natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sääntelijä voi myös vahvistaa tiettyjä seuraamuksia, kuten määrätä yrityksen toimittamaan vakavaraisuusraportin aikaisin, rajoittaa vakuutusmaksutulojen yhteenlaskettua enimmäismäärää, siirtää yrityksen varoja edunvalvojalle ja lopulta peruuttaa yrityksen toimiluvan, kuten vuoden 1982 ICA:n jaksoissa 38–44 on eritelty.
The regulator could also impose a number of penalties, such as ordering the company to deliver its regulatory returns early, limiting the maximum aggregate premium income, transferring company assets to a trustee and ultimately the withdrawal of the company's trading authorization, as detailed by ICA 82, Sections 38-44.
Vuoden 1982 ICA:n 45 jaksossa
Section 45
ICA 82(45): " Valtuudet määrätä vaatimuksista vakuutuksenottajien suojelemiseksi ". annettiin ministerille valtuudet " vaatia yritystä ryhtymään asianmukaisiksi katsomiinsa toimiin yrityksen vakuutuksenottajien tai mahdollisten vakuutuksenottajien suojelemiseksi siltä riskiltä, että yritys ei ehkä pysty kattamaan vastuitaan tai… täyttämään vakuutuksenottajien tai mahdollisten vakuutuksenottajien perusteltuja odotuksia."
ICA 82(45): ' Residual power to impose requirements for protection of policyholders" . of ICA 82 provided the Secretary of State power "to require a company to take such action as appears to him to be appropriate for the purpose of protecting policy holders or potential policy holders of the company against the risk that the company may be unable to meet its liabilities or ... to fulfil the reasonable expectations of policyholders or potential policyholders.”
Jaksoon 45 turvautuminen rajoitettiin kuitenkin tapauksiin, joissa katsottiin, ettei vakuutuksenottajien suojelun päämäärää voitu saavuttaa käyttämällä jaksojen 38–44 mukaisia valtuuksia ja että nämä sulkivat pois mahdollisuuden " rajoittaa yrityksen vapautta hallita varojaan ".
Recourse to Section 45 was however limited to cases when the purpose of policyholder protection was considered not achievable by the exercise of powers under Sections 38-44 and to preclude " restricting the company's freedom to dispose of its assets."
ICA 82(45)(2).
ICA 82(45)(2).
3HVD:n täytäntöönpanon yhteydessä ICA 82:een tehdyillä muutoksilla, jotka tulivat voimaan 1. heinäkuuta 1994, " otettiin käyttöön lain uudessa liitteessä 2C vahvistetut 'järkevän ja vakaan johtamisen' uudet kriteerit ja lisättiin perusteita, joiden nojalla ministeri (tähän asti jakson 11 mukaisesti) voi määrätä, että vakuutusyhtiön tulee lopettaa uusien vakuutussopimusten tekeminen ja että jokin järkevän ja vakaan johtamisen kriteereistä ei täyttynyt, ei ehkä täyttynyt tai ei ehkä ollut täyttynyt yrityksen osalta ."
Amendments to ICA 82 introduced with the implementation of 3LD and taking effect from 1st July 1994 " introduced new criteria for 'sound and prudent management' set out in a new Schedule 2C to the Act, and added to the grounds on which, under section 11, the Secretary of State could direct that an insurance company should cease writing new business, that any of the criteria of sound and prudent management were not being, might not be, or might not have been fulfilled in respect of the company."
Katso WE-CONF25, kohta 4-5.
see WE-CONF25, para.4-5.
Kansainvälisessä vertailussa ES-1:n mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan valvojat "mieluiten välttivät muodollisten lakisääteisten valtuuksien käyttämistä aina, kun se oli mahdollista" .
In an international comparison, ES-1 considers that UK supervisors " preferred to avoid the use of formal statutory powers wherever possible".
Näin ollen Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin valvojilla oli samankaltaiset täytäntöönpanovaltuudet, kun taas Saksan vakuutusvalvojan valtuudet olivat " laajemmat ja täsmällisemmät ja tukivat voimakkaampaa puuttumista asioihin… Saksan järjestelmä sai aikaan 'tungettelevamman' valvonta- ja tarkastusjärjestelmän kuin muissa jäsenvaltioissa.
