natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On haitallista käsitellä kyseisiä asioita korkeamman oikeusasteen kansallisissa tuomioistuimissa, koska tämä viivyttää tapausten käsittelyä tarpeettomasti.
It was counter-productive to only consider these points in higher national courts because this dragged cases on unnecessarily.
Eräs ranskalainen kauppatuomioistuimen tuomari totesi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomarit ovat usein yhteisön oikeuden etulinjalla ja kohtaavat vastustusta ylemmän oikeusasteen kansallisten tuomioistuinten taholta.
A French commercial judge stated that first instance judges were often on the "front line" of Community law, and often in face of opposition from higher national courts.
Eräs ranskalainen tuomari totesi, että tietynlaisen reaktiokyvyn kehittäminen on välttämätöntä, koska osapuolten sijaan tuomarin itsensä on omasta aloitteestaan vedottava yhteisön lainsäädäntöön.
One French judge stated that certain reflexes had to be developed because a lot of provisions of Community law had to be raised of the judge’s own motion rather than being raised by one of the parties.
Lukuisat vastaajat viittasivat erityisesti siviilioikeuden alalla tehtävässä oikeudellisessa yhteistyössä (EY:n perustamissopimuksen 61 c artikla) käyttämiinsä välineisiin, etenkin Bryssel I -asetukseen, oikeusapudirektiiviin ja oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta annettuun asetukseen.
Several respondents specifically referred to their use of instruments in the field of judicial cooperation in civil matters (Article 61(c) EC), in particular the Brussels I Regulation, the Legal Aid Directive and the Regulation on Service of Documents
Neuvoston asetus (EY) N:o 1348/2000, annettu 29 päivänä toukokuuta 2000, oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiannosta jäsenvaltioissa siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa, EYVL L 160, 30.6.2000, s.37.
Council regulation (EC) No 1348/2000 of 29 May 2000 on the service in the Member States of judicial and extrajudicial documents in civil or commercial matters , OJL 160 , 30.06.2000, p.37. .
Eräs perheoikeuden tuomari oli erityisen kiinnostunut Bryssel II -asetuksen soveltamisesta, koska se antaa Euroopan kansalaisille lisäarvoa.
A family judge was specifically interested in applying the Brussels II "bis" Regulation, as it brought clear ‘added value’ to European citizens.
Kaksi korkeimman oikeuden tuomaria eri tuomioistuimista olivat sitä mieltä, että joskus on vaikeaa määritellä, soveltuuko acte clair -oppi tiettyyn tapaukseen.
According to two judges from different supreme courts, it was sometimes difficult to determine whether the acte clair doctrine applied to a given case.
Ilmeisin syy tälle piilee siinä, että tuomarin on hankalaa selvittää, onko jokin kansallinen tuomioistuin toisessa jäsenvaltiossa käsitellyt samanlaista asiaa ja mikä tämän tuomioistuimen päätös on ollut.
The most apparent reason for this was that it was hard to ascertain whether any national court in another Member State had considered a similar issue and what its decision had been.
Toimenpiteet, joilla varmistetaan yhteisön oikeuden parempi ymmärrettävyys ja käyttö kansallisten tuomarien toimesta
Measures to ensure a better understanding and use of Community law by national judges
Yhteensä 790 tuomaria otti kantaa tähän avoimeen kysymykseen ja antoi siihen liittyviä ehdotuksia.
790 respondents offered comments or suggestions on this open question.
Toiseksi eniten vastauksissa pyydettiin enemmän ja parempaa tietoa (21,5 prosenttia) ja annettiin ehdotuksia, millä tavoin tietoa voi saada.
Second came calls for more or better information (21,5%) and proposals on how to make this information available.
Lisäksi vastauksissa peräänkuulutettiin laajalti parempaa lainsäädäntöä yhteisön tasolla (9,4 prosenttia).
Calls for better law-making at Community level were widespread (9,4%).
