natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Eräs saksalainen tuomari oli havainnut tietyn yhteisön säädöksen eri kieliversioiden välillä ristiriitoja.
A German judge also noted certain discrepancies between linguistic versions of a same Community act.
Useilla tuomareilla, jotka halusivat tietää, onko ennakkoratkaisupyynnön tekeminen tarpeellista, oli huomattavia vaikeuksia vertailla yhteisön säädöksen eri kieliversioita tulkintatarkoituksessa.
Several judges had substantial difficulties in comparing different language versions of a Community act for interpretation purposes, to see whether there existed a need to make a preliminary reference.
Vertailevan toiminnan laajuus ja laatu riippuu tuomarin kielellisistä kyvyistä.
The breadth and quality of this comparative exercise will depend on the judge's linguistic capacity.
Useat tuomarit viittasivat tähän tehtävään ja totesivat, että he eivät kykene suorittamaan sitä tarkoituksenmukaisella tavalla (ks. asiaan liittyvä kohta osiossa 4(g)( ix )).
Several judges referred to this exercise, concluding that they were unable to carry it out meaningfully (see also section 4(g)( ix ) on a related point).
Muutama tuomari mainitsi, että yhteisön oikeutta käsittelevien tieteellisten lainselvitysteosten huono saatavuus heidän omalla kielellään on ongelmallista.
A few judges mentioned the unavailability of academic commentaries on Community law in their language to be problematic.
Lopuksi viitattiin useisiin tietoihin, kuten Euroopan unionin sisämarkkinoilla toimivan yhdenmukaistamisviraston (The Office of Harmonization for the Internal Market, OHIM
Several specific items of information were finally referred to, such as the newsletter of an EU agency (the OHMI
Tämä uutiskirje on nähtävissä verkossa osoitteessa
The newsletter is available at
http://oami.europa.eu/en/office/press/default.htm . ) uutiskirjeeseen ja komission antamiin selvityksiin lainsäädäntöehdotusten osalta.
http://oami.europa.eu/en/office/press/default.htm . ) or certain explanations provided by the Commission of legislative proposals.
Monet tuomarit olivat sitä mieltä, että yhteisön oikeuden saatavuutta vaikeuttaa tapa, jolla se on laadittu.
Setting aside the issue of translation, many judges considered that what made access to Community law the most difficult was the way it was framed.
Eräs tuomari huomautti, että yhteisön oikeuden vaikeaselkoisuus tekee sen soveltamisesta kansallisissa tuomioistuimissa yleisesti ottaen vaikeaa.
One judge commented that the obscurity of Community law in general made it difficult to apply in national courts.
Samankaltaisia huomioita tehtiin etenkin yhteisöjen tuomioistuimen tuomioiden tyylin ja erityisesti perustelujen osalta, joita kansalliset tuomarit eivät aina olleet ymmärtäneet (ks. osio 7).
A similar comment was made more insistently in respect of the style of the ECJ's judgments, and in particular the reasoning or justification which was not always clearly understood by national judges (see section 7 below).
Vastaajista keskimäärin vain 20 prosenttia oli osallistunut vähintään yhdelle kielikurssille, jolla käsiteltiin oikeudellisia asioita.
On average, only 20% of respondents had participated in at least one language course covering legal issues.
Tämä luku näyttäisi peittävän tiettyjä jäsenvaltioiden välillä vallitsevia eroavaisuuksia, kuten nähdään alla olevasta taulukosta.
This figure would seem to hide certain discrepancies between Member States, as can be seen in the chart below.
Saatujen tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että oikeuslingvistisille kursseille osallistuneiden henkilöiden määrä jää suhteellisen pieneksi kaikissa jäsenvaltioissa (alle 40 prosenttia), ja että lukumäärä on alhainen useimmissa, mutta ei aivan kaikissa vuonna 2004 Euroopan unionin jäseneksi liittyneissä valtioissa.
It appears from the data available that participation rates at such legal linguistic courses remains relatively limited in all Member States (below 40%), that it is low for most but not all Member States having acceded in 2004, and that it is very low (less than 10%) for Romania and Bulgaria.
Yllä olevasta kaaviosta on nähtävissä, että suuri enemmistö vieraskielistä oikeusterminologiaa opiskelleista vastaajista on opiskellut ainetta yliopistossa, yleisesti ottaen oikeustieteen opintojen aikana.