Thus while the UK and Irish supervisors had similar enforcement powers, the German insurance supervisor's powers were " more extensive and specific and would support a more interventionist approach ...
Siellä valvontaviranomaisen edustajat saivat osallistua hallintoneuvoston kokouksiin, ad hoc -tarkastuksia voitiin tehdä tarvitsematta ilmoittaa perusteltua syytä ja viranomaiset voivat jopa korvata johdon ja hallintoneuvoston jäseniä."
The German system contemplated a more intrusive system of monitoring and inspection than in other Member States, allowing representatives of the supervisory authority to attend supervisory board meetings, providing for ad hoc inspections without the need to show due cause, up to the replacing of members of management and of the supervisory board."
Liiketoiminnan harjoittamisen sääntöjen täytäntöönpanon osalta PIA:n henkivakuutusyrityksiin liittyvien valtuuksien käyttämisestä (kuten rajoitukset käydä kauppaa varoilla tai vaatimus ylläpitää tiettyjä varoja) voi päättää ainoastaan toiminnan vakauden valvoja (DTI/HMT), ja päätös oli PIA:n valtuuksien ulkopuolella.
Referring to enforcement of CoB rules, the use of intervention powers by PIA in relation to life insurers (such as restrictions on dealing with assets or a requirement to maintain certain assets) could be exercised only by the prudential supervisor (DTI/HMT) and were outside the PIA’s powers.
Katso ES-2, luvut 6 ja 7.
see ES-2, chapter 6 and 7.
Sääntelijöiden vastuuta on käsitelty yksityiskohtaisemmin mietinnön osassa V.
The subject of regulators' liability has been elaborated in more detail in Part V of this report
Sääntelijöiden vastuusta kannattaa ehkä huomauttaa, että tapaoikeuden mukaan valvontaviranomaista voidaan pitää vastuullisena vain väärinkäytöksestä julkisessa virassa.
As far as Regulators' liability is concerned, it may be worth noting that under Common Law a supervisory authority may be held liable only for the tort of 'misfeasance in public office'.
Tämä edellyttäisi, että ”tahallisuus” pystytään todistamaan, ja vastuu rajoittuisi tappioihin, jotka viranomainen olisi voinut ennakoida todennäköisinä seurauksina toimistaan/laiminlyönneistään
This would require a proven element of 'bad faith', with liability limited to losses that could have been foreseen by the authority as a likely consequence of its action/omission
Katso myös WE71:n johtopäätökset. .
see also the conclusions of WE71. .
Itsesääntelyorganisaatiot (SRO:t) ja niiden virkamiehet eivät olleet vastuussa tappioista, jotka johtuivat niiden toimista tai laiminlyönneistä tehtäviensä hoidossa, paitsi jos toimi tai laiminlyönti todistetusti oli tahallinen
Self-regulating Organisations (SRO) and their officers were not liable in damages for actions or omissions in their functions, unless the act or omission was proved to have been done in 'bad faith'
Laki rahoituspalveluista (Financial Services Act) 1986, jakso 187(1). .
Financial Services Act 1986, section 187(1). .
EY:n lainsäädännön mukaan valvojan vastuu rajoittuu "vakaviin rikkomuksiin" EY:n lainsäädännön täytäntöönpanossa mutta ainoastaan, jos rikkomus on vaikuttanut yksilökohtaisiin oikeuksiin ja siitä on suora syy-yhteys vahinkoa kärsineen osapuolen tappioihin.
Under EC law, supervisory liability is limited to 'serious breaches' in the implementation of EC law but only if the infringement has affected individual rights and there is a direct causal link with the damage sustained by the injured party.
Penrosen raportin julkaisemisen jälkeen vuonna 2004 arvioitiin oikeudellisessa tutkimuksessa
Following the publication of the Penrose Report in 2004, a legal study
Johtopäätökset eivät olleet rohkaisevia mahdollisten oikeustoimien osalta; niiden laatija totesi aivan selkeästi, että " yhtiöllä ei ole realistisia vaatimuksia sääntelijöiden osalta ".
The conclusions were not encouraging as far as possible legal action is concerned, stating quite clearly that " the Society has no realistic claims against the regulators".
