natgillin/translations-raw huggingface dataset:
c) kotijäsenvaltio voi päättää, ettei a alakohtaa sovelleta seuraaviin sopimusluokkiin:
(c) the home Member State may decide not to apply (a) to the following categories of contracts:
– sijoitussidonnaiset sopimukset,
- unit-linked contracts,
– enintään kahdeksaksi vuodeksi tehdyt kertamaksuiset sopimukset,
- single-premium contracts for a period of up to eight years,
– sopimukset, joihin ei liity oikeutta lisäetuihin, ja eläkesopimukset, joilla ei ole takaisinostoarvoa.
- without-profits contracts, and annuity contracts with no surrender value.
Valittaessa turvaavaa korkokantaa ensimmäisen alakohdan kahdessa viimeisessä luetelmakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa voidaan ottaa huomioon sopimukseen merkitty valuutta ja yrityksen hallussa olevat vastaavat varat, sekä kun yrityksen varat on arvostettu käypään arvoonsa, tulevien varojen arvioitu tuotto.
In the cases referred to in the last two indents of the first subparagraph, in choosing a prudent rate of interest, account may be taken of the currency in which the contract is denominated and corresponding assets currently held and where the undertaking's assets are valued at their current value, the anticipated yield on future assets.
Käytetty korko ei saa missään tapauksessa ylittää varojen tuottoa, joka on laskettu kotijäsenvaltion tilinpäätöstä koskevien määräysten mukaisesti ja josta on tehty kohtuullinen vähennys,
Under no circumstances may the rate of interest used be higher than the yield on assets as calculated in accordance with the accounting rules in the home Member State , less an appropriate deduction;
d) jäsenvaltion on vaadittava, että yritys tekee tilinpäätöksessään varauksen vakuutuksenottajien osalta tehtyjen korkositoumusten kattamiseksi, kun yrityksen varojen nykyinen tai arvioitu tuotto ei riitä kattamaan näitä sitoumuksia, ja
(d) the Member State shall require an undertaking to set aside in its accounts a provision to meet interest-rate commitments vis-à-vis policy-holders if the present or foreseeable yield on the undertaking's assets is insufficient to cover those commitments;
e) edellä a alakohdan soveltamiseksi vahvistetut enimmäiskorot on ilmoitettava komissiolle ja niiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille, jotka sitä pyytävät.
(e) the Commission and the competent authorities of the Member States which so request shall be notified of the maximum rates of interest set under (a).
C. Tilastolliset arviointiperusteet ja kuluja vastaavat perusteet on valittava varovaisesti ottaen huomioon sitoumusjäsenvaltio, vakuutusmuoto ja ennakoidut hallintokulut ja palkkiot.
C. The statistical elements of the valuation and the allowance for expenses used shall be chosen prudently, having regard to the State of the commitment, the type of policy and the administrative costs and commissions expected to be incurred.
D. Niiden vakuutussopimusten osalta, joihin liittyy oikeus lisäetuihin, voidaan vakuutusteknisen vastuuvelan arviointimenetelmässä joko välittömästi tai välillisesti ottaa huomioon kaikki myöhempien lisäetujen lajit yhtenäisellä tavalla muiden myöhempää kehitystä koskevien oletusten ja nykyisten lisäetujen laskentamenetelmän kanssa.
D. In the case of participating contracts, the method of calculation for technical provisions may take into account, either implicitly or explicitly, future bonuses of all kinds, in a manner consistent with the other assumptions on future experience and with the current method of distribution of bonuses.
E. Myöhempiä kuluja koskeva vastuu voi olla välillinen, esimerkiksi siten, että tulevista vakuutusmaksuista vähennetään kuormitusosuudet.
E. Allowance for future expenses may be made implicitly, for instance by the use of future premiums net of management charges.
Välillinen tai välitön nimenomainen kokonaisvarautuminen ei kuitenkaan saa olla kyseisten tulevien kulujen varovaista arviota pienempi.
However, the overall allowance, implicit or explicit, shall be not less than a prudent estimate of the relevant future expenses.