The above chart shows that a large majority of respondents who studied foreign legal terminology did so at university, generally during their law studies.
Huomattava määrä näistä ihmisistä osallistui kyseisille kursseille opiskellessaan muussa kuin oman maansa yliopistossa esimerkiksi Erasmus-ohjelman tai maisterin tutkintoon kuuluvien opintojensa puitteissa.
A substantial proportion of these people studied such courses whilst at a university in a Member State other than their own, for example, as part of the Erasmus programme or on an LLM programme.
Pieni vähemmistö (6 prosenttia) osallistui kursseille, joita yliopisto, kansallinen ministeriö tai oikeustieteellinen koulutusorganisaatio ei ollut järjestänyt.
A small minority (6%) attended courses which were not provided by a University, their national ministry or a judicial training body.
Tällaisia ”muita” kursseja järjestivät British Council, Goethe-Institut, European Law Academy, Euroopan oikeusalan koulutusverkosto, Phare-ohjelma ja eräässä tapauksessa yksityinen opettaja.
Such "other" courses were provided by the British Council, the Goethe Institute, the European Law Academy, the European Judicial Training Network, PHARE, and in one case, by a private teacher.
Englanti oli suosituin kieli (53 prosenttia), ja ranska toiseksi suosituin kieli (37 prosenttia).
English was the most sought-after language (53%), with French being the other major language (37%).
Jotkut tuomarit osallistuivat espanjan ja saksan kielen kursseille (kummankin kielen osuus 4 prosenttia); muut kielet esiintyivät vastauksissa vain todella harvoin (ks. kaavio alla).
Some judges took courses in Spanish and German (4% each), with other languages appearing only very rarely (see below).
Vastanneista 61 prosenttia ei ollut koskaan osallistunut yhteisön oikeutta koskevaan eurooppalaiseen koulutusohjelmaan tai kansalliseen koulutusohjelmaan.
61% of respondents had never attended a European training programme or any national training programme concerning Community law.
Vastanneista 33 prosenttia oli osallistunut yhteisön oikeutta koskevaan kansalliseen koulutusohjelmaan.
33% of respondents had attended a national training programme concerning Community law.
Kansallisiin ja eurooppalaisiin koulutusohjelmiin osallistumisen välillä on selvä yhteys.
A clear link existed between the attendance of national and European training courses.
Tuomarit, jotka olivat osallistuneet kansallisen viranomaisen järjestämään koulutukseen, osallistuivat todennäköisemmin myös eurooppalaisen elimen järjestämään koulutukseen.
Judges that had attended a course organised by a national authority were more likely to also have attended courses organised by European bodies.
European Law Academy -koulutusorganisaation Trierissä järjestämät seminaarit ja koulutusohjelmat mainittiin hyvin usein vastauksissa.
Seminars and training courses organised by the European Law Academy in Trier were most cited.
Suuri enemmistö vastanneista oli sitä mieltä, että osallistumisesta tällaiseen koulutukseen ei tule koitua tuomareille henkilökohtaisia kustannuksia.
Several judges raised the question of cost, and a large majority considered that such courses must not entail any personal financial burden for the judges concerned.
Eräs saksalainen tuomari oli sitä mieltä, että yksinomaan matka- ja majoituskustannuksien korvaaminen on riittämätöntä koulutuksen korkean hinnan takia.
One German judge considered that covering travel and accommodation costs alone was insufficient as the training course itself was expensive.
Huomautus: tämä on jaottelu on puhtaasti suuntaa antava, sillä esimerkiksi European Law Academy (ERA) on järjestänyt uusille jäsenvaltioille lukuisia seminaareja TAIEX- ja PHARE-ohjelmien puolesta.
Note: this classification is purely indicative, given that ERA has organised a large number of seminars on behalf of TAIEX and PHARE for the “new” Member States, for example.
Selvä enemmistö kyselyyn vastanneista tuomareista (54 prosenttia) katsoi tuntevansa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ennakkoratkaisumenettelyn.
A clear majority of responding judges (54%) considered themselves familiar with the procedure to refer to the European Court of Justice.