Seuraavat neljä kategoriaa olivat suurin piirtein yhtä suosittuja: kielikoulutus (4,4 prosenttia), yhteisön oikeuden käsittelytapa kansallisella tasolla (4,3 prosenttia), pyyntö, että Eurooppa tekisi ”vähemmän, mutta paremmin” (4,1 prosenttia) ja lopuksi yhteisöjen tuomioistuinta ja sen tuomioita koskevat asiat (3,7 prosenttia).
To conclude, four categories were more or less equally popular: the issue of language training (4,4%), the way in which Community law should be dealt with at national level (4,3%), calls for Europe to do less but to do it better (4,1%) and finally issues concerning the ECJ and its judgments (3,7%).
Nämä tulokset esitetään kaavion muodossa sivulla 56, osion 7 lopussa.
A chart reflecting these results is to be found on p.44, at the end of section 7.
Suuri enemmistö vastanneista (75 prosenttia) toivoi yhteisön oikeutta koskevan koulutuksen lisäämistä kaikilla tasoilla.
An overwhelming majority of respondents in this category (75%) backed an increase in Community law training at all levels.
Muutama tuomari oli sitä mieltä, että yhteisön oikeutta koskevan opetuksen pitäisi olennaisena ja pakollisena osana sisältyä yliopistojen oikeusalan tutkintoihin, kuten jo on tapana joissakin jäsenvaltioissa.
Firstly, a few judges were of the opinion that Community law should become a core or mandatory course in university law degrees, as is already the case in some Member States.
Eräs ranskalainen tuomari totesi, että yhteisön oikeutta ei ole kaikkialla integroitu riittävän hyvin kansallisiin opetussuunnitelmiin niillä aloilla, joilla yhteisön toimivaltaa on laajalti harjoitettu.
A French judge considered that Community law was sometimes not sufficiently integrated into national curricula in areas where Community competence had been widely exercised.
Tulevaisuuden tuomareita kouluttavien oikeusalan kansallisten oppilaitosten osalta tuomarit korostivat yhteisön oikeutta koskevan koulutuksen ja etenkin ennakkoratkaisumenettelyn merkitystä.
Respondents insisted even more on the importance of Community law training, particularly on the preliminary ruling procedure, when it came to national schools for future magistrates and judges.
Tuomarit antoivat lukuisia toistuvia ehdotuksia virassa toimivien tuomarien ammatillisen koulutuksen parantamiseksi.
There were several recurrent suggestions on the subject of professional training for practising judges.
Koulutuksen tulisi ensinnäkin olla tuomareilla maksutonta.
First of all, training had to be free of charge for judges.
Muuan tuomari katsoi, että tällainen koulutus on yleisen edun mukaista ja kuuluu yleisölle tarjottaviin palveluihin.
One judge considered that such training was in the public interest, and part of the service offered to the public.
Toiseksi koulutuksen tulisi olla säännöllistä tai jopa jatkuvaa.
Secondly, training had to be regular, or even constant, with some judges considering it would only be effective if it was made mandatory.
Jotkut tuomarit katsoivat tämän olevan tehokasta vain, jos koulutuksesta tehdään pakollista.
Thirdly, general training in Community law was sought primarily at national level, and as close as possible to the respondent’s place of work.
Neljänneksi vastauksissa toivottiin, että yleinen koulutus olisi mahdollisimman monien, kaikissa oikeusasteissa työskentelevien kansallisten tuomareiden saatavilla.
Fourthly, general training had to reach the largest possible number of national judges from all court levels.
Monet tuomarit pitivät koulutusta tärkeänä motivaatiosyistä.
Finally training was referred to by several judges as important for motivational reasons.
Yhteisön oikeus on pelottava säännöstö, ja koulutus voi olla avuksi tiettyjen epäilysten poistamisessa.
Community law was a daunting body of law, and courses could help overcome certain doubts in this respect.
Useat tuomarit lähinnä Puolasta, mutta myös Unkarista, Sloveniasta, Bulgariasta, Romaniasta ja Saksasta vaativat, että kansallista koulutusta muutetaan teoreettisesta enemmän käytännönläheiseen suuntaan.
A large number of mainly Polish, but also Hungarian, Slovenian, Bulgarian, Romanian and German judges demanded that national training be more practical and less focused on theory.
