natgillin/translations-raw huggingface dataset:
c) kalastuksesta riippuvaisten yhteisöjen elinkykyisyyden säilyttämisestä
c) maintaining the viability of fisheries-dependent communities
d) siitä, miten laajasti järjestelmä on käyttöönotostaan alkaen keskittänyt kalastusoikeuksien omistajuutta ja johtanut työpaikkojen menetykseen,
d) the extent to which the system has, since its inception, concentrated ownership of the right to fish and led to loss of employment,
e) kalastusalan taloudellisesta tehokkuudesta,
e) the economic efficiency of the fisheries sector,
Kyseessä olevien oikeuksien luonne
The nature of the rights involved
Ensimmäinen kalastusoikeusperustaiseen hallinnointiin liittyvä kysymys koskee näiden oikeuksien luonnetta.
The first issue to be addressed in relation to Rights Based Management (RBM) in fisheries concerns the type of rights under discussion.
Monet vastustavat, ymmärrettävästi, niiden omistusoikeudellista luonnetta, koska kyse on tällöin julkistenyleisten kalavarojen yksityisestä omistamisesta.
Many, understandably, object to their being designated property rights, since this implies private ownership of a public resource.
Samalla on selvää, että pyydettyihin kaloihin syntyy omistusoikeus.
At the same time, it is clear that such ownership is acquired in those fish that have been harvested.
Oikea vastine näyttää siksi olevan nautintaoikeus, oikeus tuottoon, joka on sopimukseen perustuva oikeus ja josta säädetään velvoitteita koskevilla säädöksillä, ei omistusta koskevilla säädöksillä.
The proper parallel, therefore, seems to be that of usufruct , a right to the fruits, which is a contractual right and governed, accordingly by the law of obligations and not by property law.
Tämä on merkittävää, koska nautintaoikeuteen sisältyy velvoite olla vahingoittamatta tuoton lähdettä.
This is significant in that usufruct involves an obligation not to damage the resource from which the fruits are taken.
Tämän oikeuden voimassaoloaikaa voidaan rajoittaa tai sille voidaan asettaa muita ehtoja.
Similarly it is a right that can be limited in time and/or subject to other types of conditionality.
Esimerkiksi Rooman oikeudessa nautintaoikeuden haltija saattoi vuokrata tai myydä oikeuden käyttää tätä oikeutta, mutta hän ei voinut siirtää toiselle nautintaoikeutta sinänsä ja oli näin ollen vastuussa vuokraajan tai ostajan mahdollisesti aiheuttamista vahingoista.
For example, under Roman law, whilst the holder of a usufruct could hire out or sell enjoyment of it, he could not pass on the usufruct as such, remaining liable to the owner for any damage done by the hirer or buyer.
Siksi on tärkeää huomata, että oikeuden siirrettävyydelle voidaan asettaa ehtoja, samoin kuin sille, millä edellytyksillä oikeus sinänsä voidaan säilyttää.
It is important, therefore, to note that limits can be placed on the transferability of the right as well as on the conditions under which the right as such is held.
Nykyisten järjestelmien suuren kirjon ja ilmeisen monimutkaisuuden takana on tiettyjä perusperiaatteita:
Underlying the wide variety and apparent complexity of existing systems, are certain basic understandings.
Ensinnäkin on järjestelmiä kalastusoikeuksien myöntämiseen ja siirtämiseen:
First, there are those concerning the allocation and transferability of the right to fish.
· Oikeus voidaan myöntää sekä yhteisöille että yksittäisille henkilöille.
· The right may be accorded both to communities and to individuals.
· Oikeus on mahdollista siirtää yhteisöiltä yksittäisille henkilöille (ja yksittäisiltä henkilöiltä takaisin yhteisöille), yhteisöiltä yhteisöille ja yksittäiseltä henkilöltä toiselle.
· It has the potential to be transferred from communities to individuals (and from individuals back to communities), between communities and from one individual to another.
· Siirrettävyyttä voidaan kuitenkin rajoittaa eri tavoin.
· This transferability can, however, be limited in a number of ways.
