natgillin/translations-raw huggingface dataset:
EPP-ED:n itävaltalaisjäsen Othmar Karas kertoi toiveekseen, että "Euroopan kuvitteellisen kahtiajaon yli päästään".
The leader of the Greens Monica Frassoni said that Europe faced the challenge of ensuring "the greatest well-being for the greatest number of people".
Nuorille osallistujille kysymys kansallisuuksien eroista tuntui menneisyydeltä, eurooppalaisuus sen sijaan nykypäivältä.
The Director of the European Journalism Centre Wilfried Rütten felt that the role of a journalist is changing with more interaction needed from the readers.
"Olemme kaikki yhdenvertaisia.
He also said reporters "should do more than just deliver messages from politicians and lobbyists."
Ei sillä ole väliä, mistä on kotoisin", totesi Slovakian Dominika Peterova (22).
There was a strong feeling of a common bond during the event.
Palkintoseremoniaa seurasi keskustelu EU:n viestinnästä kansalaisille.
There is no issue of where people are from."
"Nuoret haluavat kovasti ymmärtää, mitä Euroopassa tapahtuu", European Youth Pressin Letizia Gambini painotti.
Frieda Brepoels of the EPP-ED group said: "This event goes beyond grey European theory – this is Europe alive!"
"Mikäli Eurooppa haluaa vedota puoleensa, sen pitää olla positiivinen, optimistinen ja samalla hyvin konkreettinen", hän jatkoi.
Competition for the event was tough with over 1,700 people applying to attend.
Perjantai-illan päätöstilaisuudessa nähtiin koko mediapäivien tuotanto.
At the end of the event all of the workshops presented their work at a social evening in "Claridges" bar in Brussels.
Sitä arvioi nuorten ohella toimittajien ja meppien raati.
The contributions were assessed by each other and a jury of journalists and MEPs.
Voit katsoa nuorten toimittajien työn tuloksia Euroopan mediapäivien kotisivuilta – ja itse tapahtuman tunnelmia klikkaamalla oheista kuvagalleriaa.
20081027STO40637 The official website of the Youth Media Days The EYMD blog with all contributions from the event The official website of the European Youth Press
Anders Wijkman: "Investoinnit ilmastoteknologiaan ovat taloudellisesti järkeviä"
Swedish MEP calls for climate change "alliance" with poorer countries
Wijkman: "Kehitysmaat kärsivät eniten ilmastonmuutoksen vaikutuksista" Mepit hyväksyivät lokakuun täysistunnossa Ruotsin Anders Wijkmanin mietinnön maailmanlaajuisen ilmastonmuutosliittouman luomisesta EU:n ja köyhien kehitysmaiden välille.
Stockholm to Strasbourg: Anders Wijkman, an MEP since 1999 To avoid a global climate catastrophe, Europe must build an alliance with developing countries.
Wijkman pitää komission ilmastoaloitetta hyvänä, mutta korostaa tarvetta lisärahoitukseen.
This is the stark conclusion of a plan backed by MEPs on 21 October.
Hän ehdottaa, että 25 % EU:n päästölupien huutokauppatuloista korvamerkittäisiin ilmastoyhteistyöhön.
It aims to take climate change into account in EU polices such as trade, agriculture and aid.
Viivyttely tulisi kalliiksi, kun taas vihreillä investoinneilla voitaisiin myös torjua lamaa, Wijkman korosti Strasbourgissa.
We spoke to Anders Wijkman MEP who drafted parliament's response to the European Commission's original plan.
Kehitysmaat ovat aiheuttaneet ilmastonmuutosta vähiten, mutta kärsivät eniten sen vaikutuksista, Anders Wijkmanin (keskustaoikeiston EPP-ED-ryhmä) mietintö muistuttaa.
MEPs would like to see substantial revenues from the European Union's Emissions Trading Scheme allocated to the development of green technologies.
EU:n ja ilmastonmuutokselle altteimpien köyhien kehitysmaiden välinen maailmanlaajuinen ilmastonmuutosliittouma voisi parantaa kehitysmaiden valmiutta ehkäistä katastrofiriskejä ja sopeutua ilmastonmuutokseen, esittelijä uskoo.
This particular proposal is backed by the 64 year old Stockholm born Anders Wijkman who sits in the centre-right EPP-ED group in Strasbourg.
Anders Wijkman, hyväksymällä mietintösi parlamentti antoi tukensa "maailmanlaajuisen ilmastonmuutosliittouman" luomiselle EU:n ja köyhien kehitysmaiden välille.