"Tapaoikeuden laiminlyömiseen" tai " lakisääteisen tehtävän rikkomiseen" toiminnan vakauden sääntelijöiden toimesta liittyviä vaatimuksia pidettiin liian heikkoina, koska " ei voida sanoa, että sääntelijä olisi jättänyt harkitsematta, käyttääkö ICA 1982:n mukaisia interventiovaltuuksiaan, tai että järkevä toiminnan vakauden sääntelijä ei olisi voinut toimia niin kuin se toimi; lisäksi ICA 1982:ssa ei myönnetä yhtiölle yksityisoikeuteen perustuvia oikaisukeinoja. "
Claims of 'common law negligence' or 'breach of statutory duty' by the prudential regulators were considered too weak, as " it cannot be said that the regulator failed to consider whether to exercise its powers of intervention under the ICA 1982 or that no rational prudential regulator could have acted in the way it did; and further, the ICA 1982 does not confer private law remedies on the Society ."
Mahdollisten " laiminlyönteihin julkisessa virassa " perustuvien kanteiden osalta siinä todettiin, että " mikään ei… viittaa siihen, että yksikään tai useampi toiminnan vakauden sääntelijöiden palveluksessa olevista henkilöistä olisi käyttänyt valtaansa laittomasti erityisesti pyrkien aiheuttamaan haittaa yhtiölle tai törkeän piittaamattomasti tällaisen haitan mahdollisuudesta.
As to potential claims of 'misfeasance in public office' , it concluded that " there is nothing... to suggest that any one or more of the individuals employed by the prudential regulators exercised power unlawfully, specifically intending to injure the Society, or with reckless indifference to the possibility of such injury.
Realistisesti nähtynä ei vaikuta siltä, että tällaisia todisteita tulisi esiin."
There does not appear to be any realistic prospect of such evidence emerging."
Argumentteja ei löydetty myöskään vakuutuksenottajien tukemiseksi "ihmisoikeuksien rikkomiseen" tai "tahallisuuteen" perustuvissa oikeustoimissa liiketoiminnan harjoittamisen sääntelijöitä vastaan.
Finally, no arguments were found supporting legal action by policyholders against the CoB regulators, claiming 'breach of human rights' or 'bad faith'.
Bairdin raportti oli FSA:n toimeksiannosta suoritettu sisäinen tarkastus, ja sen vuoksi siinä keskitytään lähinnä FSA:n omaan rooliin Equitable Lifen tapauksen arvioinnissa.
The Baird Report was an internal audit commissioned by the FSA and therefore focuses mainly on its own specific role in the assessment of the Equitable Life case.
Eräät sen tuloksista voivat kuitenkin osaltaan valaista rahoitusalan sääntelijöiden roolia yleensä ja tätä tapausta erityisesti.
However, it contains findings that can shed some light on the role of financial regulators in general and on this case in particular
Kuten BRAITHWAITE (H11) muistutti, Bairdin raportissa ei tutkittu ajanjaksoa 1990–98, jolloin ensisijaiset laiminlyönnit tapahtuivat, vaan se kattoi vain ajanjakson, josta FSA oli vastuussa, eli 23 viimeistä kuukautta ennen Equitable Lifen toiminnan päättymistä.
As recalled by Mr. BRAITHWAITE (H11), the Baird report was precluded from looking at the period of primary negligence, from 1990-98 and it covered only the 23 months prior to closure, for which the FSA was responsible. .
Raportissa määritellään yleisesti toiminnan vakauden valvojan tehtäväksi "…arvioida yrityksen toimintaa varmistuakseen siitä, että yritys pysyy maksukykyisenä ja täyttää vakuutuksenottajien perustellut odotukset, sekaantumatta kohtuuttomasti yrityksen johtamiseen" (kohta 6.1.5).
In general terms, the report defines the role of the prudential regulator as having "... to exercise judgements so that it is confident that the company will remain solvent and meet the reasonable expectations of policyholders, without intruding unreasonably into the management of the company" (par.
FSA:n reagoinnista Equitable Lifen tapauksessa raportissa todetaan, että "kun vastuu Equitable Lifen toiminnan valvonnasta siirrettiin FSA:lle, Equitable Life … oli jo huomiota herättävä 'päivänpolttava' kysymys, ja siitä käytiin valtiovarainministeriön vakuutusosaston (HMT-ID) käynnistämiä keskusteluja" (kohta 6.2.2).