Esimerkiksi yksittäisellä henkilöllä voi olla oikeus vain siirtää oikeus takaisin yhteisölle ja toiselle samaan yhteisöön kuuluvalle yksittäiselle henkilölle.
For example, an individual may only be able to transfer the right back to the community or to another individual within the same community.
· Siirrettävyydestä tulee myytävyyttä, jos siirrolla on taloudellista arvoa
· Transferability becomes tradability when the transfer is allowed for economic value
· Oikeuden myytävyyden ehdot auttavat määrittelemään taloudellisen arvon määrän.
· The conditions under which the right is tradable help to determine the extent of that economic value.
Toiseksi on järjestelmiä, joissa on kyse oikeuksien laajuudesta:
Second, there are those concerning the extent of the right.
· Oikeuksien laajuus määritellään yleensä
· This is usually defined by
– oikeuden harjoittamispaikan,
- the location in which the right can be exercised,
– sallitun pyyntimäärän (oikeuden harjoittamisesta saadun tuoton)
- the quantity of fish that can be taken (the output from exercise of the right)
– sallitun pyyntiponnistuksen (oikeuden harjoittamiseen käytetyn sallitun työpanoksen määrä)
- the effort permitted (the input allowed into the exercise of the right)
– tai näiden yhdistelmän perusteella.
- or by some mixture of these.
· Oikeuden laajuus voidaan määritellä tarkemmin erityissäännöillä, esimerkiksi säännöillä, joilla kielletään poisheittäminen tai otetaan käyttöön suljettuja alueita.
· Its extent may be further refined by specific rules, such as those prohibiting discards or introducing closed areas.
· Oikeuden laajuus minä tahansa tiettynä ajankohtana on toinen tekijä, jolla sen taloudellinen arvo voidaan määritellä.
· The extent of the right at any given time is another factor in determining its economic value.
Molempia näitä tyyppejä käytetään EU:ssa.
Both types of understanding are in operation at the level of the EU.
EU yhteisönä myöntää ensinnäkin oikeuksia toisille yhteisöille, toisin sanoen jäsenvaltioille.
First, as a community, it allocates the right to other communities, in the form of the member states.
Se jättää oikeuksien siirtämisen suureksi osaksi jäsenvaltioille, jotka jakavat oikeudet yhteisöjen ja/tai yksittäisten henkilöiden kesken oman harkintansa mukaan.
It largely leaves further transfers to the member states, with these dividing the right between communities and/or individuals within them as they see fit.
EU sallii myös jäsenvaltioiden väliset vaihdot, vaikkakin EU:ta yhä enemmän painostetaan jakamaan kalastuskiintiöt uudelleen, mikäli niitä ei ole hyödynnetty täysimääräisesti.
It also permits exchanges between member states, although there is an increasing insistence on its own authority to reallocate fishing opportunities where these have been under-utilised.
EU katsoo näiden oikeuksien olevan – ainakin tiettyjen ehtojen täytyessä – myytävissä, esimerkiksi kun on kyse kiintiöiden muutoksia koskevista neuvotteluista ja kalastuskumppanuussopimusten tekemisestä kolmansien maiden kanssa.
In certain circumstances, at least, it regards the rights as tradable ones – for example, in negotiating quota exchanges and establishing fisheries partnership agreements with third countries.
Oikeuksien laajuuteen on selkeästi sovellettava yhdistettyä lähestymistapaa, jossa sijaintipaikkaa vastaa suhteellisen vakauden periaate, tuottoa (output) suurimmat sallitut saaliit ja jossa kiintiöitä ja pyyntiponnistusta (input) rajoitetaan kapasiteettia, varusteita, merelläolopäiviä jne. koskevilla määräyksillä.
Second, where the extent of the right is concerned, there is clearly a hybrid approach, with location being reflected in the principle of relative stability, quantity (output) being represented by TACs and quotas and effort (input) being delimited by rules concerning capacity, gear, days at sea and so on.
Useimmilla, ellei kaikilla, jäsenvaltioilla näyttää myös olevan sekajärjestelmiä oikeuksien myöntämiseen ja siirtämiseen tai niiden laajuuden määrittelemiseen tai näihin molempiin tarkoituksiin.