F. Vakuutusteknisen vastuuvelan arviointimenetelmä ei saa vaihtua vuosittain menetelmän tai laskentaperusteiden satunnaisten muutosten vuoksi ja sen on oltava sellainen, että lisäetuja saadaan kohtuullisesti kunkin vakuutussopimuksen voimassaolon ajan.
F. The method of calculation of technical provisions shall not be subject to discontinuities from year to year arising from arbitrary changes to the method or the bases of calculation and shall be such as to recognize the distribution of profits in an appropriate way over the duration of each policy.
Vakuutusyrityksen on pidettävä yleisön saatavilla perusteet ja menetelmät, joita käytetään vakuutusteknisen vastuuvelan arvioimiseksi, mukaan lukien lisäeduista aiheutuva vastuu.
Assurance undertakings shall make available to the public the bases and methods used in the calculation of the technical provisions, including provisions for bonuses.
Kotijäsenvaltion on vaadittava kultakin vakuutusyritykseltä, että sen koko vakuutusliikettä koskeva vakuutustekninen vastuuvelka katetaan toisiaan vastaavilla varoilla direktiivin 92/96/ETY 24 artiklan mukaisesti.
The home Member State shall require every assurance undertaking to cover the technical provisions in respect of its entire business by matching assets, in accordance with Article 24 of Directive 92/96/EEC.
Kun on kyse Euroopan yhteisössä harjoitettavista liiketoimista, näiden varojen on sijaittava yhteisössä.
In respect of business written in the Community, these assets must be localized within the Community.
Jäsenvaltiot eivät saa vaatia, että vakuutusyritykset sijoittavat varansa tiettyyn jäsenvaltioon.
Member States shall not require assurance undertakings to localize their assets in a particular Member State .
Kotijäsenvaltio voi kuitenkin myöntää lievennyksiä varojen sijaintia koskeviin sääntöihin.
The home Member State may, however, permit relaxations in the rules on the localization of assets.
Jos kotijäsenvaltio sallii, että vakuutusteknisen vastuuvelan kattamiseen voidaan käyttää saatavia jälleenvakuutuksenantajilta, sen on vahvistettava sallittu prosenttiosuus.
If the home Member State allows any technical provisions to be covered by claims against reassurers, it shall fix the percentage so allowed.
Tässä tapauksessa se ei saa määrätä näiden saatavien sijaintipaikkaa.”
In such case, it may not require the localization of the assets representing such claims.'
Koti-/isäntäjäsenvaltion velvoitteet: Kotijäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten valvontavaltuuksien on katettava maan alueella toimivien yhtiöiden ”koko liiketoiminta”.
Home/host Member State obligations : the supervisory powers of the competent authorities of the home Member State need to cover the “entire business” of the companies established in their territory.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa valtiosihteerin valvontavaltuuksia laajennettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivien yhtiöiden koko liiketoimintaan – sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa että sen ulkopuolella harjoitettavaan liiketoimintaan – vakuutusyhtiöistä vuonna 1994 annetuilla säädöksillä (tarkistus).
At UK level, the expansion of the supervisory powers of the Secretary of State over companies established in the UK over their entire business – within and outside the UK – was implemented by the Insurance Companies (Amendment) Regulations 1994.
Näihin säädöksiin kuuluvalla säädöksellä 4 muutetaan vuoden 1982 vakuutusyhtiölain 15 jaksoa, jossa määritellään II osan (vakuutusyhtiöiden sääntely) soveltamisala.
Regulation 4 of these regulations amends section 15 of the ICA 1982, which determines the scope of application of Part II – Regulation of Insurance Companies.
Säädöksessä 4 säädetään, että lain II osaa sovelletaan muun muassa ”kaikkiin Yhdistyneen kuningaskunnan yrityksiin, jotka harjoittavat liiketoimintaa jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa”.
Regulation 4 prescribes that Part II of the Act applies, amongst other things, to “all UK companies which carry on business in a Member State other than the United Kingdom ”.
Vakuutusyhtiöistä vuonna 1994 annetuilla säädöksillä (kolmas vakuutusdirektiivi) rajoitettiin myös valtiosihteerin valvontavaltuuksia.
