natgillin/translations-raw huggingface dataset:
M. katsoo, että pitkän aikavälin tavoitteena olisi oltava sen varmistaminen, että kasvihuonekaasupäästöt ovat kansainvälisesti samansuuruisia henkilöä kohden vuoteen 2050 mennessä,
M. whereas the long-term objective should be to ensure the international convergence of equal per capita GHG emissions by 2050,
N. katsoo, että maat, jotka ovat ratifioineet Kioton pöytäkirjan, eivät ole vahingoittaneet kilpailukykyään (sementtiala on huomattava poikkeus) ja ovat sijoittuneet johtajiksi maailmassa, jossa kasvihuonekaasupäästöjä voidaan säännellä,
N. whereas the countries that have ratified the Kyoto Protocol have not damaged their competitiveness (with the notable exception of the cement sector) and have positioned themselves as leaders in a world where GHG emissions may be regulated,
O. katsoo, että tämä ei ehkä jatku Kioton pöytäkirjan jälkeisenä aikana, jos jotkut maat, erityisesti muiden muassa Yhdysvallat, Australia, Kiina ja Intia, eivät osallistu +2 °C-tavoitteeseen ja siten vääristävät kilpailua sellaisten yritysten eduksi, jotka siirtyvät sääntelemättömiin paikkoihin ja lisäävät tuotannon ja liikenteen kasvihuonekaasupäästöjä,
O. whereas this may not continue in the post-Kyoto period if some countries, in particular the USA, Australia, China and India, amongst others, are not involved in the '+2°C' objective , thus distorting competition in favour of firms moving to unregulated locations and increasing GHG emissions from production and transport,
P. katsoo, että ilmastonmuutoksen torjumista koskevia toimia olisi toteutettava laajalla rintamalla ja jotta tämä onnistuisi, maailman kaikkien tärkeimpien toimijoiden on lähennettävä kehitystasostaan riippuen kauppapoliittisia kantojaan siten, että ne vastaavat tätä tavoitetta,
P. whereas action to combat climate change should be taken across a broad front and, if it is to succeed, requires the convergence of all the main players in the world, depending on their respective levels of development, towards trade policy positions compatible with that objective,
4. katsoo, että vallitseva kulutuksen, tuotannon ja kaupan jatkuvaa maksimointia edistävä taloudellinen malli on kestämätön, koska se johtaa yhä enenevään luonnonvarojen ja kuljetusten kysyntään sekä jätteiden ja päästöjen määrän kasvuun, mikä heikentää mahdollisuuksia hillitä käynnissä olevia ilmastonmuutoksia;
Considers that the current economic model, which entails constant maximisation of consumption, production and trade, is unsustainable as this results in ever-increasing demand for resources and transport and a growing quantity of waste and emissions, which undermines the prospects of curbing the climate changes currently taking place;
7. toteaa, että kauppa voi tosin edistää merkittävästi talouskehitystä ja ihmisten hyvinvointia, mutta samalla liikenneala (varsinkin tieliikenne), joka mahdollistaa kaupankäynnin tavaroilla ja raaka-aineilla, aiheuttaa kolmasosan maailman kasvihuonekaasupäästöistä; katsoo, että on välttämättä toteutettava toimia ympäristöystävällisempiin liikennemuotoihin (kuten rautatie- ja vesiliikenteeseen) siirtymiseksi sekä tavarankuljetuksissa syntyvien kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi;
Points out that, whilst trade can make a significant contribution to economic development and human prosperity at the same time the transport sector (principally road transport), which enables trade in goods and raw materials to take place, is responsible for one third of global greenhouse gas emissions; considers that measures to drive a modal shift to more environmentally-friendly transport modes (such as rail and water-borne transport) and to reduce greenhouse gas emissions from freight transport are imperative;
9. muistuttaa, että kaupan hallinnollisten esteiden purkaminen ja ilmastonmuutoksen torjuntatoimet voidaan toteuttaa vain mahdollisimman laajalla kansainvälisellä yhteistyöllä; katsoo, että tämä on myös pitkälti EU:n etujen ja varsinkin sen kilpailukyvyn säilyttämisen mukaista, koska EU on johtava tekijä kummassakin asiassa;