Mr Wijkman, in backing your report, fellow MEPs have called for a "Global Alliance on Climate Change" between the EU and developing countries.
Mitä liittoutuman tulisi saavuttaa?
What can this achieve?
"Pääasia on se, että tällä aloitteella me tunnustamme, että ilmastonmuutoksella on vaikutuksia kaikkialla maailmassa, mutta että se vaikuttaa kehitykseen haitallisesti etenkin matalatuloisissa maissa niiden sijainnin vuoksi.
The main thing is that by this initiative we recognise that climate change will have effects all over the world but that it will affect development most adversely in the low income countries because of their location.
Niihin tulee kohdistumaan enemmän sään ääri-ilmiöitä, pahempaa kuivuutta, enemmän tulvia sekä suuria vaikeuksia maataloudessa ja viljelyssä.
They will have more extreme weather events, more droughts and floods, and great difficulties with agriculture and farming.
Ihmiset joutuvat muuttamaan joillakin alueilla, kuten eteläisessä Bangladeshissa, koska merenpinta nousee ja tekee laajoista alueista asumiseen kelpaamattomia.
In areas like Southern Bangladesh, people will have to move because sea levels are rising - making large areas uninhabitable.
Vesipulasta tulee ongelma, ei sen vuoksi että sataisi vähemmän, vaan koska maailman suuriin vuoriin liittyvät hydrologiset järjestelmät tulevat muuttumaan merkittävästi.
Water scarcity will be a problem, not just because of less rainfall but because of huge changes in the hydrological systems along the big mountains in the world.
Mitkä ovat liittoutuman suurimmat esteet?
What are the main obstacles?
"Suurena ongelmana on se, että komissio on varannut liian vähän rahoitusta, vain 60 miljoonaa euroa, kun taas Maailmanpankki arvioi, että sopeutumiseen ja riskien vähentämiseen tarvitaan 11–40 miljardia dollaria vuosittain.
The big problem is that there is too little funding foreseen by the European Commission, only 60 million euros, while the World Bank estimates that 11 to 40 billion dollars a year are required for risk reduction and adaptation (i.e. building higher dams and dealing with changes in agriculture caused by climate change).
YK:n kehitysohjelma esitti luvun 86 miljardia; kukaan ei tiedä tarkasti vaadittua summaa, mutta puhumme isoista rahoista.
The UN Development Programme came up with the figure of 86 billion, nobody knows exactly, but we are talking big money.
Mikäli huutokaupasta päästään sopuun, tämä tekisi 35–40 miljardia vuosittain.
( This figure could be tens of billions euros a year ).
Taloudellinen tilanne on lisännyt ilmastopaketin vastustusta EU:ssa.
Leadership is threatened by some states.
Onko unioni uskottava väittäessään, että se on kansainvälinen ilmastonsuojelun johtaja?
One of the countries that strongly question the package is Poland.
"Johtajuus on uhan alla.
They have a special situation.
Puolalaisilla on erityinen tilanne siinä mielessä, että heidän taloutensa on sidoksissa hiilivoimaan, ja jos haluamme heidän hyväksyvän tämän paketin, meidän pitää tarjota heille jotain.
They are locked into a coal power economy and if we want them to sign onto this package we have to offer them something.
Uskon, että voisimme tehdä sen Itämeren kontekstissa.
I think in the Baltic context we could do that.
Ruotsilla on ylitarjontaa sähköstä ja se voisi tarjota Puolalle hiilidioksiditonta sähköä suurissa volyymeissa kohtuulliseen hintaan.
Sweden will have surplus electricity and could offer them carbon dioxide free electricity at a decent price in huge volumes.
Näin Puola voisi vähentää hiiliriippuvuuttaan, eikä maan tarvitsisi turvautua Venäjään.
This would make them less dependant on coal and avoid them feeling like they rely on Russia.
Kuten presidentti Sarkozy sanoi, finanssikriisi ei ole peruste olla ottamatta ilmastonmuutosta vakavasti.
President Nicolas Sarkozy (who addressed MEPs on October 21) made a good point when he said that nothing related to the financial crisis is an argument why we should not take climate change seriously.
Mitä enemmän viivyttelemme, sitä kalliimmiksi toimet tulevat ja seuraukset saattavat olla hyvin vakavat.
It has been well demonstrated that the more we delay action, the more costly it will be in the future and the consequences may be very grave.