Vastausten perusteella vaikuttaa kuitenkin siltä, että on kaksi kertaa todennäköisempää, että vastanneet eivät tunne menettelyä (32 prosenttia) kuin että he tuntisivat sen (14 prosenttia).
However, it also appears that respondents were twice as likely to consider themselves unfamiliar with the procedure (32%), as they were to consider themselves very familiar with it (14%).
Jäsenvaltioiden välillä vaikuttaa olevan suuria ristiriitoja.
There would appear to exist wide discrepancies between the different Member States.
Esimerkiksi Bulgariassa (84 prosenttia), Belgiassa (87 prosenttia) ja Ranskassa (94 prosenttia) suuri enemmistö vastanneista koki, että ennakkoratkaisumenettely on heille tuntematon.
In Bulgaria, Belgium and France for instance, the vast majority of respondents (84%, 87% and 94% respectively) considered themselves unfamiliar with the preliminary ruling procedure.
Vain hyvin pieni osa Itävaltalaisista (12 prosenttia), tšekkiläisistä (13 prosenttia) ja saksalaisista tuomareista (18 prosenttia) katsoi, että ei tunne ennakkoratkaisumenettelyä.
Austrian, Czech and German respondents considered themselves the least unfamiliar with the procedure (12%, 13% and 18% of "unfamiliar" responses respectively).
b) Käytännön kokemus ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä
(b) Practical Experience with References
Kyselyyn vastanneista tuomareista 123 kertoi tehneensä ainakin yhden ennakkoratkaisupyynnön uransa aikana.
123 responding judges claimed to have made at least one reference for a preliminary ruling in the course of their professional career.
Tämä luku vastaa hiukan yli viittä prosenttia kaikista kyselyyn saaduista vastauksista.
This equates to slightly more than 5% of the total number of responses.
Luku jakaantui epätasaisesti jäsenvaltioiden kesken; Unkari on ainoa uusi jäsenvaltio, jossa on tehty kuusi ennakkoratkaisupyyntöä.
This figure was divided unequally amongst the Member States, with Hungary being the only "new" Member State represented, with six references.
Kaksi muuta tuomaria ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimista olivat kiinnostuneita tekemään ennakkoratkaisupyynnön yhteisöjen tuomioistuimelle, mutta eivät voineet toteuttaa aikeitaan EY:n perustamissopimuksen IV osastossa erityisesti maahanmuuton osalta mainittujen yhteisöjen tuomioistuimen toimivallan rajoitusten vuoksi.
Two other judges in a first instance court were keen to make a reference to the ECJ, but could not do so because of the limitations on the ECJ's jurisdiction under Title IV EC, in particular concerning questions of immigration.
Enemmistö vastaajista oli muotoillut vastauksensa suhteellisen yksityiskohtaisesti, kuten nähdään alla olevasta kaaviosta.
Most respondents were relatively detailed in their answers on this point, as can be seen in the chart below.
Ennakkoratkaisumenettelyn keskimääräinen kesto oli 18,5 kuukautta.
The average length of the preliminary ruling procedure was 18,5 months.
Tätä lukua on mahdotonta verrata yhteisöjen tuomioistuimen vuosikertomuksissa esitettyihin tuomioistuimen omiin tilastoihin, sillä kyselyyn vastanneet tuomarit olivat vastauksissaan viitanneet 1980-luvulla ja sitäkin aikaisemmin tehtyihin ennakkoratkaisupyyntöihin.
This figure is impossible to compare to the ECJ's own statistics, as contained in its annual reports, because some of the references taken into account by judges in their responses to the present survey date back to the 1980s and beyond.
Kyselyn perusteella menettelyn keskimääräiseksi kestoksi saatu aika on noin puolitoista kuukautta lyhyempi kuin uusin saatavissa oleva tieto yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisemien tapausten keskimääräisestä kestosta (vuonna 2006 19,8 kuukautta
The average obtained here is about one and a half months less than the latest available average for completed cases from the ECJ (19,8 months in 2006).
Yhteisöjen tuomioistuimen vuosikertomus vuodelta 2006, 8 kohta, s. 87. ).
Court of Justice, Annual report 2006, table 8 at p.87.
Erään ennakkoratkaisupyynnön käsittely kesti yli 35 kuukautta, kun taas kahdeksassa muussa tapauksessa ratkaisu tehtiin vuoden sisällä.