Koulutuksen tulisi sisältää yksittäisten tapausten tutkimusta ja workshop-työskentelyä asiantuntijoiden kanssa.
This should include case studies or workshops with experts.
Huomattava määrä tuomareista oli myös kiinnostunut vierailemaan Euroopan unionin toimielimissä ja etenkin yhteisöjen tuomioistuimessa.
A substantial number were also keen to visit EU institutions, specifically the ECJ.
Lukuisat vastaajat tasapuolisesta eri jäsenvaltioista panivat merkille tuomareiden välisten vaihto-ohjelmien merkityksen Euroopan unionissa.
Numerous respondents from a very balanced array of Member States noted the importance of exchange programmes for judges within the EU.
Tärkeimpänä asiana korostettiin mahdollisuutta keskustella yhteisistä huolenaiheista muiden jäsenvaltioiden tuomareiden kanssa ja nähdä, kuinka he käsittelevät samanlaisia ongelmia erilaisessa oikeudellisessa kontekstissa.
The most important aspect was the opportunity to discuss matters of common concern with judges from other Member States and see how they deal with similar problems in a different judicial context.
Erään saksalaisen tuomarin mukaan vaihto-ohjelmat ovat avain tuomarien kansallisen alueen ulkopuoliseen ajatteluun, joka laajentaa tuomarien katsantokantaa.
According to a German judge, exchanges were key to judges "thinking outside of their national box", and thus broadening their horizons.
Lisäksi monet tuomarit Hollannista, Belgiasta, Sloveniasta ja Saksasta olivat henkilökohtaisesti kiinnostuneita harjoittelumahdollisuuksista yhteisöjen tuomioistuimessa.
Furthermore, several Dutch, Belgian, Slovenian and German judges were personally interested in traineeships at the ECJ.
Vastauksista ilmeni myös tietty määrä turhautuneisuutta, joka perustui vaihto-ohjelmien osallistujille varattujen paikkojen pieneen määrään.
A certain amount of frustration was also expressed in relation to the perceived shortage of places for participants on exchange programmes.
Eräs tuomari oli esimerkiksi sitä mieltä, että ainoastaan oikeusministeriössä työskentelevät tuomarit voivat osallistua vaihto-ohjelmiin, kun taas toinen tuomari erityisempää syytä ilmoittamatta katsoi vaihto-ohjelmien olevan tarkoitettu yksinomaan etuoikeutetulle valiojoukolle.
For example, one judge considered that only judges working in the justice ministry could participate, whereas another judge considered exchange programmes to be reserved for a privileged elite but did not state any particular reason why.
Tämä osio sisältää myös vastauksia, joissa pyydettiin kansallisten tuomarien välisen yhteydenpidon lisäämistä esimerkiksi erikoistuneiden verkostojen muodossa, mutta joissa ei mainittu varsinaisia vaihto-ohjelmia.
This section also incorporates responses which called for more contact between national judges, in the form of specialised networks for example, but falling short of an actual exchange.
Muuan saksalainen tuomari piti hyvin tärkeänä sitä, että tuomarilla on anonyymin sijaan henkilökohtainen yhteys muiden jäsenvaltioiden tuomareihin.
A German judge highlighted the importance of having a personal, as opposed to an anonymous, connection with judges in other Member States.
Eräs ruotsalainen tuomari kertoi vaihto-ohjelmien olevan keino vähentää pelkoa, jota kollegat joskus tuntevat ulkomaista lakia kohtaan.
Finally, a Swedish judge insisted on exchange programmes as a way of reducing the “fear” of foreign law sometimes experienced by colleagues.
Tällaiset vaihto-ohjelmat edellyttävät kuitenkin henkilökohtaista sitoutumista ja jopa innostusta.
However, such exchanges required personal engagement and even inspiration.
Lukuisat saksalaiset tuomarit antoivat yksityiskohtaista palautetta Euroopan juridisesta koulutusverkostosta.
Several German judges gave specific feedback on EJTN.
Eräs tuomari, joka oli ottanut osaa vaihto-ohjelmaan, oli erityisen innostunut tutustumaan vieraisiin oikeusjärjestelmiin ja vapaa osallistumaan erilaisiin hankkeisiin.
