order to be able to identify clearly rural development priorities and objectives and adapt to them the various sources of funding available.
Toisen pilarin yhdistäminen koheesiopolitiikan toimenpiteisiin edellyttää kuitenkin toimien läheistä koordinaatiota kansallisella tasolla.
Linking the second pillar to cohesion policy measures would, however, require the close coordination of activities at national level.
Lisäksi on otettava huomioon lisätekijät, jotka vaikuttavat maaseudun kehittämisen rahoitusmenetelmiin ja rahoituksen kehitykseen.
Furthermore, additional factors affecting development and the means of financing rural development need to be examined.
Maaseutualueen käsitettä ei edelleenkään ole määritelty tarkasti.
What constitutes a rural area has yet to be defined with any precision.
Tämä tarkoittaa, että kun puhutaan maaseutualueiden kehittämisestä, on pohdittava, miten maaseutualueet voidaan määrittää niiden ominaisuuksien ja kehittämistavoitteiden kannalta.
This means that when speaking about rural development, it is essential to think about how rural areas can be defined in terms of their characteristics and development objectives.
Perinteiset maaseutualueet erottuivat kaupunkialueista alhaisemman väestötiheyden, erilaisen työpaikkarakenteen, alhaisemman tulotason ja julkisten hyödykkeiden huonomman saatavuuden perusteella.
Traditionally, rural areas could be differentiated from urban areas through their lower population density, different employment structure, lower level of income and worse access to public goods.
Alueellisen koheesion kannalta alhaisemman väestöntiheyden ei pitäisi olla ratkaiseva ominaisuus.
From the point of view of territorial cohesion, lower population density should not be the decisive characteristic.
Yksi unionin kehitystavoitteista on nykyaikaistaa yhteiskuntarakenteita, mukaan lukien työllistymismahdollisuuksia.
One of the Union’s development aims is to modernise social structures, including employment structures.
Alueellista koheesiota on näin ollen mahdollista lisätä lähentämällä työllistymismahdollisuuksia maaseutu- ja kaupunkialueella.
It is possible to increase territorial cohesion, therefore, by aligning employment structures in rural and urban areas.
Alueellisen koheesion alalla suurimmat haasteet ovat edelleenkin tulotaso asukasta kohden ja julkisten hyödykkeiden saatavuus, ja muun kuin maataloustoiminnan tukeminen maaseutualueilla on tehokkain tapa saavuttaa nämä tavoitteet.
Level of income and access to public goods therefore remain the biggest challenges for territorial cohesion and they can be most effectively improved through support for non-agricultural activities in rural areas.
Maaseudun kehittämistoimien ei kuitenkaan pitäisi vähentää varoja, jotka on tarkoitettu maataloudelle myönnettäviin suoriin tukiin.
Rural development measures should not, however, drain resources intended for direct payments to farmers.
Tulevina vuosina YMP:tä muutetaan luultavasti hyvinkin perusteellisesti.
Substantial changes to the European Union’s common agricultural policy should be expected in the next few years.
Ensimmäisenä pyrkimyksenä siihen suuntaan voidaan pitää YMP:n terveystarkastusta.
The first opportunity to make changes could be the CAP Health Check.
Tähän asti YMP:n rakenteesta käydyissä keskusteluissa vallitsevana käsityksenä oli, että siihen myönnetyt varat nimenomaan pitivät yllä epätasa-arvoa unionin taloudessa eikä mahdollistaneet sen kilpailukyvyn kasvattamista.
In previous disputes about the structure of the CAP, the view has dominated that this funding is strengthening the diversification of the EU's economy while failing to boost its competitiveness.
Euroopan unionin nykyisen rahoituspolitiikan mukaan tämän näkemys on osittain oikeutettu, mutta kaikki riippuu siitä, miten yhteisön tukia käytetään.
Under the Union’s present financial policy, this view is partially justified, but it really depends on how Union funding is spent.
Maaseudun kehittämispolitiikan tavoitteiden ei pitäisi olla ristiriidassa Lissabonin tavoitteiden kanssa, mikäli tämä kehittäminen perustuu suhteellisen kilpailukyvyn mekanismin käyttöön (parempi kustannustehokkuus), erityisesti paikallisessa elintarvikejalostuksessa ja infrastruktuurin ja palvelujen, kuten matkailun, koulutuksen ja ympäristösuojelun, kehittämisessä.
Rural development policy objectives in particular need not be contrary to the Lisbon goals provided this development is based on the application of the relative competitiveness mechanism (better cost-effectiveness), in particular in local food processing and the development of infrastructure and services, such as tourism, education and environmental protection.