One referral lasted more than 35 months, whereas in eight cases was completed within a year.
Kun tuomareilta kysyttiin, pitivätkö he jotakin tiettyä ennakkoratkaisumenettelyn osaa kohtuuttoman pitkänä, tuomareiden enemmistön (43 prosenttia) vastaus oli kielteinen.
When asked whether they considered any specific part of the preliminary reference procedure to be excessively long, most judges (43%) responded negatively.
Huomattava määrä tuomareista (36 prosenttia) oli sitä mieltä, että menettely on kokonaisuudessaan liian pitkäkestoinen.
A substantial number of judges (36%) considered that the procedure as a whole was too lengthy, one judge from the United Kingdom stating that this could be explained by the fact that the ECJ was overworked.
Eräs tuomari Yhdistyneestä kuningaskunnasta totesi tämän selittyvän yhteisöjen tuomioistuimen liiallisella työmäärällä.
Both a Swedish and a German judge expected the reference to be lengthy because the questions asked were themselves very long and complex.
Kaksi tuomaria totesi, että ennakkoratkaisumenettely oli ollut nopea heidän omissa tapauksissaan, joista toisessa yhteisöjen tuomioistuin oli antanut ennakkoratkaisun ilman suullista käsittelyä ja julkisasiamiehen lausuntoa.
Finally, two judges considered the procedure in their case to be fast, one of the judgments having been handed down by the ECJ without oral proceedings or an Advocate General Opinion.
Menettelyn yksittäisiä osia käsitelleissä vastauksissa kritisoitiin ennen kaikkea suullista käsittelyä, jonka puutteellisuutta eräs suomalainen ja eräs saksalainen tuomari erityisesti korostivat.
Turning to the answers relating to specific parts of the procedure, the most criticised part was the oral procedure, highlighted both by a Finnish and by a German judge.
Eräs saksalainen hallintotuomari kritisoi sen ajanjakson pituutta, jonka kuluessa jäsenvaltiot voivat esittää kirjallisia huomautuksia.
One German administrative judge criticised the length of the period within which Member States can present their written observations.
Lopuksi mainittakoon, että erään kyselyyn vastanneen tuomarin vireille laittaman ennakkoratkaisumenettelyn käsittely viivästyi, koska tapauksen kohdentamisen osalta tehtiin yhteisöjen tuomioistuimen jaostoissa kaksi peräkkäistä muutosta.
Finally, one respondent's reference was delayed by two successive changes in the allocation of his case within the Court of Justice's chamber structure.
Ainoastaan pieni vähemmistö ennakkoratkaisumenettelyn läpikäyneistä tuomareista (11 prosenttia) kertoi, että yhteisöjen tuomioistuin oli jossain määrin muotoillut heidän kysymyksensä uudelleen.
Only a small minority of judges (11%) who had experienced a preliminary ruling procedure stated that their questions were reformulated to some extent by the Court of Justice.
Kaksi tuomaria totesivat, että heidän kysymyksensä oli muotoiltu kokonaan uudelleen, ja yksi tuomari Yhdistyneestä kuningaskunnasta piti uudelleen muotoilua liiallisena.
Two judges' questions were completely reformulated, and one judge from the United Kingdom considered this reformulation excessive.
Lisäksi neljää ennakkoratkaisukysymystä oli muutettu vain hieman.
Four further references were only slightly reformulated.
Eräässä tapauksessa tuomari katsoi, että yhteisöjen tuomioistuimen tekemä uudelleen muotoilu korosti kysymyksen sisältöä.
In one case, the judge considered that the meaning of the question was further highlighted by the ECJ's reformulation.
Eräässä toisessa tapauksessa yhteisöjen tuomioistuin oli yhdistänyt kaksi erillistä kysymystä.
In another case, the ECJ combined two questions into one.
Ennakkoratkaisupyynnön yhteisöjen tuomioistuimelle tehneistä tuomareista 60 prosenttia katsoi, että heillä oli ohjeet ennakkoratkaisupyynnön muotoilemiseen, kun taas 40 prosenttia oli sitä mieltä, että heillä ei ollut ohjeita.
60% of referring judges considered that they had guidance to formulate their reference whereas 40% did not.