Concerning the question of the FSA reaction in the Equitable Life case, it concedes that " when responsibility for the prudential regulation of Equitable Life was transferred to the FSA, Equitable Life ... was already a high profile, “live” issue and was the subject of discussions which had been initiated by HMT-ID" ( Treasury's Insurance Department ) (par.
Suosituksia annettiin erityisesti seuraavista seikoista: solvenssivaatimusten tiukentaminen; rahoituksen jälleenvakuutusta koskevien tietojen ilmoittaminen; useiden valvontatasojen käyttöönotto; johtavan aktuaarin riippumaton tutkimus; sääntelyviranomaisille annettavien vakavaraisuusraporttien sisältö ja säännöllisyys; ennakoivan valvontakulttuurin kehittäminen; FSA:n sisäisen viestinnän ja koordinoinnin sekä riskinarviointimenettelyjen parantaminen, jotta taataan "tulkinnan ja soveltamisen johdonmukaisuus koko sääntelyprosessissa". vastaavien laimin ehkäisemiseksi tulevaisuudessa.
Recommendations were made in particular in relation to: tightening of solvency standards; disclosure of financial reinsurance; introduction of multiple control levels; independent review of AA; content and frequency of regulatory returns; improvement of proactive regulatory culture; improvement of communication and coordination within FSA, along with the improvement of risk-assessment processes, in order to ensure " consistency of interpretation and application across the regulatory process". on the future FSA regulatory structure to prevent similar shortcomings.
Tämän kappaleen alleviivaukset esittelijän.
Underlining in this section was added by the rapporteur.
Penrosen raportissa käsitellään hyvin yksityiskohtaisesti sääntelijöiden tehtäviä sekä kuvaillaan ja kommentoidaan sitä, miten sääntelijät tarkastivat Equitable Lifen vakavaraisuusraportit 1980-luvun lopulta lähtien.
The Penrose Report deals in great detail with the role of regulators, describing and commenting on the regulators' scrutiny of Equitable Life's regulatory returns since the late 1980s.
Raportin ulkopuolelle kuitenkin "jätettiin nimenomaisesti syyllisyyttä ja korvausten maksamista koskevat kysymykset."
The report was however " explicitly precluded from allocating blame or addressing compensation."
Osassa 6 (luvut 15–18 ) lordi Penrose kertoo, millainen käsitys toiminnan vakauden valvojilla oli yrityksen taloudellisesta vahvuudesta, miten he hoitivat valvontatehtäviään, millainen käsitys heillä oli toiminnan vakauden valvonnan ja liiketoiminnan valvonnan välisestä suhteesta ja miten he toimivat kriisin edetessä.
In Part 6 (Chapters 15 to 18), Lord Penrose relates how the financial strength of the Society was perceived by the prudential regulators and how they approached their supervisory tasks, how they regarded the relationship between prudential and conduct of business regulation and how they responded as the crisis unfolded.
Luvun 15 kohdissa 7 ja 8 toiminnan vakauden valvonnan kohteeksi määritellään "vakuuttajan taloudellinen vakaus ja sen kyky selvitä siihen kohdistuvista riskeistä sekä vastata veloistaan.
Chapter 15, par.7 and 8 define the focus of prudential supervision as " the financial soundness of the insurer and its ability to handle the risks to which it is exposed and meet its liabilities.
Vuonna 1995 tehdyn DTI:n ja GAD:n välisen palveluntasositoumuksen mukaan valvonnan tehtävänä on:
Thus, as defined in a 1995 service level agreement between DTI and GAD:
· Valvoa tehokkaasti vakuutusalaa ([vuonna 1982 annetussa] laissa määriteltyjen velvollisuuksien ja valtuuksien rajoissa), jotta vakuutuksenottajat voivat luottaa Yhdistyneen kuningaskunnan vakuutusyhtiöiden kykyyn vastata veloistaan ja täyttää vakuutuksenottajien perustellut odotukset.
· To regulate the insurance industry effectively (within the duties and powers set out in the [1982] Act) so that policyholders could have confidence in the ability of UK insurers to meet their liabilities and fulfil policyholders' reasonable expectations.”
· Suojella kuluttajia varmistamalla, että henkilöt tai yhtiöt, jotka eivät ole soveliaita ja luotettavia, eivät omaa riittäviä varoja tai joiden hallinto ei ole moitteetonta, eivät harjoita vakuutustoimintaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
· To protect consumers by ensuring persons or companies who are not fit and proper, appropriately resourced or soundly managed do not carry on insurance business in the UK .