Recalls that the dismantling of administrative barriers to trade, and action to combat climate change, can only be achieved through the broadest possible international collaboration, this being also in the essential interests of the EU, which plays a leading role in both these fields, particularly with a view to retaining European competitiveness;
14. kehottaa neuvostoa ja komissiota varmistamaan, että EU:n kahdenvälisiin kauppasopimuksiin ja WTO:n monenvälisiin kauppasopimuksiin kirjataan WTO:n perustamissopimuksen määräykset, joiden mukaan kansainvälistä kauppaa käytäessä on varmistettava, että maailman resursseja käytetään optimaalisesti kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti ja ympäristöä pyritään suojelemaan ja säilyttämään;
Calls on the Council and the Commission to ensure that EU bilateral trade agreements and WTO multilateral trade agreements are concluded in keeping with those provisions of the Agreement establishing the WTO, which specify that international trade should be conducted while allowing for the optimal use of the world’s resources in accordance with the objective of sustainable development, seeking both to protect and preserve the environment;
18. kehottaa perustamaan kansainvälisen ympäristöjärjestön, joka ottaisi vastuun ympäristönsuojelua ja ilmastonmuutosta koskevien kansainvälisten yleissopimusten ja sopimusten noudattamisesta ja joka muun muassa tekisi yhteistyötä WTO:n kanssa niiden kysymysten osalta, jotka koskevat kaupan vaikutusta ympäristöön;
Calls for the establishment of an International Environmental Organisation which would assume responsibility for compliance with international treaties and agreements on environmental protection and combating climate change, and which would, inter alia, work and cooperate with the WTO on issues concerning the impact of trade on the environment;
31. kehottaa tarkistamaan WTO:n tukisopimusta, jotta siihen sisällytettäisiin lauseke, jossa määrätään mahdollisuudesta tiettyjen ympäristötukien toimimattomuuteen;
31. suggests amending the WTO subsidies agreement in order to reintroduce a clause providing for the non-action ability of certain environmental subsidies;
EU voi tehdä enemmän hiilidioksidipäästöjen välttämiseksi
The EU can do more to avoid CO 2 leakage
36. korostaa, että on pyrittävä sisäistämään kauppaan liittyvät ulkoiset tekijät (kuten haitalliset ympäristövaikutukset) eli muuntamaan ne markkinoille ymmärrettäväksi hintaindikaatioksi sekä edistämään reilua kilpailua toteuttamalla käytännössä saastuttaja maksaa -periaate (erityisesti maantie- ja lentoliikenteessä), mieluiten laajentamalla päästöoikeuksien kauppa maailmanlaajuiseksi;
Stresses that efforts need to be made to internalise external influences linked to trade (such as harmful consequences for the environment), in other words to convert them into a price indication which the market can understand, and to promote fair competition by putting into practice the “polluter pays” principle (particularly in the areas of road and air traffic), ideally through the global extension of the Emissions Trading Scheme;
40. vaatii, että kuljetusalalle annetut tuet lasketaan ottamalla huomioon eri kuljetusmuotojen ympäristövaikutukset ja että harkitaan markkinoille sopivien, ilmastonsuojelua edistävien kauppaan liittyvien välineiden (merkinnät ja standardit) käyttöä;
Urges that aid granted to the transport sector be calculated taking into account the environmental impact of the different modes of transport, and that consideration be given to using market-compatible trade instruments (such as labelling and standards) which promote climate protection;
Hallitustenvälisen ilmastonmuutospaneelin (IPCC) kolmannen työryhmän neljännessä raportissa (2007) kansainvälinen yhteisö asetetaan rajulla tavalla velvollisuuksiensa eteen.
The fourth IPCC Working Group III report (2007), confronted the international community with its responsibilities.
Jos ensimmäisistä määräajoista ei pidetä kiinni, ilmaston lämpeneminen ylittää väistämättä +3 °C, minkä kustannukset ovat Sternin raportin mukaan 5000 miljardia euroa.
If these first deadlines are not met, global warming will inevitably rise above 3°C, costing five thousand billion euros according to the Stern review.
Suuruudeltaan nämä kustannukset vastaavat maailmansodan kustannuksia.