Neljä tuomaria jälkimmäisestä ryhmästä koki, että ohjeet eivät olleet välttämättömiä eivätkä tarkoituksenmukaisia.
Among those who had no guidance, four judges considered that guidance was neither necessary nor appropriate.
Ohjeita etsineet tuomarit etsivät tietoa useilla tavoilla.
Those respondents who did seek guidance did so in a number of ways.
Suosituimpia tietolähteitä olivat tuomarin kanssa samassa tuomioistuimessa työskentelevät kollegat (29 prosenttia).
The most popular source of guidance was other colleagues within the judge's court (29%).
Yhteisöjen tuomioistuimen Internet-sivusto, yhteisöjen tuomioistuimen kansallisten tuomioistuinten ennakkoratkaisupyyntöjen tekemisestä laatima muistio (15 prosenttia) sekä oppikirjat ja tieteelliset kirjoitukset (13 prosenttia) olivat myös suhteellisen suosittuja.
The Court of Justice's website and the Court's notice on the matter (15%), training (13%), textbooks and academic writings (13%) were all relatively popular.
Huomattava määrä tuomareista etsi ohjeita käyttämällä useita yllä mainittuja lähteitä.
A substantial number of judges sought guidance from a combination of the above sources.
Suuri enemmistö vastanneista (89 prosenttia) oli sitä mieltä, että yhteisöjen tuomioistuimen tuomiot ovat suoraan sovellettavissa tapauksen tosiseikkoihin ja mahdollistavat näin kohtuullisen ongelmattoman päätöksen ennakkoratkaisumenettelylle.
A large majority of respondents (89%) found the ECJ's ruling readily applicable to the facts of the case, thus enabling a reasonably unproblematic conclusion to the preliminary reference procedure.
Yksi tuomari kertoi tuomion olleen niin selkeä, että ainoastaan kustannukset jäivät päätettäväksi kansallisella tasolla.
One judge considered that the judgment was so clear that only the costs were left to be decided at national level.
Vähemmistö vastanneista (11 prosenttia) oli sitä mieltä, että tuomio ei mahdollista selvää ratkaisua kansallisella tasolla.
A minority (11%) did not feel that the judgment enabled a clear decision at national level.
Eräs tuomari piti yhteisöjen tuomioistuimen tuomiota täysin käyttökelvottomana, ja toinen tuomari puolestaan totesi, että yhteisöjen tuomioistuin oli jättänyt ratkaisevan kysymyksen huomiotta.
One judge considered the answer completely unusable, and another stated that a crucial and explicit question had specifically been left aside by the ECJ.
Muuan tuomari oli sitä mieltä, että yhteisöjen tuomioistuimelle on parasta esittää yksinkertaisia kysymyksiä (kysymyksiä, joiden vastaus on kyllä tai ei), jotta vältetään sellaiset monitulkintaiset vastaukset, joiden soveltaminen tapauksen tosiseikkoihin on vaikeaa.
Another judge considered that it was best to ask straightforward questions to the ECJ ("yes/no" questions) in order to avoid ambiguous answers which would be difficult to apply to the facts of the case.
Kolmessa tapauksessa yhteisöjen tuomioistuimen tuomio johti kansallisen lainsäädännön muuttamiseen tai kumoamiseen, kun taas kahdessa muussa tapauksessa kansalliset tuomarit kertoivat, että ennakkoratkaisu, jota he olivat asianmukaisesti soveltaneet käsiteltävänä olevaan tapaukseen, kumottiin myöhemmin muutoksenhakutuomioistuimessa.
In three cases, the ruling led to a change in, or abolition of, national legislation, whereas in two other cases, the national judges considered that their correct application of the preliminary ruling was later overturned on appeal.
Eräs tuomari katsoi tämän olevan oikeusasteeseen liittyvä ongelma, sillä muutoksenhakutuomioistuimet tai ylemmän oikeusasteen tuomioistuimet eivät tunnustusta yhteisön oikeuden ensisijaisuutta asiaankuuluvalla tavalla.
One judge considered this to be a "generational problem", with appeal or supreme courts not giving sufficient recognition to the primacy of Community law.
Eräässä tapauksessa päädyttiin tuomioistuimen ulkopuoliseen sovitteluun, minkä vuoksi asiassa annetun ennakkoratkaisun soveltaminen oli tarpeetonta.