The limitation of the supervisory powers of the Secretary of State was also implemented by the Insurance Companies (Third Insurance Directives) Regulations 1994.
Säädöksellä 13 lisättiin vuoden 1982 vakuutusyhtiölain (ICA) 15 jaksoon 1A kappale, jossa suljetaan pohjimmiltaan yhteisön yhtiöt kyseisen vakuutusyhtiölain II osan soveltamisalan ulkopuolelle, sikäli kuin kyseiset yhtiöt harjoittavat vakuutusliiketoimintaa sivukonttorinsa välityksellä ja täyttävät lain 2F liitteen I osan mukaiset vaatimukset.
Regulation 13 of the Third Insurance Directives inserted paragraph 1A to section 15 of the ICA 1982, which basically excludes EC companies from the application of Part II of the Insurance Companies Act in so far as those companies are carrying on insurance business through a branch and have complied with the requirements specified in Part I of Schedule 2F to the Act.
Säädöksellä 45 lisättiin vuoden 1982 vakuutusyhtiölakiin 2F liite.
Regulation 45 of the 3LD inserted Schedule 2F to the ICA 1982.
Tämä liite on keskeinen säädös sikäli, että siinä määritellään Yhdistyneen kuningaskunnan valvontaviranomaisten oikeudet ja velvoitteet niitä yhteisön yrityksiä kohtaan, jotka harjoittavat Yhdistyneessä kuningaskunnassa liiketoimintaa pitämällä siellä sivukonttoria tai tarjoamalla rajat ylittäviä palveluja.
This Schedule is the core regulation in terms of the definition of the rights and obligations of the UK supervisory authorities with respect to EC companies that carry out activities in the UK either via a branch or via the provision of cross border services.
Tarkemmin sanottuna säädöksillä 15 ja 16 muutetaan vuoden 1982 vakuutusyhtiölain 34 ja 35 jaksoa rajaamalla valtiosihteerin valtaa valvoa alueellaan toimivien yhteisön yritysten varallisuuden arvoa, luonnetta ja sijaintia.
More specifically, Regulations 15 and 16 modify sections 34 and 35 of the ICA 1982, rightly limiting the Secretary of State’s power to control the value, nature and localisation of the assets of the EC companies operating in their territory.
Vakuutusteknisen vastuuvelan laskemiseen liittyvät säännöt: Pitkäaikaisten velkojen arvostamista koskevista Yhdistyneen kuningaskunnan säännöistä säädetään vakuutusyhtiöistä vuonna 1994 annetuissa säädöksissä.
Rules on the calculation of technical provisions : UK rules on the valuation of long-term liabilities are set out by the Insurance Companies Regulations 1994.
Velan määrän arvostamisen tärkeimmät periaatteet käyvät ilmi säädöksestä 64, jossa säädetään seuraavaa: ”Pitkäaikaisten velkojen (muut velat kuin ne, jotka ovat erääntyneet maksettaviksi ennen arvostuspäivää) määrä määritetään soveltaen vakuutusmatemaattisia periaatteita, joissa otetaan asianmukaisesti huomioon vakuutuksenottajien perustellut odotukset ja varaudutaan asianmukaisesti kaikkiin velkoihin tehden varovaisia arvioita, jotka käsittävät sopivat marginaalit siltä varalta, että olennaisissa tekijöissä tapahtuisi kielteisiä muutoksia.
The main principles for valuing the amount of the liabilities are set out in Regulation 64, which provides as follows: “The determination of the amount of long-term liabilities (other than liabilities which have fallen due for payment before the valuation date) shall be made on actuarial principles which have due regard to the reasonable expectations of policy holders and shall make proper provision for all liabilities on prudent assumptions that shall include appropriate margins for adverse deviation of the relevant factors.
Velan määrää määritettäessä on otettava huomioon kaikki prospektiiviset velat kussakin voimassa olevassa vakuutussopimuksessa vahvistettujen ehtojen mukaisesti sekä arvostuspäivän jälkeen maksettavat vakuutusmaksut.