One judge had participated in an exchange and was particularly enthusiastic about discovering aspects of another legal system and was available for further initiatives.
Kaksi muuta tuomaria olivat tyytyväisiä Euroopan juridisen koulutusverkoston tarjontaan, mutta katsoivat, että käytettävissä olevat mahdollisuudet eivät ole riittäviä eivätkä tarpeeksi tunnettuja kansallisten tuomarien keskuudessa.
The other two respondents were content with what EJTN offered, but considered that the opportunities available was both insufficient and not well enough known by national judges.
Huomattava määrä tuomareista halusi nähdä Euroopan yhteistä oikeuskulttuuria, jonka olennainen osa yhteisön oikeus on, edistettävän yhä enemmän.
A substantial number of judges wanted to see more fostering of a common legal culture in Europe of which Community law formed an integral part.
Esimerkiksi ensimmäisen oikeusasteen kauppatuomioistuimen tuomari Ranskasta huomautti, että yhteisön oikeutta ei tule käsittää erikoistuneelle valiojoukolle tarkoitetuksi alaksi, vaan sen tulee olla osa asianajajien ja tuomarien jokapäiväistä elämää.
For example, a French first instance commercial judge commented that Community law must not be seen as an area reserved for an elite of specialists, but rather be part of the everyday life of lawyers and judges.
Samaan tapaan eräs saksalainen hallintotuomioistuimen tuomari totesi, että yhteisön oikeuden tulee olla luonnollinen osa tuomarien ja yleisön tietoisuutta.
Similarly a German administrative judge stated that Community law had to become natural in the consciousness of judges and the public.
Muuan saksalainen finanssituomioistuimen tuomari huomautti, että tuomareilla on itse asiassa suunnaton vastuu yhteisön oikeuden suhteen.
A German respondent from a financial court made the point that in fact the judge had a huge responsibility with regard to Community law.
Toinen tuomari oli sitä mieltä, että kansallisia mielipiteitä oikeuslaitoksen tehtävästä tulisi lähentää keskenään, koska alueelliset eroavaisuudet ovat tällä hetkellä huomattavia.
Another judge found that national views on the role of the judiciary should be to some extent be brought closer together, as regional difference were currently very considerable.
Vastauksissa kerrottiin, että tällainen yhtenäistäminen on tapahtunut asianajajien osalta jo kauan sitten.
It was argued that such interpenetration had taken place long ago for lawyers.
Eräs ranskalainen tuomari totesi, että kansallisten ja yhteisön tuomioistuinten välinen suurempi osmoosi voisi johtaa yhteisen oikeuskulttuurin luomiseen Euroopassa.
A French judge argued that greater osmosis between national and Community courts could be conducive to creating a common judicial culture in Europe.
E-learning esiintyi silloin tällöin kyselyyn saaduissa vastauksissa.
The issue of e-learning featured occasionally in the answers received.
Eräs slovenialainen tuomari kiinnitti huomiota siihen, että jotkut vanhemmat tuomarit eivät tunne uusinta tietotekniikkaa ja suosivat painettua mediaa.
One Slovenian judge made the point that some older judges were unfamiliar with new technologies and preferred the printed medium.
Tästä huolimatta lukuisat tuomarit näkevät Internetin mahdollisena hyödyllisenä välineenä oppimisprosessissa.
Several judges nevertheless saw the internet as a potentially useful tool for self-training.
Vastauksissa korostettiin myös sitä, että tietotekniikan tulee olla vain täydentävä apuväline, eikä se saa korvata tuomarien henkilökohtaisia tapaamisia kokonaan.
It was also emphasised that this should be complementary to, and not a substitute for, face to face contact between judges.
-koulutusorganisaation järjestämiä seminaareja.
Several judges commented specifically on the seminars offered by ERA.
Kolme tuomaria esitti idean eurooppalaisesta virastosta tai elimestä, jonka tehtävänä olisi tarjota koulutusta yhteisön oikeudessa Euroopan tasolla syrjäyttämättä kuitenkaan kansallisten viranomaisten ensisijaista tehtävää.