These costs are in the same league as those of a world war.
Tällaisiin kustannuksiin verrattuna toteutettavien toimien kustannukset ovat häviävän pienet.
By comparison, the cost of taking action is negligible.
Edelleen Sternin raportin mukaan ilmastonmuutoksen rajoittamiseen +2 °C:n tasolla pyrkivän strategian hintana olisi, että kokonaistuotantoa, jonka on tarkoitus nousta nykyisestä 2,5 prosenttia vuodessa vuoteen 2050 mennessä, olisi vähennettävä yhdellä prosentilla.
Again according to the Stern report, the cost of a strategy to limit climate change to +2°C would represent a total reduction of 1% of global product, which is set to increase by 2.5% per annum from now until 2050, or a delay of less than one half-year in global consumption level.
Euroopan unioni on maailmanlaajuisesti johtavassa asemassa ilmastomuutoksen torjumisessa, ja kaikki sen politiikat on sovitettava tähän ajallisesti erittäin lähellä olevaan tavoitteeseen.
All the policies of the European Union, which is providing global leadership in the fight against climate change, should therefore be geared to this objective which is very close in time.
Tämä koskee erityisesti kauppapolitiikkaa, joka on sidoksissa huomattaviin diplomaattisiin ponnisteluihin, joilla kannustetaan kaikkia Kioton pöytäkirjan liitteessä B tarkoitettuja valtioita ratifioimaan Kioton pöytäkirja sekä kaikkia maailman valtioita ratifioimaan näiden tavoitteiden ympärille jäsennelty Kioton pöytäkirjan jälkeinen sopimus (2012–2020) ja sen jälkeen tarkistamaan ja yhdenmukaistamaan kansainvälisiä sopimuksia.
This is particularly true of its commercial policy, which depends on considerable diplomatic efforts to encourage all the Annex B countries to ratify the Kyoto Protocol and all the countries in the world to ratify a post-Kyoto Protocol (2012-2020) in line with these objectives, and then to amend and standardise the international agreements.
Yhteisymmärryksen puutteessa Euroopan unioni on päättänyt edetä komission ehdottamien vaatimattomampien tavoitteiden perusteella (20 prosentin vähennys vuoteen 2020 mennessä).
In the absence of consensus, Europe is determined to lead the way with the more modest proposals made by the Commission (20% reduction by 2020).
Tässä tapauksessa Euroopan unioni voi kuitenkin tehdä kahdenvälisiä sopimuksia, joita se on parhaillaan neuvottelemassa, ottaakseen suurimman osan maailman valtioista mukaan tähän yhteiseen toimintaan.
But in this case it could use the bilateral agreements which it is currently negotiating to involve as much of the world as possible in this joint fight.
Mikäli kaikki valtiot suostuvat sitoutumaan tavoitteeseen, Euroopan teknologinen etumatka on varmastikin kilpailuetu.
If every country agrees to cooperate, the technological advances that Europe will have made will certainly be a competitive advantage.
Ei kuitenkaan ole poissuljettua, että vuoden 2012 jälkeen jotkin paljon päästöjä aiheuttavat valtiot pitäisivät kiinni pyrkimyksestään olla osallistumatta tähän yhteiseen tehtävään.
Still, it cannot be discounted that after 2012 some high-emitting countries may continue to avoid committing themselves to our joint efforts.
Euroopan on tällöin ryhdyttävä täsmällisiin toimiin välttääkseen tilanteen, jossa yritykset antavat periksi houkutukselle siirtää tuotantoaan kyseisiin valtioihin, ja suojautuakseen niiltä valtioilta, jotka vääristävät kilpailua tukemalla tällä tavalla välillisesti teollisuuttaan.
Europe will then have to take specific measures to avoid a situation where businesses give in to the temptation to relocate their production centres to such countries and to protect itself from those countries that create unfair competition by granting an implicit subsidy to their own industries in this way.
I Kansainvälinen kauppa ja kasvihuoneilmiö
I. International trade and the greenhouse effect
Kahden vuosikymmenen ajan kansainvälinen kauppa on kasvanut 2–2,5 kertaa nopeammin kuin maailmanlaajuinen tuotanto.