The determination shall take account of all prospective liabilities as determined by the policy conditions for each existing contract, taking credit for premiums payable after the valuation date.
(3) Rajoittamatta edellä olevan (1) kohdan yleisiä säännöksiä pitkäaikaisten velkojen määrää määritettäessä on noudatettava kaikkia jäljempänä olevia säädöksiä 65–75 ja otettava huomioon muun muassa seuraavat seikat: kaikki taatut edut, mukaan luettuna taatut takaisinostoarvot; saavutetut, ilmoitetut tai ositetut edut, joihin vakuutuksenottajilla on sopimuksen nojalla jo oikeus joko yhdessä tai kukin osaltaan; kaikki vaihtoehdot, joihin vakuutuksenottajalla on oikeus vakuutussopimuksen ehtojen mukaan; kulut, mukaan luettuna palkkiot; kaikki pitkän aikavälin liiketoimintaan liittyvät, jälleenvakuutussopimuksiin perustuvat oikeudet; harkinnanvaraiset kulut ja vähennykset, sikäli kuin ne eivät ylitä vakuutuksenottajien perusteltuja odotuksia”.
(3) Without prejudice to the generality of paragraph (1) above, the amount of the long-term liabilities shall be determined in compliance with each of regulations 65 to 75 below and shall take into account, inter alia, the following factors: all guaranteed benefits, including guaranteed surrender values; vested, declared or allotted bonuses to which policyholders are already either collectively or individually contractually entitled; all options available to the policyholder under the terms of the contract; expenses, including commissions; any rights under contracts of reinsurance in respect of long-term business; discretionary charges and deductions, in so far as they do not exceed the reasonable expectations of policyholders”.
Sekä direktiivissä että Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä säädetään nimenomaan, että kun vakuutusyhtiön velkaa arvioidaan turvaavalla prospektiivisella vakuutusmatemaattisella menetelmällä, on otettava huomioon kaikki myöhemmät velvoitteet kussakin voimassa olevassa vakuutussopimuksessa vahvistettujen ehtojen mukaisesti, myös vakuutuksenottajien taatut edut, muut edut ja sopimusperusteiset vaihtoehdot.
Both the Directive and UK legislation explicitly mention that a prudent prospective actuarial valuation of an assurance’s liabilities must take into account all future liabilities as determined by the policy conditions for each existing contract, including guaranteed benefits, bonuses and contractual options for policyholders.
Direktiivissä säädetään lisäksi, että kun vakuutussopimuksen takaisinostoarvo on taattu, tämän sopimuksen vakuutusmaksuvastuuosuuden on oltava aina vähintään yhtä suuri kuin samana ajankohtana taattu takaisinostoarvo.
In turn, the Directive further specifies that, where the surrender value of a contract is guaranteed, the amount of the mathematical provision for the contract at any time must be as great as the value guaranteed at that time.
Tätä säännöstä ei toisteta Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä, mutta lakiin kuuluu erityinen säädös, joka koskee vakuutuksenottajien vaihtoehtoihin liittyviä varauksia ja jossa säädetään seuraavaa: ”(1) Vakuutusyhtiöiden on varauduttava varovaisten arvioiden pohjalta kattamaan kaikki velan kasvu, joka johtuu siitä, että vakuutuksenottajat käyttävät sopimuksen mukaisia vaihtoehtojaan.
UK legislation does not replicate this provision but includes a specific Regulation on reserves for policyholders’ options, which provides as follows: “(1) Provision shall be made on prudent assumptions to cover any increase in liabilities caused by policyholders exercising options under their contracts.
(2) Mikäli sopimuksessa määrätään vaihtoehdosta, jonka nojalla vakuutuksenottajalla on oikeus saada taattu käteismaksu kahdentoista kuukauden sisällä arvostuspäivästä, tähän vaihtoehtoon on varauduttava varmistamalla, että sopimukselle annettu arvo vastaa vähintään sitä summaa, joka tarvitaan maksuihin, jotka suoritetaan, jos kyseistä vaihtoehtoa käytetään.”