Mikäli lama uhkaa, investoinnit vihreään teknologiaan olisivat järkevää talouspolitiikkaa, koska niistä syntyvä kasvu on myönteistä ilmaston kannalta ja tekisi yrityksistämme kilpailukykyisempiä pitkällä aikavälillä", Wijkman päättää.
If we risk a recession, to invest in green technology would be an economic policy that makes sense because it would result in the kind of growth that is positive for climate and it would make our companies more competitive in the long term.
20081027STO40638 EP:n päätöslauselma 21.10. maailmanlaajuisen ilmastonmuutosliittouman luomisesta EU:n ja ilmastonmuutokselle altteimpien köyhien kehitysmaiden välille Ilmastonmuutos: mepit valmistelevat EU-lainsäädäntöä
20081027STO40638 Parliamentary resolution on a "Global Climate Change Alliance" Climate Change package Anders Wijkman profile
-//EP//TEXT TA P6-TA-2008-0491 0 NOT XML V0//FI
-//EP//TEXT TA P6-TA-2008-0491 0 NOT XML V0//EN
20 vuotta Saharov-palkintoja ihmisoikeuksien ja sovinnon puolesta
20 years of the Sakharov Prize: Human rights and reconciliation
Kofi Annan Xanana Gusmão Dom Zacarias Kamwenho Nelson Rolihlahla Mandela entisen vaimonsa kera Leyla Zana Adem Demaçi Ibrahim Rugova Nurit Peled-Elhanan Izzat Ghazzawi Euroopan parlamentti on luovuttanut vuodesta 1988 vuosittain Saharov-palkinnon yksilöille ja järjestöille, jotka ovat omistaneet elämänsä tai toimintansa ihmisoikeuksien ja keskinäisen ymmärryksen puolustamiseen.
Kofi Annan and UN secretariat: winners of the Sakharov Prize in 2003 Xanana Gusmão: East Timorese who won prize in 1999 for opposition to Indonesia Angolan Archbishop Dom Zacarias Kamwenho: helped Angolan reconciliation.
Ensimmäinen viidestä osasta sisältää Saharov-palkitut, jotka kamppailevat ihmisoikeuksien ja sovinnon puolesta.
The European Parliament awards the Sakharov Prize every year to people who have dedicated their lives to defending human rights and mutual understanding.
Euroopan parlamentti on kahden vuosikymmenen ajan myöntänyt Saharov-palkinnon ihmisille, jotka ovat omistaneet elämänsä ihmisoikeuksien ja yhteisymmärryksen puolustamiselle.
This year the Sakharov Prize celebrates its 20th anniversary.
Kullakin palkinnonsaajalla on oma tarinansa, mutta heitä yhdistävät yhteiset ihanteet, kuten uskonnonvapaus ja suvaitsevaisuus, lehdistönvapaus, ihmisoikeudet, sovinto ja demokratia.
To mark this occasion, we have grouped the winners by the causes they have espoused and defended.
Vaikka heidän työnsä usein rajoittuu yhteen maailmankolkkaan, se koskettaa meitä kaikkia.
This week - those who strove for reconciliation.
Viimeisten 20 vuoden aikana Saharov-palkinto on myönnetty ihmisille ja ryhmille, jotka taistelevat ihmisoikeustilanteen parantamisen puolesta.
Over the past 20 years the Sakharov Prize has gone to people and groups fighting to improve human rights.
Useat palkinnonsaajat ovat keskittyneet tavallisten ihmisten päivittäiseen olemassaolon taisteluun – heidän oikeuteensa elää ihmisarvoista elämää rauhassa.
Several winners focused on the day to day struggle of common people: on their rights to live as human beings and their right to live in peace.
Kofi Annan ja YK
Kofi Annan and UN
Yhdistyneiden kansakuntien perustamisen taustalla oli usko kaikkien ihmisten ihmisarvon ja tasaveroisten oikeuksien tunnustamisesta vapauden, oikeudenmukaisuuden ja maailmanrauhan avaimena.
The United Nations was founded on the belief that the recognition of dignity and equal rights for all the people will bring freedom, justice and peace in the world.
Sitä päämäärää YK on tavoitellut yli 60 vuoden ajan.
The UN has been pursuing this goal for more than 60 years.
Kun parlamentti vuonna 2003 myönsi Saharov-palkinnon Kofi Annanille ja YK:n henkilöstölle, sitä pidettiin tunnustuksena heidän työlleen rauhan hyväksi ja kunnianosoituksena kaikille YK:n virkailijoille, jotka ovat saaneet surmansa tässä taistelussa.