Three judges mooted the idea of a European agency or body whose task it would be to offer training courses in Community law at European level without replacing the primary role of national authorities.
Eräs portugalilainen tuomari toivoi, että tällaisista eurooppalaisista koulutuksista tehtäisiin pakollisia, ja että kansalliset koulutuselimet ottaisivat myöhemmin esimerkkiä eurooppalaisesta koulutustarjonnasta.
One Portuguese respondent called for such European courses to be mandatory, and for national training bodies to then take example on the European courses offered.
Muuan korkeimman hallinto-oikeuden tuomari puolestaan katsoi, että kyseisen elimen perustaminen on keskeistä sen kannalta, että yhteisön oikeus muutetaan ”eläväksi oikeudeksi”, jota sovelletaan kansallisella tasolla.
One judge from a supreme administrative court considered that the creation of such a body was essential to make Community law into "living law", that is, law which was applied at national level.
Hän huomautti, että hallinnossa ja tuomioistuimissa työskentelevät kansalliset yhteisön oikeuden asiantuntijat eivät valitettavasti usein käytännön tasolla sovella yhteisön oikeutta.
The respondent noted that unfortunately national experts on Community law in administrations and courts were often not the ones brought to apply Community law on the ground.
Eräs ranskalainen tuomari suositteli, että tuomioiden laatimiseen jäsenvaltiossa käytettyjä menetelmiä pitäisi tutkia ja yhtenäistää tietyssä määrin.
A French judge recommended that the techniques used for drafting judgments in each Member State should be studied and, to some extent, harmonised.
Monet tuomarit vaativat enemmän tietoa yhteisön oikeudesta.
Many judges called for more information on Community law.
Yhteisön oikeuden nopeasta muuttumisesta johtuen kyselyyn vastanneiden tuomareiden yleisin pelko oli se, että tietyn alan päivitetty tieto ei ole saatavilla.
The general fear was that of not being properly updated in a specific area, given that Community law was a very fast-moving body of law.
Muutama henkilö, joiden mielestä kroonisen tiedonpuutteen ja asiakirjatulvan välille täytyy luoda tasapaino, korosti myös tuomareiden kyllästämisen vaaraa.
The danger of saturating judges was also highlighted by a few respondents for whom a balance had to be struck between a chronic lack of information on the one hand, and a flood of documents on the other.
Esimerkiksi eräs itävaltalainen tuomari oli sitä mieltä, että yhteisön oikeutta koskeva tieto on esitetty Internetissä hyvin sekavalla tavalla, mistä johtuen kunkin asiakirjan viimeisin saatavissa oleva versio on mahdotonta erottaa jo vanhentuneista versioista.
For instance, an Austrian judge found that information on Community law available on the internet was presented in a disorderly fashion, making it unclear whether a particular document was the latest available version or already obsolete.
Tietoja pyydettiin tuomarien äidinkielellä.
Information was requested in the judge's mother tongue.
Vastauksissa mainittiin usein tietyt ennakkoratkaisumenettelyä, yhteisön oikeuden uusinta kehitystä ja jäsenvaltioiden ja yhteisön välistä toimivallan jakoa koskevat tiedot.
Specific information about the preliminary reference procedure was often mentioned, as were information on latest developments in Community law, and on the division of competences between Member States and Community.
Monet tuomarit etenkin uusista jäsenvaltioista (jäsenvaltiot yleisyyden vähenemistä kuvaavassa järjestyksessä: Puola, Slovenia, Liettua, Unkari) sivusivat monia tiedemaailmaan ja tutkimukseen liittyviä asioita.
Many judges, particularly from "new" Member States (by decreasing order of frequency: Poland, Slovenia, Lithuania, Hungary), touched on several aspects relating to the academic world and research.
Eräs korkeimman oikeuden tuomari havaitsi, että muissa jäsenvaltioissa julkaistujen tieteellisten töiden saatavuus on huono.
A supreme court judge noted the difficulty in accessing academic works published in other Member States.
Muuan saksalainen finanssioikeuden tuomari yhtyi edelliseen mielipiteeseen ja huomautti, että rajat ylittävä tutkimus puuttuu yhteisön oikeuden alalla.