· Suojella vakuutuksenottajia siltä riskiltä, että yhtiöt eivät pysty maksamaan oikeutettuja korvausvaatimuksia.
· To protect policyholders against the risk of companies being unable to pay valid claims.
Henkivakuutusyhtiöiden kohdalla tämä kattaa myös riskin, että ne eivät kykene täyttämään vakuutuksenottajien perusteltuja odotuksia."
In the case of life insurance companies, this includes the risk that they will be unable to meet policyholders' reasonable expectations.”
Lyhyesti sanottuna: " Vakuutusvalvontalainsäädännön päätarkoitus on suojella yleisöä vakuuttajien maksukyvyttömyyden, epärehellisyyden tai epäpätevyyden aiheuttamilta tappioilta."
Or to put it briefly: " The main purpose of insurance supervisory legislation is to protect the public from loss through the insolvency, dishonesty or incompetence of an insurer. "
Vuoden 1982 vakuutusyhtiölain (Insurance Companies Act) nojalla toiminnan vakauden valvojilla oli valtuudet antaa tiettyjen edellytysten täyttyessä määräys, jolla peruutetaan yrityksen lupa antaa uusia vakuutuksia, sekä valtuudet puuttua asioihin useissa eri tilanteissa.
Under the Insurance Companies Act 1982 and on specific grounds, the prudential regulators had the power to issue a direction withdrawing a company's authorisation to conduct new business and the power to intervene in a number of circumstances.
Lisäksi toiminnan vakauden valvojalla oli "toissijaisen toimivallan" perusteella mahdollisuus ryhtyä mihin tahansa tarvittaviin toimiin vakuutuksenottajien tai mahdollisten vakuutuksenottajien suojaamiseksi siltä riskiltä, että yhtiö ei kykenisi hoitamaan velkaansa tai täyttämään vakuutuksenottajien perusteltuja odotuksia.
In addition, a "residual power" enabled the prudential regulator to take any action needed to protect policyholders or potential policyholders against the risk that the company might be unable to meet its liabilities or fulfil the policyholders' PRE
Ks. vuoden 1982 vakuutusyhtiölaki , 11, 37, 38 ja 35 pykälä.
see ICA 82, Sections 11,37,38,45. .
Lordi Penrose täsmentää raportissaan, että "DTI:n sääntelytehtävää tukivat lain ministerille antamat laajat valtuudet, muun muassa valtuudet vaatia tietoja, olla hyväksymättä uusia controllereita sekä puuttua liiketoiminnan harjoittamiseen eri tavoin, viime kädessä jopa peruuttaa luvan antaa uusia vakuutuksia …" (kohta 10)
In his report, Lord Penrose specifies that " the regulatory role of DTI was underpinned by various powers of the Secretary of State under the Act, including powers to require information, to withhold approval for new controllers, and to intervene in the running of the business in various ways, ultimately including withdrawal of authorisation to write new business..." (par.10)
GAD esitti Penrosen tutkimuksessa erilaisen tulkinnan; se totesi, että "toimenpiteisiin ryhdyttäisiin vain, jos oli 'ilmeistä', että perustellut odotukset eivät täyttyisi, eikä toimilla 'läheskään' pyrittäisi varmistamaan vastinetta rahalle tai tietyn tasoisia voitto-osuuksia riippumatta määräaikaisarvioinnin osoittamasta ylijäämästä." (kohta 12)
A differing interpretation had been presented to the Penrose inquiry by GAD, stating that " intervention would only be exercised where it was “obvious” that reasonable expectations were not going to be fulfilled, and that this would “stop well short” of seeking to ensure value for money or a particular level of bonus regardless of the surplus revealed by the periodic valuation ." (par.12)
"Alustavan tarkastuksen" määritelmän mukaan valvojan "tulee erityisesti … tutkia, ovatko asiakirjat täsmällisiä ja täydellisiä ja olla yhteydessä vakuutusyhtiöön 'mahdollisten epätarkkuuksien ja puutteellisuuksien korjaamiseksi". (kohta 13)
Defining "initial scrutiny" as the regulator being " specifically directed ... to consider whether the documents are accurate and complete, and is required to communicate with the insurance company “with a view to the correction of any such inaccuracies and the supply of deficiencies” (par.13)