When the EP awarded the Sakharov Prize to Kofi Annan and all the staff of the UN in 2003, it was seen as recognition of their efforts to achieve peace and honoured all UN officials who have lost their lives in this fight.
Itä-Timorin kansa taisteli itsenäisyydestään yli kahden vuosikymmenen ajan.
For more than two decades people in East Timor struggled for independence.
Kun Indonesia pyrki horjuttamaan maan vakautta väkivallan ja voimakeinojen käytön avulla, Xanana Gusmãon onnistui koota Itä-Timorin oppositio ja pitää se yhdessä.
During Indonesia's attempt to destabilize the country through violence and force, Xanana Gusmão managed to bring and keep together the opposition in East Timor.
Vielä vangitsemisensa jälkeenkin hän eli ihanteidensa mukaisesti ja taisteli rauhan ja Itä-Timorin kansan yhteisvastuullisuuden puolesta.
Even after he had been imprisoned, he followed his ideals and fought for the peace and solidarity of the people in the region.
Parlamentti antoi tunnustuksensa hänen työlleen vuonna 1999.
Parliament gave its recognition to his efforts in 1999.
Hänen unelmansa toteutui vuonna 2002, kun Itä-Timorista tuli itsenäinen valtio.
His dream came true in 2002 when East Timor became an independent state.
Xanana Gusmão valittiin sen ensimmäiseksi presidentiksi.
Xanana Gusmão was elected its first president.
Angolan julistauduttua itsenäiseksi vuonna 1970 maan asukkaat tuskin aavistivat, että pian itsenäistymisen jälkeen puhjennut sisällissota jatkuisi 26 vuotta.
People living in Angola after its declaration of independence in 1970s could have had little idea that the civil war that broke out soon afterwards would last for about 26 years.
Sen seuraukset olivat tuhoisat: kolmannes väestöstä joutui siirtymään kotiseudultaan, monet naiset joutuivat raiskatuiksi, ja lapsisotilaiden käyttö vei nuorison viattomuuden.
The results were devastating: one third of the population was displaced, many women suffered rape and the innocence of youth was corrupted through the phenomenon of child soldiers.
Monet uskonnolliset johtajat ja kansalaisyhteiskunnan ryhmät etsivät rauhanomaista ratkaisua.
Several religious leaders and civil society groups sought a peaceful solution.
Yksi näistä oli arkkipiispa Dom Zacarias Kamwenho.
One of them was Archbishop Dom Zacarias Kamwenho.
Hän osallistui yhdessä muiden aktivistien kanssa rauhanneuvotteluihin, jotka johtivat vuoden 2002 tulitaukoon.
Together with other activists, he participated in peace talks which resulted in ceasefire in 2002.
Euroopan parlamentti palkitsi hänen rohkeutensa ja pyrkimyksensä sovintoon vuonna 2001.
The European Parliament awarded his courage and call for reconciliation in 2001.
Ihonväri näkyy kauas, niin kauas, että eräissä maissa erirotuisia ihmisiä syrjitään ja heidän oikeutensa ovat vähäiset.
Skin colour is very visible, so visible that in some countries people of different races are discriminated against and have few rights.
Etelä-Afrikan apartheid- ja rotuerottelupolitiikka päättyi vasta 1990-luvulla.
South Africa's politics of apartheid and racial segregation ended only in the 1990s.
Nelson Mandela kuului näkyvimpiin apartheidia vastustaneisiin aktivisteihin, ja kun hänestä tuli Afrikan kansalliskongressin johtaja, hän edusti mustien sortohallitukseen kohdistamaa vastustusta.
Nelson Mandela was the most prominent activist against apartheid and when he became leader of the African National Congress, he represented the resistance of black people to the oppressive regime.
Hän vietti 27 vuotta vankilassa, mutta tiesi, ettei katkeruuden hautominen vie eteenpäin.
He spent 27 years in prison but was aware that harbouring hatred is not the way forward.
Kun hänestä tuli Etelä-Afrikan presidentti, hän edisti voimakkaasti sovintopolitiikkaa valkoisten ja mustien eteläafrikkalaisten välillä.
Therefore, once he became President of South Africa he strongly promoted the politics of reconciliation between white and black South Africans.
Nelson Mandela oli vuoden 1988 Saharov-palkinnonsaaja yhdessä Anatoli Martšenkon kanssa.
Mr Mandela, along with Anatolij Marchenko, won the first Sakharov Prize in 1988.