One further case saw an out-of-court settlement which removed any need to apply the preliminary ruling.
Lisäksi kahdessa muussa tapauksessa osapuolet esittivät lisätietoja sen jälkeen, kun yhteisöjen tuomioistuimen oli jo antanut ennakkoratkaisun.
Finally, the parties in two further cases submitted further facts after the ECJ's ruling, making it inapplicable on the facts.
Tämä osio täytyy erottaa aikaisemmista osioista (4(b)-(f)).
This section must be distinguished from the sections above (4(b)-(f)).
Tässä osiossa kaikilta kyselyyn vastanneilta tuomareilta pyydettiin ehdotuksia ennakkoratkaisumenettelyn parantamiseksi siitä huolimatta, olivatko tuomarit tehneet ennakkoratkaisupyynnön vai eivät.
Indeed here, suggestions for improvement to the procedure were sought from all responding judges, irrespective of whether they had made a reference or not.
Kyselyyn saadut 210 vastausta lajiteltiin aiheiden mukaan, joista kutakin käsitellään yksityiskohtaisemmin jäljempänä.
The 210 answers received have been classified in different themes which are further developed below.
Kuten sivun 19 kaaviosta käy ilmi, tuomarit vaativat lähinnä koulutuksen lisäämistä ja ennakkoratkaisumenettelyä koskevan tiedon saatavuuden parantamista (42 prosenttia).
As can be seen in the chart on p.19, judges mainly called for more training and better access to information on the procedure (42%).
Suuri osa vastanneista (24 prosenttia) kritisoi menettelyn kestoa.
A very large number of respondents (24%) criticised the length of the procedure.
Vastanneista kymmenen prosenttia kritisoi yhteisöjen tuomioistuimen tuomioiden muotoilutapaa ja perusteluja.
The style and reasoning of ECJ judgments was criticised by 10% of respondents.
Lisäksi useat tuomarit (6 prosenttia) ehdottivat erilaisia yhteisöjen tuomioistuinta koskevia sisäisiä uudistuksia.
Furthermore, a number of judges (6%) suggested various internal reforms concerning the ECJ.
Yhtä suuri määrä tuomareita ehdotti ennakkoratkaisupyynnön tehneen tuomarin tiiviimpää osallistumista ennakkoratkaisumenettelyyn.
Finally, an equal number of judges proposed to involve referring judges more closely in the preliminary reference procedure.
Yleisin ennakkoratkaisumenettelyyn suositeltu parannus (42 prosenttia) koski kansallisten tuomarien koulutusta ja menettelyyn liittyvän tiedon saatavuuden parantamista.
The most frequently recommended improvement to the preliminary ruling procedure (42%) was related to the training of national judges and better access to information on the procedure.
Eräs ranskalainen tuomari totesi, että jo ennakkoratkaisupyynnön tekemistä koskeva harkinta edellyttää oikeustapauksen ja menettelyn tietyn tasoista tuntemusta.
A French judge stated that a certain amount of expertise on the subject-matter and the procedure was an essential precondition to be able even to consider making a reference.
Ensimmäisten ehdotusten tavoitteena oli parantaa ”tuntemattoman pelko”, kuten eräs saksalainen tuomari asian ilmaisi.
The first series of suggestions therefore sought to remedy the “fear of the unknown”, as expressed by one German judge.
Tässä viitataan tilanteisiin, joissa tuomarit eivät edes harkitse ennakkoratkaisupyynnön tekemistä asiantuntemuksen puutteen vuoksi, ja joissa ennakkoratkaisupyyntöä ei tehdä yhteisöjen tuomioistuimelle tapauksen hylkäämisen pelossa.
This would include situations in which judges were deterred from even considering making a reference because of a lack of expertise, but also where a reference is not made for fear of the ECJ declaring it inadmissible.
Jotkut kyselyyn vastanneista tuomareista pyysivät ajan tasalla olevaa perustietoa ja säännöllisesti lähetettävää sähköistä uutiskirjettä vireillä olevista ennakkoratkaisupyynnöistä ja annetuista ennakkoratkaisuista.
Some respondents asked for basic up-to-date information or a regular e-newsletter on pending and completed preliminary rulings.