(2) Where a contract includes an option whereby the policyholder could secure a guaranteed cash payment within twelve months following the valuation date, the provision for that option shall be such as to ensure that the value placed on the contract is not less than the amount required to provide for the payments that would have to be made if the option were exercised.”
Säädöksissä 65–75 säädetään velan määrän määrittämiseen liittyvistä tarkemmista kriteereistä: Säädöksessä 65 säädetään kolmannen henkivakuutusdirektiivin mukaisesti, että pitkäaikaiset velat on periaatteessa määritettävä erikseen kunkin sopimuksen osalta prospektiivista laskentamenetelmää käyttäen.
Regulations 65 to 75 prescribe more specific criteria on the determination of the amount of liabilities: Regulation 65 prescribes, in line with the 3LD that, in principle, long-term liabilities must be determined separately for each contract by a prospective calculation.
Säädöksessä sallitaan kohtuullisten arvioiden ja yleistysten poikkeuksellinen käyttö sekä retrospektiivisen menetelmän käyttö, mutta asetetaan myös näiden molempien poikkeusten edellytykseksi samat ehdot kuin direktiivissä.
The regulation allows the exceptional use of appropriate approximations and generalisation and the use of the retrospective method, subjecting both exceptions to the same conditions as those prescribed by the Directive.
Säädöksessä säädetään, että yleisten, yksilöimättömien riskien varalle on varattava tarpeen vaatiessa ylimääräisiä summia ja ettei laskentamenetelmään saa tehdä vuosittain mielivaltaisia muutoksia.
The regulation prescribes that, where necessary, additional amounts must be set aside for general risks not individualised and also prescribes that the method of calculation must not be subject to arbitrary changes from year to year.
Säädös 69 koskee korkoprosentteja, joita käytetään laskettaessa vakuutusyhtiön tulevien tulojen tai menojen nykyarvoa, ja siinä asetetaan vakavaraisuussäännöt, jotka vastaavat direktiivin vaatimuksia.
Regulation 69 on rates of interest to be used in calculating the present value of future payments by or to an insurance company sets out prudential standards equivalent to those laid down by the Directive.
Sama koskee säädöksiä 68 ja 71 kulukorvauksista.
The same is true of Regulations 68 and 71 on allowances for expenses.
Direktiivin mukaisesti Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntö edellyttää, että yhtiön on annettava tällaiset tiedot toimivaltaiselle viranomaiselle osana toimilupahakemuksen tueksi pyydettyjä tietoja.
In line with the Directive, domestic legislation requires the company to disclose such information to the competent authority as part of the requested information to support an application for an authorisation to operate.
Vastaavuussääntöjä koskeva velvoite: Kolmannessa henkivakuutusdirektiivissä kielletään jäsenvaltioita vaatimasta yhtiöiltä, että niiden on sijoitettava varansa johonkin tiettyyn jäsenvaltioon.
Matching rule obligation : The 3LD prevents Member States from requiring companies to localise their assets in a particular Member State .
Lisäksi siinä säädetään, että kotijäsenvaltio voi tehdä lievennyksiä varojen sijaintia koskeviin sääntöihin.
It also allows the home Member State to permit relaxations of the localisation of assets rules.
Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä on säännöksiä, joiden mukaan vakuutusyhtiöiden on tietyissä tilanteissa sijoitettava osa varoistaan tai kaikki varansa tiettyyn paikkaan.
UK legislation does include regulations which, under particular circumstances, do require assurance undertakings to localise some or all of their assets in a particular place.
Ensinnäkin vakuutusyhtiöistä vuonna 1994 annettuihin säädöksiin kuuluvassa säädöksessä 31 säädetään, että varat, jotka kattavat puntamääräiset velat, on pidettävä Euroopan yhteisössä ja että varat, jotka kattavat jossakin muussa valuutassa laskettavat velat, on pidettävä Euroopan yhteisössä tai siinä maassa, jossa kyseistä valuuttaa käytetään.
Firstly, Regulation 31 of the Insurance Companies Regulations 1994 prescribes that the assets that cover liabilities in sterling must be held in the EC and the assets that cover liabilities in any other currency must be held in the EC or in the country of that currency.