For two decades, international trade has been growing at a rate of two to two and a half times the rate of global production.
Tämä epätasapaino johtuu pyrkimyksestä kansainväliseen työnjakoon siten, että palkka- ja verokustannukset optimoidaan, jolloin kasvihuonekaasupäästöt eivät sisälly asianmukaisella tavalla kuljetuskustannuksiin.
This imbalance is a result of the search for an international division of labour that optimises salary and tax costs in a context where GHG emissions are not properly internalised into transport costs.
Lisäksi tulevaisuudessa – ja jo nykyisin suuria kasvihuonepäästöjä tuotantotonnia kohti aiheuttavien alojen (kuten sementtialan) osalta – tuotannon siirtäminen saattaa auttaa kiertämään kasvihuoneilmiön torjumista koskevaa kansallista sääntelyä.
In addition, in the future - and already in the case of industries that emit large amounts of GHG per tonne of product (such as the cement industry) - relocation will sometimes allow national regulations against the greenhouse effect to be evaded.
Jonkinasteinen kansainvälinen työnjako on aina tuottanut myönteisiä vaikutuksia, ja toisinaan se on välttämätöntä, kun on kyse alkutuotannosta, jonka sijainti määräytyy maantieteellisin perustein.
A certain degree of international division of labour has always had positive effects and is sometimes essential in the case of primary products, for which geography determines location.
Kasvihuoneilmiön torjuminen voidaan yhdistää näihin myönteisiin vaikutuksiin, kun toteutetaan asianmukaisia toimia kasvihuonekaasupäästöjen kustannusten sisällyttämiseksi koko ketjuun, alihankkijoista lopputuottajiin ja lopputuottajista kuluttajiin.
These positive effects can be combined with the fight against the greenhouse effect provided that appropriate measures are taken to internalise the cost of GHG emitted throughout the chain, from sub-contractor to the final producer and from final producer to consumer.
Yleisölle tarjottavan koulutuksen kannalta olisi suotavaa, että kuluttaja tuntisi jo nyt nämä kustannukset.
In the interests of educating the public, it would be desirable to make consumers aware of cost from now on.
Tästä syystä on tehty monia ehdotuksia, kuten ehdotukset elintarvikkeiden kuljetusten lyhentämiseksi, joilla kuluttajia kannustetaan ostamaan lähellä tuotettuja tuotteita.
Hence the many suggestions, such as ‘food miles’, to encourage consumers to ‘buy local’.
Tosiasiassa myös kuljetusmuodot ovat hyvin merkityksellisiä: Uudessa Seelannissa tuotettu lampaankyljys tulee Yhdistyneessä kuningaskunnassa asuvalle kuluttajalle kasvihuonepäästöjä ajatellen kalliimmaksi kuin brittiläinen kyljys, jos se tuodaan lentoteitse, mutta ei silloin, jos se tuodaan meriteitse.
In reality, the means of transport is just as important: for a British consumer, a New Zealand lamb chop has a higher GHG cost than an English chop if it arrives by plane, but not if it arrives by boat.
On siis arvioitava tuotteeseen liittyvien kasvihuonekaasupäästöjen määrää.
Therefore it is the GHG content that must be assessed.
Kansainvälisen työnjaon kielteiset sivuvaikutukset pahenevat, kun yritykset pyrkivät samanaikaisesti noudattamaan määräaikoja oikea-aikaisella tuotannolla, jolloin ne käyttävät kaikista nopeimpia kuljetusmuotoja (lentokoneita laivojen ja rekka-autoja junien sijaan) vähentääkseen paikallaan olevia varastoja.
The negative side-effects of international division of labour are aggravated when companies seek at the same time to remove delays by using ‘just-in-time’ production and the fastest means of transport (aeroplanes instead of boats, lorries instead of trains) in order to reduce dead stock.
Tällaisella johtamismenetelmällä voi olla tuhoisia seurauksia, mikäli välissä olevat yksiköt sijaitsevat kaukana toisistaan ja kuluttajasta.
Such management methods can have catastrophic consequences if the intermediate units are far away from each other and the consumer.