Most, if not all, member states also seem to have hybrid systems in terms of allocation and transferability of the right or of its extent or of both of these.
Käytäntö vaihtelee kuitenkin hyvin paljon jäsenvaltioittain.
The picture is, however, a very varied one.
Tämä pätee erityisesti siihen, missä määrin ja miten kalastusoikeuksien siirrettävyys tunnustetaan niiden lainsäädännössä.
This is particularly so in respect of the degree to which and the manner in which any transferability of the right to fish is legally recognised.
Toistaiseksi ei ole riittävästi tietoa näiden asioiden arvioimiseen, ja komission tutkimus on siksi erityisen tervetullut.
Currently there is insufficient information on which to base an assessment of these and the Commission study is accordingly very welcome.
Järjestelmien paremmuus taloudellisen tehokkuuden kannalta?
How do the systems compare from the point of view of economic efficiency?
OECD teki vuonna 2006 tutkimuksen, jossa tutkittiin yhdeksää eri kalastusoikeusperustaista hallinnointijärjestelmää.
An OECD study in 2006 looked at nine different RBM systems.
Tutkimuksessa analysoitiin ensisijaisesti kunkin järjestelmätyypin taloudellinen tehokkuus.
It analysed each type with a view primarily to assessing its economic efficiency.
Tehokkuus voidaan määritellä järjestelmän kyvyksi estää se, että liian suuri määrä kalastajia yrittää pyydystää liian vähäistä kalamäärää.
This may be summarised as its capacity to prevent too many fishers chasing too few fish.
Seuraavat oikeuksien ominaisuudet arvioitiin: yksinomaisuus, kesto, laatu, siirrettävyys, jaettavuus ja joustavuus.
The following features of the rights were assessed: exclusivity, duration, quality of title, transferability, divisibility and flexibility.
(Kutakin ominaisuutta painotettiin yhtä paljon, minkä vuoksi menettely voidaan kyseenalaistaa, vaikkakin kyse on vain taloudellisesta tehokkuudesta.)
(Each feature was given the same weight – an approach that may be open to question even where economic efficiency alone is under consideration)
Eniten pisteitä saivat seuraavat neljä järjestelmää: alueelliset käyttöoikeudet, yhteisön pyyntikiintiöt, yksilöllisesti siirrettävissä olevat oikeudet ja yksilöllisesti siirrettävissä olevat pyyntiponnistuskiintiöt.
The four systems that scored most highly were territorial use rights (TURFs), community based catch quotas (CQs), individual transferable quotas (ITQs) and individual transferable effort quotas (ITEs)
Aikaisemmin mainitut näkökohdat huomioon ottaen kahta jälkimmäistä olisi parempi nimittää myytävissä oleviksi kuin siirrettävissä oleviksi oikeuksiksi.
Following from the points made in the previous section, ITQs and ITEs would be better named as tradable rather than transferable.
Miten toimivaa taloudellinen tehokkuus on?
How efficient is economic efficiency?
Makrotasolla taloudellisessa tehokkuudessa on kyse ammattikalastajien ja pyydettävissä olevien kalavarojen välisestä tasapainosta.
At the macro level, economic efficiency is concerned with achieving a match between the numbers engaged in fishing and the availability of fish.
Kun kalastajien määrä ylittää kalavarojen määrän, siirrettävyyttä/myytävyyttä pidetään keinona halutun vähennyksen aikaansaamiseen.
Where the former exceeds the latter, transferability/tradability is seen as a mechanism for bringing about the appropriate reduction.
Erityisesti myytävyyttä voidaan käyttää tasoituksen saamiseen oikeuksia siirrettäessä ja siten vähentämään kalastajien määrää.
Tradability, in particular, can serve as a means of providing a compensatory value when the right to fish changes hands and so assist exits from fishing activities
Lyhyellä aikavälillä toteutettava siirrettävyys/myytävyys on myös selvästi tehokas keino puuttua kiintiöiden ylittämiseen ja alittamiseen.
Short-term transferability/tradability is clearly also an efficient means of addressing exceeded quotas and quota deficits.