EAFRD:n osalta seuraavat painopisteet yksilöitiin kaudelle 2007–2013: 1.
With regard to the EAFRD, the following priorities were identified for the period 2007-2013: 1.
Maa- ja metsätalouden kilpailukyvyn parantaminen.
Improving the competitiveness of the agricultural and forestry sectors.
Ympäristön ja maaseudun tilan parantaminen.
Improving the environment and countryside.
Elämänlaadun parantaminen maaseudulla ja monipuolistamisen tukeminen.
Improving the quality of life in rural areas and encouraging diversification.
Paikallisten valmiuksien luominen työllisyyden ja monipuolistamisen alalla (Leader).
Building local capacity for employment and diversification (LEADER).
Ongelmana on kuitenkin, onko YMP:n toinen pilari edelleen poliittisesti oikea mekanismi epäsuorille maataloustuille.
There is the problem, however, of whether the second pillar of the CAP should remain a ‘politically correct’ mechanism for indirect agricultural support.
Tulisiko varoja kohdentaa maatalousalan ulkopuolella oleville maaseutualueen tuensaajille ja tuensaajille, jotka vaikka jäävätkin maaseutualueelle, siirtyvät maatalousalalta muille ammattialoille?
Should funding also be directed at rural beneficiaries outside the agriculture sector and beneficiaries who, while remaining in rural areas, will move from agriculture to other occupational sectors?
Jos maaseudun kehittäminen pysyy YMP:n piirissä, eikö tämä tarkoita, että maanviljelijöiltä viedään Euroopan unionin aikaisemmat rahoitusmuodot?
Would keeping rural development within the scope of the CAP not mean depriving farmers of previous methods of Union funding?
YMP:tä koskevan keskustelun yksi suurimmista riidanaiheista on maatalouden suorien tukien taso (ensimmäinen pilari) ja kansallisen yhteisrahoituksen taso, kun otetaan huomioon pyrkimys säilyttää YMP:n yhteisöluonne.
One of the main sources of dispute in the CAP debate will be the level of direct payments for agriculture (first pillar) and the level of national co-financing in view of efforts to preserve the Community nature of the CAP.
On harkittava komission ehdotusta, jonka mukaan suurille tiloille maksettavia suoria tukia on vähennettävä ja YMP:n toista pilaria, ts. maaseudun kehittämistä, on vahvistettava lisäämällä mukautusastetta.
The Commission’s proposal to reduce direct payments for large farms and to strengthen the second pillar of the CAP, i.e. rural development, by increasing the rate of modulation should be considered.
Maaseudun kehittämispolitiikan täytäntöönpanoon liittyvät vaikeudet johtuvat alakohtaisten politiikkojen ja alueellisen koheesiopolitiikan sekä niiden taloudellisten ja sosiaalisten ulottuvuuksien yhteensopimattomuudesta.
The difficulties in implementing rural development policy stem from the fact that sectoral policies and territorial cohesion policy cut across each other, as do the economic and social aspects of both types of policy.
Tämä selittää sen, että tähän mennessä on painotettu pikemminkin velvollisuuksien jakoa kuin toimien koordinaatiota.
This explains the visible emphasis thus far on the division of responsibilities rather than the coordination of activities.
Koordinaation tavoitteena pitäisi kuitenkin nimenomaisesti olla varojen käyttöä koskevan yhdistetyn lähestymistavan varmistaminen.
The aim of coordination should, however, be precisely to ensure a combined approach in the use of funding.
Eri maissa on olemassa useita malleja maaseudun kehittämistoimille myönnettäviä varoja koskevien toimien koordinoimiseksi.
In the individual Member States, several models exist for the coordination of activities related to the allocation of funding for rural development measures.
Jonkin tietyn maan ratkaisu ei välttämättä sovi malliksi muille maille.
It is difficult to claim that a particular country's solution could serve as a model for other countries.
Näyttää siltä, että onnistuminen voitaisiin varmistaa pikemminkin poliittisella tahdolla kuin organisatorisilla järjestelyillä.
It appears that political will could be more decisive in terms of ensuring success than this or that organisational arrangement.
Näin ollen voisi olla hyödyllistä soveltaa avointa koordinaatiomenetelmää yhteistyön tähän näkökulmaan Euroopan unionin tasolla.
A suitable solution could therefore be to apply the open method of coordination to this aspect of cooperation at Union level.
Tulisi kuitenkin tehdä selväksi, että maaseudun kehittämispolitiikalla on suuri vaikutus alueelliseen koheesioon.