Tie kansojen väliseen sovintoon kulkee rauhan ja vuoropuhelun kautta.
Peace and dialogue offer a path to reconciling nations.
Leyla Zana, ensimmäinen naispuolinen kurdi, josta tuli parlamentin jäsen, on soveltanut tätä tunnuslausetta kurdien ja turkkilaisten välisiin suhteisiin.
The first female Kurdish MP, Leyla Zana has applied this motto to relations between the Kurds and Turks.
Hän aloitti vankilaan joutuneen aviomiehensä oikeuksista, siirtyi puolustamaan ihmisoikeuksia ja taisteli Turkin hallituksen ja kurdiväestön välisten ristiriitojen rauhanomaisen ja demokraattisen ratkaisun puolesta.
She began by defending the rights of her imprisoned husband, and went on to defend human rights and fought for a peaceful and democratic resolution to the conflicts between the Turkish Government and Kurdish population.
Vuonna 1994 hänet tuomittiin työtovereidensa kanssa 15 vuodeksi vankeuteen, koska hän oli laittoman järjestön eli kurdien työväenpuolueen jäsen.
In 1994, together with other colleagues, she was condemned to 15 years in prison because she belonged to an illegal organisation - the Party of Kurds workers.
Parlamentti myönsi Leyla Zanalle Saharov-palkinnon vuonna 1995, mutta hän pääsi noutamaan sen vasta yhdeksän vuotta myöhemmin vapauduttuaan vankilasta.
Parliament awarded her the Sakharov Prize in 1995 but she was only able to collect it nine years later, after her release.
Ihmisoikeuskysymykset eivät ole yksinomaan Aasian tai Afrikan ongelma, vaan niitä esiintyy myös Euroopassa.
Human rights problems aren't unique to Asia or Africa, they are also found in Europe.
Kahdella palkinnonsaajalla on ollut läheiset suhteet Kosovoon.
Two winners were closely related to Kosovo.
Kirjailija ja poliitikko Adem Demaçi vietti 28 vuotta vankilassa, jonne hänet tuomittiin taistelusta Kosovon albaanien perusoikeuksien puolesta.
Writer and politician Adem Demaçi spent 28 years in prison, jailed for fighting for the rights of the Albanians in Kosovo.
Vankilassa ollessaankin hän kiinnitti edelleen huomiota albaanivähemmistön kehnoon tilanteeseen tuolloisessa kommunistisessa Jugoslaviassa.
While in prison, he continued to draw attention to the poor situation of the Albanian minority in then communist Yugoslavia.
Vapauduttuaan hän jatkoi taistelua ihanteidensa puolesta ja oli mukana Kosovon etnisten ryhmien sovinnonteossa sekä avusti pakolaisten paluussa.
After his release, he went on fighting for his ideals, helping in the reconciliation of ethnic groups in Kosovo and the return of refugees.
Hän sai Saharov-palkinnon vuonna 1992.
He received the Sakharov Prize in 1992.
Rauhanomainen taistelu oli myös toisen kosovolaisen palkinnonsaajan tunnuslause.
The peaceful fight was also a motto of the second Kosovar winner.
Edesmennyt Ibrahim Rugova oli Kosovan albaanien poliittinen johtaja ja yksi 215 allekirjoittaneesta, jotka vastustivat Miloševićin päätöstä muuttaa Kosovon asemaa.
Ibrahim Rugova was a political leader of the Kosovar Albanians and one of 215 signatories against Milošević's decision to change Kosovo's status.
Vakuuttuneena rauhan merkityksestä hän johti väkivallatonta vastarintaa serbihallintoa kohtaan ja tuki edelleen Kosovon itsenäisyyttä vastustaen kuitenkin jyrkästi väkivallan käyttöä sen saavuttamisen välineenä.
Convinced of the importance of peace, he spearheaded non-violent opposition to the Serbian regime and persisted in supporting Kosovo's independence, whilst strongly opposing the use of force as a means of achieving it.
Ibrahim Rugova julistettiin Kosovon tasavallan presidentiksi samana vuonna kuin hän sai Saharov-palkinnon eli 1998.
Mr Rugova was proclaimed president of the Republic of Kosovo in the same year he was awarded the Sakharov prize -1998.
Vuosikymmenten ajan poliitikot kaikkialla maailmassa ovat yrittäneet etsiä ratkaisua israelilaisten ja palestiinalaisten väliseen hankaukseen.
For decades, politicians all over the world have tried to resolve the friction between Israelis and Palestinians.