Vuonna 1984 DTI:n ja GAD:n vastuualueet vakuutusyhtiöiden sääntelyssä saivat virallisen muodon "palveluntasositoumuksessa" (jota tarkistettiin 1995), jonka mukaan "DTI oli edelleen vastuussa ministerin puolesta toteutettavista virallisista toimenpiteistä ja … säilyi yhtiöiden ensisijaisena kontaktipisteenä, kun taas GAD vastasi vakavaraisuusraporttien tarkastamisesta ja sai harkintansa mukaan esittää kysymyksiä suoraan vakuutusyhtiöille. … GAD ei kuitenkaan saanut ottaa suoraan yhteyttä tilintarkastajiin eikä johtaviin aktuaareihin". (kohta 34)
In 1984, the respective responsibilities of DTI and GAD for the regulation of insurance companies were formalised in a " service level agreement " (reviewed in 1995), detailing that " DTI retained responsibility for taking formal action on behalf of the Secretary of State, and ... remained the primary interface with the company but GAD were responsible for the examination of returns and were given discretion to pursue questions directly with the insurance companies ... though they were not permitted to approach auditors directly, nor were they to contact appointed actuaries ". (par.34)
Sopimuksella perustettiin ensisijaisuusjärjestelmä (asteikolla 1–4), jonka mukaan GAD antoi vakavaraisuusraporttien alustavan tarkastuksen perusteella niille ensisijaisuusluokituksen (1 = korkein ensisijaisuusaste, 4 = matalin ensisijaisuusaste).
The agreement set out a scheme of priority ratings (1-4) to be assigned by GAD on the basis of their initial scrutiny of returns (1=top priority, 4=low priority).
Lokakuussa 1998 tehtiin sopimus tehtävien siirtämisestä DTI:ltä valtiovarainministeriölle.
A further agreement was drawn up in October 1998 for the transfer of functions from the DTI to Treasury. "
"Toiminnan vakauden valvojien ja LH-sääntelyelinten (joita eräissä piireissä pidettiin 'rasti ruutuun' -sääntelijöinä) välinen vuorovaikutus … näyttää olleen 1980-luvulla suhteellisen vähäistä.
"Interaction between prudential and CoB regulatory bodies ... (partly viewed as 'tick-box' regulators) seems to have been relatively limited in the 1980s.
Vuodesta 1992 lähtien vuorovaikutus sai hieman virallisemman muodon ns. sääntelijäryhmän ('college of regulators') myötä: se tarkoitti rahoituspalvelujen eri sääntelyelinten säännöllisiä kokouksia, joita isännöi ja johti kulloinkin tietyntyyppisten yritysten pääasiallisena sääntelijänä pidetty elin: henkivakuutusyhtiöiden kohdalla tämä oli kauppa- ja teollisuusministeriö." (kohdat 26 ja 29)
From 1992 there was some additional formalisation of the interaction through the mechanism known as a 'college of regulators': regular meetings between various financial services regulatory bodies, hosted and chaired by the body perceived as the lead regulator for a certain type of firm: for life insurers, this was DT." (par.26 and 29).
2.4 Roy Ransonin kaksoisroolin jättäminen kyseenalaistamatta
2.4 The unchallenged double role of Mr. RANSON
Vuoden 1982 vakuutusyhtiölain nojalla DTI:lle annettiin myös tehtäväksi tutkia, ovatko vakuutusyhtiö ja sen johto (eli johtajat, johtava aktuaari ja merkittävät osakkeenomistajat) "soveliaita ja luotettavia" hoitamaan tehtäviään.
Under the 1982 Insurance Companies Act the DTI was also assigned the task of considering whether an insurance company and its management (i.e. directors, appointed actuary and significant shareholders) were 'fit and proper' to assume their role.
Erityistä huolta herättävä kysymys oli vuodesta 1982 Equitable Lifen johtavana aktuaarina toimineen Roy Ransonin rooli: 30. kesäkuuta 1991 RANSONista tuli Equitable Lifen toimitusjohtaja, mutta hän ei jättänyt johtavan aktuaarin tehtäviään.
An issue of particular concern appears the role of Mr. Roy RANSON, Appointed Actuary of Equitable Life since 1982, who on 30 June 1991 became Chief Executive of the Society without relinquishing his former post.