However, it should be made clear that rural development policy has a huge influence on territorial cohesion.
Tästä syystä ei näytä oikeutetulta erottaa maaseudun kehittämistoimia koheesio- ja aluekehityspolitiikan toimista.
For this reason, it does not seem justifiable to separate rural development measures from cohesion and regional development policy.
Tämä politiikka voi paremmin kuin YMP auttaa ratkaisemaan maaseudun kehittämisen muita kuin maatalouteen liittyviä ongelmia, kuten ihmisten uudelleenkouluttamista talouden tuottavammille alueille.
This policy is better able than the CAP to assist with non-agricultural aspects of rural development, such as retraining people for work in more productive areas of the economy.
Maaseudun kehittämispolitiikka voidaan kuitenkin ottaa osaksi koheesiopolitiikkaa ja aluekehitystoimia vain, jos maaseudun kehittämiseen myönnetään tarvittavat varat ja jos niitä käytetään maaseutualueille määritettyjen prioriteettien mukaisesti.
Nevertheless, including rural development policy within cohesion and regional development policy is only possible on the condition that rural development receives adequate funding and that this funding is used in line with the priorities set out for rural areas.
5. korostaa, että hyvin monilla maaseutualueilla etenkin nuorten ja naisten kehitysmahdollisuuksia heikentävät vaikeudet hyödyntää julkisia palveluja, työpaikkojen puute ja ikäpyramidi;
Stresses that in a large number of rural areas development possibilities, especially for young people and women, are reduced by difficulties in accessing public services, lack of jobs and the age pyramid;
13. katsoo, että uusien jäsenvaltioiden maatalousrakenteiden lujittamista varten toista pilaria ei pitäisi vahvistaa siirtämällä siihen varoja ensimmäisestä pilarista, vaan niitä olisi tuettava myöntämällä maaseudun kehittämisohjelmiin varoja rakennerahastoista ja koheesiorahastosta;
Takes the view that in the case of the new Member States, in order to allow them to consolidate their agricultural structures, the second pillar must not be consolidated by transfer of funds allocated to the first pillar, but via contributions to rural development programmes from the Structural Funds and the Cohesion Fund;
jossa komissiota kehotetaan tekemään ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi kansalaisaloitetta koskevista menettelyistä ja edellytyksistä sisältöä koskevine suosituksineen
requesting the Commission to submit a proposal for a regulation of the European Parliament and of the Council on the implementation of the citizens’ initiative
PÄÄTÖSLAUSELMAESITYKSEN LIITE: KOMISSION EHDOTUKSEN EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUKSEKSI KANSALAISALOITETTA KOSKEVISTA MENETTELYISTÄ JA EDELLYTYKSISTÄ SISÄLTÖÄ KOSKEVIA SUOSITUKSIA 8
ANNEX TO THE MOTION FOR A RESOLUTION: RECOMMENDATIONS AS TO THE CONTENT OF THE COMMISSION PROPOSAL FOR A REGULATION OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL ON THE IMPLEMENTATION OF THE CITIZENS’ INITIATIVE 8
vetoomusvaliokunnaN Lausunto .........................................................................17
OPINION of the Committee on Petitions ...............................................................17
– ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen muuttamisesta 13. joulukuuta 2007 Lissabonissa allekirjoitetun Lissabonin sopimuksen,
– having regard to the Treaty of Lisbon amending the Treaty on European Union and the Treaty establishing the European Community, signed at Lisbon on 13 December 2007,
– ottaa huomioon perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietinnön ja vetoomusvaliokunnan lausunnon ( A6‑0043/2009 ),
– having regard to the report of the Committee on Constitutional Affairs and the opinion of the Committee on Petitions ( A6‑0043/2009 ),
A. panee merkille, että Lissabonin sopimuksella otetaan käyttöön kansalaisaloite, jossa vähintään miljoona unionin kansalaista riittävän monesta jäsenvaltioista voi tehdä aloitteen, ja kehottaa komissiota sen toimivallan puitteissa esittämään asianmukaisia ehdotuksia asioista, joissa kansalaisten mielestä tarvitaan unionin säädös perustamissopimusten panemiseksi täytäntöön – Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 11 artiklan 4 kohta uudessa muodossaan ("SEU, uusi versio"),