Kaikki eivät kuitenkaan ole valmiita odottamaan vaikeasti saavutettavaa poliittista ratkaisua.
But not everybody is prepared to wait for an elusive political solution.
Vuonna 2001 palkitut kaksi aktivistia edustavat toivoa ja energiaa, jotka tähtäävät sovinnon saavuttamiseen ja Israelin ja Palestiinan välisten selkkauksien päättymiseen.
Two activists who received the award in 2001 represent hope and energy for reconciliation and for ending the conflict between Israel and Palestine.
Israelilainen Nurit Peled-Elhanan menetti 14-vuotiaan tyttärensä itsemurhapommi-iskussa Jerusalemissa.
Israeli Nurit Peled-Elhanan lost her 13-year old daughter in a suicide bombing in Jerusalem.
Epätoivoon vaipumisen sijaan Nurit Peled-Elhanan kuitenkin löysi sisäisen voiman edistää aktiivisesti vuoropuhelua yhteisöjen välillä.
However, far from losing hope, Nurit Peled-Elhanan found the inner strength to actively promote dialogue between two communities.
Edesmennyt palestiinalainen Izzat Ghazzawi kirjoitti romaaneja kärsimyksistä, joita Israelin miehitys palestiinalaisalueilla aiheuttaa.
The late Palestinian Izzat Ghazzawi wrote novels about the sufferings caused by the Israeli occupation of the Palestinian territories.
20081027STO40639 Saharov-palkintosivut Video Saharov-palkintoseremonioista
20081027STO40639 Awarding ceremonies: video Sakharov webpage
YK:n ihmisoikeuskomissaari Navanethem Pillay: "Puolusta puolustajia"
UN's Pillay stresses universality of human rights
Navanethem Pillay (vas): "Pysyn ihmisoikeuksien puolustajana" Reilun kuukauden virassaan ollut YK:n uusi ihmisoikeuskomissaari Navanethem Pillay vieraili parlamentissa 8. lokakuuta.
Navanethem Pillay, (left) with EP VIce President Luisa Morgantini MEP The universal nature of human rights and the importance of religious freedom.
Pillay osallistui kahden tulevan joulukuun virstanpylvään – 60-vuotiaan ihmisoikeuksien julistuksen ja 10-vuotiaan ihmisoikeuksien puolustajista annetun julistuksen – juhlistamiseen.
These were two crucial themes stressed by the UN's top human rights envoy when she spoke to MEPs recently.
"Koska en osaa piirtää, minun on turvauduttava sanoihin", tuumasi YK:n viides ihmisoikeuskomissaari Navanethem Pillay , kokousväen keskusteltua ranskalaisen pilapiirtäjän Plantun alustuksella karikatyyrien voimasta.
South African Navanethem Pillay was in parliament for a conference to celebrate 60 years of the Universal Declaration of Human Rights.
Parlamentin, komission ja YK:n 7.–8. lokakuuta järjestämä seminaari YK:n ihmisoikeusjulistus 60 vuotta: valokeilassa ihmisoikeusaktivistit tuli syyskuun alussa tehtävässään aloittaneen Pillayn mukaan sopivaan ajankohtaan.
The conference dealt with ways in which those who defend human rights - such as journalists, lawyers and trade unionist - could themselves be protected.
9. joulukuuta tulee kuluneeksi 10 vuotta siitä, kun YK:n julistus ihmisoikeuksien puolustajista annettiin.
The often mortal risk they must put themselves through was frequently acknowledged.
Etelä-Afrikan Pillay muistutti, että ihmisoikeuksien puolustajat "ovat etulinjassa valvomassa ihmisoikeuksia, vahvistamassa oikeusvaltiota sekä luomassa hyvää hallintoa siirtymäprosesseissa".
She told MEPs, NGO's and representatives of international organisations at the conference that human rights defenders "are at the frontline in monitoring human rights violations and in strengthening the rule of law."
Samalla "monet heistä maksavat omistautumisestaan hengellään".
The most striking sacrifice is those who are killed for their views.
"Ei" kulttuuriselle relativismille: "ihmisoikeudet ovat yleismaailmallisia"
"No" to cultural relativism - "human rights are universal"
10. joulukuuta 1948 annetun "yleismaailmallisen julistuksen periaatteet löytyvät käytännössä kaikista kulttuureista ja perinteistä", Pillay painotti.
Pillay argued that "the principles underpinning the 1948 Universal Declaration can be found in virtually all cultures and traditions."