Vaikka lentokuljetuksia käytetään 40 kertaa vähemmän kuin merikuljetuksia, ne tuottavat määrällisesti jo puolet meriliikenteen tuottamista kasvihuonekaasuista.
At the moment, even though air freight is used 40 times less than maritime freight, it already produces half as many GHGs.
Kilometriä kohti jokainen rekka-autolla kuljetettu tavaratonni kiihdyttää kasvihuoneilmiötä nelinkertaisesti verrattuna junalla kuljettuun tonniin.
Each kilometre-tonne transported by lorry produces four times as much greenhouse gas as when transported by train.
Vaikka tätä vääristymää voidaankin hallita sisällyttämällä ilmastokustannukset kuljetuskustannuksiin, olisi sosiaalisesti tehokkaampaa etsiä työnjaon ja tuotantokeskusten sijainnin alalla parhaita käytäntöjä, kuten alihankkijoiden ryhmittäminen emotehtaiden ympärille ja näiden sijoittaminen pääasiallisten kulutuskeskusten lähelle (tai lähelle matalia kasvihuonepäästökustannuksia aiheuttavien kuljetusmuotojen eli meri-, joki- ja rautatieliikenteen liityntäliikenteen uudelleenlastauskohtia).
Although this distortion could also be controlled by integrating the cost to the climate into the cost of transport, socially, it would be more socially efficient to research best practices for the division of labour and location of production centres, such as regrouping sub-contractors around parent factories and locating these close to main consumer centres (or close to intermodal platforms which group together modes of transport with low greenhouse-effect costs: sea, river and rail).
Paras ratkaisu olisi saada aikaan Balin konferenssissa Kioton pöytäkirjan jälkeinen sopimus, johon kaikki maailman valtiot osallistuvat.
The ideal solution would be to obtain, at the Bali conference, a post-Kyoto agreement that includes every single country in the world.
Yksimielisyys voidaan saavuttaa vain, jos kaikki valtiot noudattavat rajoittavia määräyksiä ylitettyään kestävän rajan, toisin sanoen silloin, kun niiden kasvihuonekaasupäästöt asukasta kohti vuodessa ylittävät tason, jolla olisi mahdollista olla lisäämättä ilmastonmuutosta, mikäli kaikki noudattaisivat määräyksiä.
Such a consensus will only be obtained if all countries follow restrictive regulations once they pass a sustainable limit, i.e. when their GHG production per inhabitant per year exceeds that which would result, if respected by everybody, in zero climate change.
(Kyseinen hiilidioksidin hiilimäärä on 500–600 kg asukasta kohti vuodessa arviolta yhdeksän miljardia ihmistä käsittävän väestön osalta).
(This quantity is in the region of 500 to 600 kg of carbon in CO 2 per inhabitant per year for a predicted population of 9 billion human beings.)
Haagissa pidetyssä sopimuspuolten konferenssissa (COP 6) suunniteltiin henkilöä kohti sallittujen maakohtaisten kiintiöiden yhteensovittamista vuoteen 2050 mennessä.
In any event, the Conference of the Parties (COP 6) in The Hague envisaged that the allocations per person authorised in each country would converge by around 2050.
On kohtuullista olettaa, että dramaattisten ilmastoilmiöiden lisääntyminen Yhdysvalloissa ja uhkaava vesien nousu Aasian suistoalueilla vakuuttavat epäilevämmätkin kumppanimme tarpeesta hyväksyä Kioton pöytäkirjan jälkeinen sopimus.
We can reasonably count on the increase in dramatic weather phenomena in the US and on the threat of rising waters in the Asian deltas to persuade even our most sceptic partners to accept the post-Kyoto Protocol.
Muut monenväliset sopimukset (Maailman kauppajärjestö (WTO), Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö (ICAO) ja Maailman henkisen omaisuuden järjestö) on yhdenmukaistettava ristiriidattomiksi Kioton pöytäkirjan jälkeisen sopimuksen kanssa, mikä edellyttää vain pieniä tekstimuutoksia.
Other multilateral agreements (WTO, International Civil Aviation Organisation, World Intellectual Property Organisation) must be made consistent with the post-Kyoto agreement; this will require only minor editorial changes.