Siirrettävyys on välttämätön edellytys kalastuksen harjoittamisen aloittamiselle, kun taas myytävyys voi joidenkin mielestä estää sen.
Whilst transferability is necessary for entry to fishing activities, there are some concerns that tradability may provide a barrier to this.
Jotkut ovat huolissaan myös siitä, että kalastusoikeuksien hankkimisesta aiheutuvat kustannukset voivat johtaa siihen, että kalastajilla ei ole varaa investoida esimerkiksi alustensa ja varusteidensa parantamiseen.
There are also concerns that the costs of acquiring the right to fish may detract from fishers’ ability to invest in other aspects of their activities, such as improvements to their vessels and gear.
Myytävyys voi valvomattomana myös johtaa kalastusoikeuksien voimakkaaseen keskittymiseen ja mahdollistaa sen, että kalastusoikeuksia on sellaisten henkilöiden ja organisaatioiden hallussa, jotka eivät aktiivisesti toimi kalastusalalla.
Finally, unless properly controlled, tradability can lead to too great a concentration of the right to fish and also allow it to be held by individuals and organisations outwith the active fishing industry.
Lisäksi asiaan liittyy julkista alaa koskevia taloudellisia kysymyksiä, kuten kustannusten kattaminen, siirroista perittävät verot jne., koska ne voivat vaikuttaa taloudelliseen tehokkuuteen.
There are also economic issues relating to the public domain, such as cost recovery, transfer taxes and so on, since these can have an effect on economic efficiency.
Missä määrin taloudellinen tehokkuus edistää YKP:n tavoitteiden saavuttamista?
How far does economic efficiency contribute to the goals of the CFP?
Taloudellinen tehokkuus ei ole itseisarvo vaan arvokasta vain siinä määrin, kuin se edistää YKP:n tavoitteiden saavuttamista.
Economic efficiency is of value not in itself but only insofar as it contributes to the goals of the CFP.
Niitä ovat
These may be summarised as:
· Kalastuselinkeinon harjoittajien toimeentulon parantaminen
· Improvements in the livelihood of those engaged in fishing activities
· Kalakantojen säilyttäminen kestävien meriekosysteemien säilyttämisen yhteydessä ja niihin perustuva vakaa ja jatkuva laadukkaan kalan toimittaminen markkinoille
· The conservation of fish stocks in the context of a sustainable marine ecology and, linked with these, the steady and continuing supply of quality fish to the markets
· Kalastuksesta riippuvaisten yhteisöjen elinkykyisyyden säilyttäminen.
· Maintaining the viability of fisheries dependent communities
Edellisessä kappaleessa esitettiin joitakin epäilyjä siitä, voidaanko taloudellista tehokkuutta pitää keinona ensin mainitun tavoitteen saavuttamiseen.
The previous section has cast some doubt on the role of economic efficiency as a means of achieving the first of these objectives.
Erityisesti syntyvillä lisäkustannuksilla voisi olla päinvastainen vaikutus turvallisuuteen ja työskentelyoloihin.
In particular, the incurring of additional costs could have adverse effects for safety and working conditions.
Kalakantojen säilyttämisestä on todettava, että taloudellisella tehokkuudella ja liiallisen kalastuksen lopettamisella ei välttämättä ole mitään tekemistä toistensa kanssa.
Where the conservation of stocks is considered, it should be noted that there is no necessary connection between economic efficiency and an end to overfishing.
Joidenkin mielestä taloudellinen tehokkuus johtaa siihen, että kalastajat oman pitkän aikavälin etunsa vuoksi pyrkivät kalakantojen säilyttämiseen.
There are some views that it leads fishers to act in their long term self interest in sustainability of stocks.
Asiasta tarvitaan kuitenkin enemmän näyttöä.
But more evidence is needed in this regard.
Kyseenalaista on, riippuuko taloudellinen tehokkuus siirrettävyyden rajoittamisesta koskemaan vain aktiivisesti kalastusta harjoittavia, ottaen huomioon että rahoituslaitokset yksinkertaisesti sijoittaisivat muihin kohteisiin, jos kalavarat loppuisivat.