A financial judge in Germany concurred and commented on the lack of cross-border linkage of research in the field of Community law.
Lisäksi yhteisön oikeutta käsittelevät kirjat ovat kalliita ja huonosti yleisön saatavilla.
Furthermore, books on Community law were both expensive and not widely available to the public.
Eräs puolalainen tuomari lisäsi, että hänen tuomioistuimellaan ei tällä hetkellä ole varaa hankkia kirjoja niiden korkean hinnan vuoksi.
A Polish judge added that currently, her court could not afford to purchase such books given their price.
Kysymykseen vastanneet henkilöt olivat vahvasti sitä mieltä, että kaikkien olennaisten tieteellisten lainselitysteosten ja muiden kirjojen tulisi olla saatavilla tuomarin äidinkielellä kyseisen kielen levinneisyydestä riippumatta.
Respondents were strongly of the opinion that any essential academic commentaries or books should be accessible in the language of the judge, however widely spoken that language was.
Eräs tuomari vaati, että yhteisö rahoittaa tiettyjen vakiintuneiden julkaisujen kääntämisen.
One judge called for Community-funded translation of a selection of well-established publications.
Lopuksi kassaatiotuomioistuimessa neuvonantajana toimiva tuomari ja ensimmäisen oikeusasteen tuomari kannustivat kehittämään tieteellistä kirjallisuutta yhteisön oikeuden alalla edelleen.
Finally, both a magistrate acting as an adviser to a court of cassation and a first instance judge encouraged the further development of academic literature in the field of Community law.
Kansalliset oikeusalan julkaisut eivät käsittele yhteisön oikeutta riittävästi, ja ne julkaistaan usein liian myöhään.
It was insufficiently represented in national legal journals for instance, and often published too late.
Huomattava määrä vastanneista toivoi lähetettäväksi yhteisön oikeuden ohella myös muissa jäsenvaltioissa annettuja olennaisia tuomioita käsittelevän uutiskirjeen.
A considerable number of respondents called for a regular newsletter on Community law matters, but also on judgments in other Member States relevant to their subject area.
Useimmiten toivottiin sähköistä uutiskirjettä, mutta monet tuomarit ilmaisivat suosivansa paperiversioita.
The main focus was on an email-based resource, but several judges expressed a preference for paper versions.
Uutiskirjeen osalta ehdotettiin, että se lähetettäisiin säännöllisesti (esim. kolme tai neljä kertaa vuodessa) kevyessä ja tiiviissä muodossa, ja että uutiskirje olisi ennen kaikkea sisältönsä osalta merkityksellinen kansallisille tuomareille.
The newsletter had to be sent regularly (eg. three or four times per year), in a light and compact format, and above all had to be efficiently targeted and thus entirely relevant to national judges.
Eräs saksalainen toisen oikeusasteen tuomari oli sitä mieltä, että tällainen erikoistunut uutiskirje rohkaisisi tuomareita päivittämään oman erikoisalansa tietoja ja auttaisi välttämään epäolennaisen aineiston penkomisen.
One second instance judge in Germany thought that such a specialised newsletter would encourage judges to keep up-to-date in their particular area without having to trawl through a mass of mostly irrelevant material.
Useat tuomarit ilmaisivat mielipiteensä muiden kuin oman jäsenvaltionsa oikeuskäytäntöä koskevan tiedon puutteesta.
Several judges commented on the lack on information on case-law in Member States other than their own.
He mainitsivat idean yhteisön oikeutta koskevien kansallisten tuomioistuinten tuomioiden tai tuomioiden tiivistelmien keräämisestä tietokantaan.
They mentioned the idea of a judgment database collating judgments or summaries of judgments from national courts concerning Community law.
Eräs korkeimman oikeuden tuomari totesi, että tällainen kattava tietokanta puuttuu, ja että ulkomaisia tuomioita koskevan tiedon pitäisi joka tapauksessa maksutonta ja saatavissa alkuperäiskielellä ja englanniksi.
A supreme court judge stated that such a comprehensive database was currently lacking and that information on foreign judgments should in any event be free of charge and accessible in the original language and in English.