Vaikka kansainvälisissä neuvotteluissa ei onnistuttaisi saamaan kaikkien valtioiden tukea ja asettamaan WTO:n ja ICAO:n sääntöjä ilmastonmuutossopimuksen alaisuuteen, Euroopan unionin, joka kehittää parhaillaan kahden alueen välisille ja kahdenvälisille sopimuksille perustuvaa politiikkaa, on ehdottomasti lisättävä ilmastoulottuvuus kyseisiin sopimuksiin.
Even if international negotiations should fail to unite all countries and make the WTO and ICAO rules subordinate to the Convention on Climate Change, it is vital that the European Union, which is currently developing a policy of bi-regional and bilateral agreements, include the climate aspect in its agreements.
Kansallisten vientiluottolaitosten ja suoria investointeja tekevien laitosten olisi sovellettava samoja suuntaviivoja.
The same guidelines should be applied by national export credit and direct investment agencies.
Ei pidä jättää huomiotta ilmastonmuutoksen torjumiseen liittyviä kansainvälisen työnjaon etuja.
The benefits of international division of labour, even to the fight against climate change, must not be overlooked.
Euroopan unionin olisi myönnettävä tullittomuus tuotteille, joiden tuottamisesta ja kuluttamisesta syntyy vähän kasvihuonekaasuja (energiatehokkaat lamput jne.).
The European Union should grant a zero customs rate to products with low GHG production/consumption values (energy-efficient light bulbs etc.).
Vastaavasti ja ilmastonmuutossopimuksen mukaisesti EU:n olisi levitettävä kasvihuonekaasujen osalta puhtaita teknologioita jälleenmyyjäkohtaisin hinnoin.
In parallel, and in line with the Convention on Climate Change, the Union must make GHG-clean technologies available at ‘concessionary prices’.
EU:n on niin ikään kiellettävä eksoottisten puulajien tuonti silloin, kun se osaltaan lisää ilmastonmuutosta kuljetuksen ja tuonnista aiheutuvan kasvihuonekaasuja imevien ekosysteemien vähenemisen takia.
In addition, it must prohibit imports of exotic woods if, the consequent reduction in GHG-absorbing ecosystems and their transportation contributes to climate change.
Metsälainsäädännön noudattamista, metsähallintoa ja puukauppaa koskeva FLEGT-sopimus, jolla tätä ongelmaa säännellään, olisi tehtävä pakolliseksi.
The FLEGT agreement, which regulates this matter, must be made binding.
Mikäli näin ei valitettavasti tapahdu, Euroopan unionin on varauduttava sisällyttämään hintasignaaliin kasvihuoneilmiön aiheuttamat kustannukset, jotka aiheutuvat sen käymästä kaupasta muun maailman kanssa.
In the unfortunate event that this is does not happen the European Union must prepare itself to integrate the greenhouse effect cost of its trade with the rest of the world into a ‘price signal’.
Markkinoilla oleviin tuotteisiin liittyvien kasvihuonekaasupäästöjen merkitseminen lisäisi suuren yleisön ja tuottajien tietoisuutta ja sen ansiosta olisi mahdollista ottaa käyttöön vähiten saastuttavan tuotteen sääntö julkisten hankintojen alalla.
A policy of labelling indicating the GHG content of products on the market would encourage not only public and producer awareness, but also a ‘least polluting’ rule in public tendering would be able to be introduced.
Sitovat yksipuoliset toimet tulisivat voimaan Kioton sopimuksen jälkeisenä aikana (vuonna 2013) eli ajankohtana, jolloin unioni on jo päättänyt edetä asiassa, tapahtui mitä tahansa.
The restrictive unilateral measures would take effect in the post-Kyoto period (in 2013), a period in which the Union has already decided it will lead the way, whatever happens.
Komission ehdotus ilmailun sisällyttämisestä eurooppalaiseen kiintiöjärjestelmään myös kolmansista maista tulevien lentojen osalta on ensimmäinen askel kohti kaikkien kasvihuonekaasukustannusten sisällyttämistä tuotteiden ja palvelujen hintaan Euroopassa.
The Commission’s proposal to integrate aviation into the European quota system, including aeroplanes from third countries, is a first step towards integrating the total GHG cost into the price of goods and services in Europe.