It is arguable that it depends on limiting transferability to those actively engaged in fishing, on the grounds that financial institutions would simply invest elsewhere when stocks ran out.
Lisäksi ollaan huolissaan siitä, että taloudellinen tehokkuus voisi johtaa ei-toivottuihin käytäntöihin, kuten saaliin poisheittämiseen ja saaliiden arvon keinotekoiseen nostamiseen (high-grading), keinona alentaa myytävissä olevien oikeuksien hankinnasta aiheutuvia kustannuksia.
There are concerns, too, that economic efficiency might, in fact, lead to undesirable practices, such as discarding and high grading, as a way toward recouping the costs incurred in the acquisition of tradable rights.
Kalastuksesta riippuvaisten yhteisöjen elinkykyisyyden kannalta tärkein kysymys on myytävissä olevien oikeuksien vaikutus suhteelliseen vakauteen.
In relation to the viability of fisheries dependent communities, the major issue is the effect of tradable rights on relative stability.
Pelätään, että jos oikeuksia voitaisiin myydä liian vapaasti, nämä yhteisöt menettäisivät lyhyessä ajassa kalastusoikeutensa ja siten tärkeimmän tulonlähteensä.
The fear is that rights that were too widely tradable would, in a relatively short course of time, deprive them of the right to fish and, thus, of their main means of subsistence.
Tämä pelko koskee erityisesti pienimuotoista rannikkokalastusta.
This fear is particularly acute in relation to small-scale coastal fisheries.
Kalastusoikeusperustaisiin hallinnointivälineisiin liittyy selkeästi todellisia sekä mahdollisia etuja ja haittoja.
There are clearly both advantages and disadvantages, actual and potential, involved in RBM.
Haitat ja edut vaihtelevat käytetyn järjestelmän luonteen mukaan sekä sen mukaan, miten oikeudet on myönnetty, miten ne ovat siirrettävissä tai myytävissä ja miten oikeuksien laajuus on määritelty.
These vary according both to the nature of the system in operation and the particular ways in which the right is allocated, is made transferable/tradable and its extent is qualified.
Komissio on tehnyt selväksi, ettei se aio puuttua nykyisiin hallinnointijärjestelmiin, vaan että ne säilyvät jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvina asioina.
The Commission has made it clear that it has no present intention of interfering with present management systems, which remain with the province of member states.
Koska nykyisin käytössä olevat järjestelmät ovat sekajärjestelmiä, siirtyminen yhden ainoan järjestelmän käyttöön jäsenvaltioissa tai yhteisön tasolla olisi hyvin vaikeaa.
Indeed, with the hybrid nature of these systems currently in place, a conversion to one single system, whether used only internally to the member states or operating at Community level, would be very difficult.
Tämä ei johdu vain oikeusjärjestelmien erilaisuudesta.
This does not just result from the different legal regimes in operation.
Syynä on pikemminkin huolestuneisuus siitä, millä perusteella oikeudet alun perin jaettaisiin, mitä korvausta menetetyistä oikeuksista olisi saatavissa sekä siitä, olisiko oikeudenmukaista, että ne jotka saavat oikeuksia niitä uudelleen jaettaessa, saavat odottamatonta etua.
It arises because of concerns about to the basis on which the initial allocation might be made, what compensation would be available for lost rights and with the fairness of creating a windfall benefit for those to whom the rights are reallocated.
Toinen ongelma on, että joitakin kalastusoikeusperustaisia hallinnointivälineitä ei niiden käyttöönoton jälkeen enää voida peruuttaa.
Another issue is that, once entered on, certain types of RBM systems are effectively irreversible.
Siksi ei pidä toteuttaa mitään toimia, ei edes jäsenvaltioiden välistä parhaiden käytäntöjen vaihtoa, ennen kuin asiasta on saatu paljon perusteellisempaa tietoa ja ennen kuin asianosaisia on kuultu ja suoritettu tutkimuksia.
All this makes it imperative that no steps are taken, even at the level of exchange of best practice between member states, without much fuller information, consultation and analysis.