Toiseksi vakuutusyhtiöistä vuonna 1994 annettuihin säädöksiin kuuluvassa säädöksessä 33 säädetään muutamista varojen sijoittamiseen liittyvistä velvoitteista, jotka koskevat sellaisia yhteisön ulkopuolisia yhtiöitä, joiden pääkonttori ei sijaitse EFTA-maassa, ja jotka liittyvät niiden varoihin, joihin sovelletaan kyseisen lain 32(2)(b) jakson mukaista Yhdistyneen kuningaskunnan solvenssimarginaalia.
Secondly, Regulation 33 of the Insurance Companies Regulations 1994 prescribes some asset localisation obligations for non-EC companies, whose head office is not in an EFTA State, in respect of their assets representing a UK margin of solvency maintained under section 32(2)(b) of the Act.
Kolmanneksi lain 39 ja 40 jaksossa säädetään, että valtiosihteeri voi tietyissä tilanteissa vaatia Yhdistyneen kuningaskunnan yhtiötä sijoittamaan sen kotimaisten velkojen koko määrää tai tiettyä osuutta vastaavat varat Euroopan yhteisöön sekä määrätä ne jonkinlaiseen säilytykseen.
Thirdly, sections 39 and 40 of the Act afford the Secretary of State, under certain circumstances, the power to require a UK company to localise in the EC assets equal to the whole or a specified proportion of the amount of its domestic liabilities and to impose some kind of custody over them.
37(3) jakson mukaan valtiosihteeri voi käyttää tätä valtaansa vain, ellei yhtiö ole hoitanut tiettyjä velvoitteitaan, joita sillä on tai oli, myös tilanteessa, jossa se ei ole määrittänyt velkojensa arvoa säädösten mukaisella tavalla.
According to section 37(3), those powers are not exercisable unless the company has failed to satisfy certain obligations to which it is or was subject, including the failure to determine the value of its liabilities in accordance with the regulations.
Säädöksen 27 mukaan yhtiöllä on oltava tietyssä valuutassa riittävät varat, joilla se voi kattaa kyseisessä valuutassa olevat velkansa, vain jos yhtiön velat kyseisessä valuutassa muodostavat yli 5 prosenttia sen kaikista veloista.
Regulation 27 prescribes that the company must hold sufficient assets in a particular currency to cover the company’s liabilities in that particular currency only if the company’s liabilities in that particular currency exceed 5% of its total liabilities.
Tämä artikla liittyy ELAS-yhtiön tapaukseen kahdelta osin: ensimmäisenä yhtymäkohtana on ”koko liiketoimintaa” ‑ilmaisu, joka liittyy harkinnanvaraisten etujen valinnaisiin varauksiin, ja toisena puolestaan jälleen esiin nouseva kysymys vakuutuksenottajien perustelluista odotuksista.
There are two aspects connecting this article to the ELAS case: first, the ‘entire business’ argument, linked to the optional reserving of discretionary bonuses, and second, the issue of PRE, which appears once again.
Yhdistyneen kuningaskunnan oli 18 artiklan nojalla varmistettava, että Equitable Life ‑yhtiö muodosti koko liiketoimintansa osalta riittävän vakuutusteknisen vastuuvelan, vakuutusmaksuvastuu mukaan luettuna, käyttäen riittävän turvaavaa vakuutusmatemaattista menetelmää.
Article 18 required the UK to ensure that Equitable Life established sufficient technical provisions, including mathematical provisions, in respect of its entire business, using a sufficiently prudent prospective actuarial valuation (this article therefore reiterates the ‘entire business’ requirement, already mentioned explicitly in Article 8).
(Tässä artiklassa toistetaan tällä tavoin ”koko liiketoimintaa” koskeva vaatimus, joka esitettiin jo 8 artiklassa.)
Neither the Directive nor UK legislation elaborate any further on the meaning of "prudent valuation", which is left for actuarial judgement.
Tämä on tärkeä seikka, koska ELAS-yhtiö teki varaukset vakuutussummaan määräajoin lisättävien lisäetujen varalta
This is an important point, given that what ELAS did was to build up reserves for reversionary bonuses