A. whereas the Treaty of Lisbon introduces the Citizens’ Initiative, whereby citizens of the Union numbering not less than one million who are nationals of a significant number of Member States may take the initiative of inviting the Commission, within the framework of its powers, to submit any appropriate proposal on matters where citizens consider that a legal act of the Union is required for the purpose of implementing the Treaties – Article 11(4) of the EU Treaty in the new wording (‘TEU nw’),
B. toteaa, että miljoona unionin kansalaista saa näin saman oikeuden pyytää komissiota esittämään säädösehdotuksen kuin neuvostolla on ollut Euroopan yhteisöjen perustamisvuodesta 1957 lähtien (alun perin ETY-sopimuksen 152 artikla, tällä hetkellä EY:n perustamissopimuksen 208 artikla, tulevaisuudessa EUT-sopimuksen 241 artikla) ja Euroopan parlamentilla Maastrichtin sopimuksen voimaantulon (1993) jälkeen (tällä hetkellä EY:n perustamissopimuksen 192 artikla, tulevaisuudessa EUT-sopimuksen 225 artikla),
B. whereas one million citizens of the Union will thus obtain the same right to request the Commission to submit a legislative proposal as the Council has had since the establishment of the European Communities in 1957 (originally under Article 152 of the EEC Treaty, at present Article 208 of the EC Treaty, in future Article 241 of the Treaty on the Functioning of the European Union (‘TFEU’)), and the European Parliament has had since the entry into force of the Maastricht Treaty in 1993 (at present Article 192 of the EC Treaty, in future Article 225 TFEU),
C. ottaa huomioon, että näin kansalaiset osallistuvat itse välittömästi Euroopan unionin toimivallan käyttöön ja heidät otetaan ensimmäisen kerran mukaan EU:n lainsäädäntöehdotusten alullepanoprosessiin,
C. whereas citizens will thus play a direct role in the exercise of the European Union’s sovereign power by being, for the first time, directly involved in the initiation of European legislative proposals,
D. ottaa huomioon, että Euroopan unionista tehdyn sopimuksen uuden version 11 artiklan 4 kohdalla on oikeuden demokraattiseen osallistumiseen (EU-sopimuksen uuden version 10 artiklan 3 kohta) erityisenä seurauksena tarkoitus antaa unionin kansalaisille yksilöllinen oikeus osallistua eurooppalaiseen kansalaisaloitteeseen,
D. whereas Article 11(4) TEUnw aims to establish an individual right to participate in a citizens’ initiative, as a special consequence of the right to participate in the democratic life of the Union under Article 10(3) TEUnw,
E. toteaa, että aloiteoikeus sekoitetaan usein vetoomusoikeuteen;
E. whereas the right of initiative is often confused with the right to petition; whereas there is a need to ensure that citizens are fully aware of the distinction between both rights, particularly since a petition is directed to Parliament while a citizens' initiative is directed to the Commission,
F. katsoo, että unionin toimielinten ja jäsenvaltioiden on taattava unionin kansalaisille edellytykset harjoittaa osallistumisoikeuttaan esteettä, avoimesti ja tehokkaasti,
F. whereas the Union’s institutions and the Member States are required to establish the conditions for the smooth, transparent and effective exercise of the right of participation of the citizens of the Union,
G. ottaa huomioon, että kansalaisaloitteen tekemiseen vaadittavista menettelyistä ja edellytyksistä, mukaan lukien niiden jäsenvaltioiden vähimmäismäärä, joista aloitteen tekevien kansalaisten on oltava kotoisin, säädetään parlamentin ja neuvoston asianmukaisen lainsäädäntömenettelyn mukaisesti antamassa asetuksessa (EUT‑sopimuksen 24 artiklan 1 kohta),
G. whereas the procedures and conditions for a citizens’ initiative, including the minimum number of Member States from which the citizens taking the initiative must come, shall be determined by Parliament and the Council in accordance with the proper legislative procedure by means of a regulation (Article 24(1) TFEU),
H. ottaa huomioon, että asetusta annettaessa ja täytäntöön pantaessa on taattava perusluonteiset oikeudet tasa-arvoon, hyvään hallintoon ja oikeussuojaan,
H. whereas when that regulation is adopted and implemented, the fundamental rights to equality, good administration and legal protection should be particularly safeguarded,
Jäsenvaltioiden vähimmäismäärä
Minimum number of Member States
I. ottaa huomioon, että "niiden jäsenvaltioiden vähimmäismäärä, joista aloitteen tekijöiden on oltava kotoisin" (EUT-sopimuksen 24 artiklan 1 kohta), tarkoittaa "merkittävää määrää jäsenvaltioita" (EU-sopimuksen uuden version 11 artiklan 4 kohta),
I. whereas the ‘minimum number of Member States from which such citizens must come’ (Article 24(1) TFEU) must be a ‘significant number of Member States’ (Article 11(4) TEUnw),