Vain siten voidaan todeta, mikä käytäntö tosiasiassa on paras.
Only in this way will it be possible to determine what best practice actually is.
Tällainen menettely saattaisi myös paljastaa, että tiettyihin kalastusmuotoihin olisi tarkoituksenmukaisinta soveltaa tietynlaisia järjestelmiä.
Further, this kind of exercise might demonstrate that different systems are appropriate for different types of fishery.
Kaikissa komission aloittamissa kalastusoikeusperustaista hallinnointia koskevissa tutkimuksissa olisi pyrittävä seuraaviin tavoitteisiin:
Any studies of RBM initiated by the Commission should be directed to:
Antamaan täydellinen kuva ja perusteelliset tiedot jäsenvaltioissa nykyisin käytetyistä hallinnointijärjestelmistä
Providing a full picture and analysis of the systems of management currently in operation within the member states.
Käsittelemään kalastusoikeusperustaisten hallinnointijärjestelmien perusehtoja, kun on kyse siitä
Looking at the basic understandings involved in RBM in terms of:
a) kenelle oikeuksia voidaan myöntää, kenelle niitä voidaan siirtää ja voidaanko niitä myydä sekä mitä rajoituksia näihin käytäntöihin sovelletaan ja
c) to whom the rights may be allocated, to whom transferred and whether they are tradable, together with any limitations in these respects; and
b) kuinka laajoja oikeuksia myönnetään, toisin sanoen määritelläänkö oikeudet niiden harjoittamispaikan, tuoton (output), työpanoksen (input) vai näiden kaikkien perusteella
d) the extent of the rights, i.e. whether they are defined in terms of location, quantity (output) or effort (input) or a mixture of these.
Arvioimaan nykyisistä hallinnointijärjestelmistä saatujen kokemusten perusteella kunkin ehdon tehokkuutta YKP:n tavoitteiden saavuttamisessa, kun on kyse
Assessing, using the evidence acquired from the existing systems of management, the effectiveness of each such understanding in achieving the objectives of the CFP in terms of:
a) kalastusteollisuuden palveluksessa olevien toimeentulon parantamisesta
f) improving the livelihood of those engaged in the fishing industry,
b) meriekosysteemin kestävyyden takaamisesta ja kalakantojen säilyttämisestä sekä
g) having a sustainable marine ecology in which fish stocks are conserved; and
c) kalastuksesta riippuvaisten yhteisöjen elinkykyisyyden säilyttämisestä
h) maintaining the viability of fisheries dependent communities
Tutkimaan nämä kysymykset erikseen kunkin kalastustyypin osalta sekä yhteisön vesillä että yhteisön ulkopuolisilla vesillä.
Examining these issues separately for the different types of fishery engaged in both within and outwith Community waters.
ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi maatilojen rakennetutkimuksista ja maatalouden tuotantomenetelmiä koskevasta tutkimuksesta sekä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 571/88 kumoamisesta
on the proposal for a regulation of the European Parliament and of the Council on farm structure surveys and the survey on agricultural production methods and repealing Council Regulation (EEC) No 571/88
– ottaa huomioon komission ehdotuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle ( KOM(2007)0245 )
– having regard to the Commission proposal to the European Parliament and the Council ( COM(2007)0245 )
– ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan ja 285 artiklan 1 kohdan, joiden mukaisesti komissio on antanut ehdotuksen Euroopan parlamentille ( C6‑0127/2007 ),
– having regard to Articles 251(2) and 285(1) of the EC Treaty, pursuant to which the Commission submitted the proposal to Parliament ( C6‑0127/2008 ),
– ottaa huomioon maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietinnön ( A6‑0061/2008 ),
– having regard to the report of the Committee on Agriculture and Rural Development ( A6‑0061/2008 ),
(4) On tarpeen valvoa niiden maaseudun kehittämiseen liittyvien toimenpiteiden täytäntöönpanoa , jotka määritellään Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1698/2005 .
(4) There is a need to monitor the implementation of measures associated with rural development defined in Council Regulation (EC) No 1698/2005 of 20 September 2005 on support for rural development by the European Agricultural Fund for Rural development (EAFRD).