natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Euroopan patenttisopimuksen mukaan (joka ei ole EU:n säädös vaan kattaa laajemman alueen) patentti voidaan myöntää vain, jos keksintö on uusi, keksinnöllinen ja teollisesti käyttökelpoinen.
Under the European Patent Convention (which is not an EU law – it covers a wider area), a patent may be granted only if an invention is new, involves an inventive step and is capable of industrial application.
Patenttien myöntäminen tietokoneohjelmille (eli ohjelmistoille) suljetaan nimenomaisesti pois – niitä suojataan tekijänoikeuksin.
Granting patents for computer programmes (i.e. software) is expressly ruled out – they are instead protected by copyright.
Euroopan patenttivirasto (EPO – ei EU:n elin, vaan perustettu Euroopan patenttisopimuksen nojalla) ja kansalliset virastot ovat kuitenkin myöntäneet tuhansia patentteja keksinnöille, joissa käytetään ohjelmistoja.
But thousands of patents for inventions that use software have been issued by the European Patent Office (EPO – not an EU body, it was created under the EPC) and national offices.
Tästä voidaan mainita esimerkkinä sellaiselle menetelmälle myönnetty patentti, jonka avulla havaitaan, toimiiko lukkiutumisen estävä jarrujärjestelmä asianmukaisesti.
An example is a patent granted for a method of detecting whether an antilock brake system is functioning properly.
Tässä tapauksessa on arvioitu, että ohjelmisto merkitsee "lisäystä tekniikan tasoon", joten se voidaan EPO:n käytännön mukaan patentoida.
In this case, the software is deemed to make a "technical contribution" and is thus patentable under EPO practice.
Patentti suojaa siten sekä keksintöä (jarrujen valvontajärjestelmää) että siihen kuuluvaa ohjelmistoa.
In that case, the patent protects both the invention (the brake control system), and the software involved.
Käytäntö sen suhteen, miten kansalliset patenttivirastot ovat tulkinneet näitä sääntöjä, on vaihdellut paljon, samoin kuin se, kuinka kansalliset viranomaiset tulkitsevat EPO:n tämän alan patentteja.
In practice there has been wide variation in the ways in which national patent offices interpret there rules, and in how national authorities interpret EPO patents in this field.
Euroopan komissio ehdotti EU:n direktiiviä, jotta voitaisiin selkeämmin määritellä, mikä on patentoitavissa ja mikä ei.
The European Commission proposed an EU directive to specify more clearly what was and was not patentable.
Isot ohjelmistoyritykset vs. avoin lähdekoodi?
Big software firms vs. open source?
Parlamentissa käytiin asiasta intensiivistä lobbausta.
There was intense lobbying of Parliament on this issue.
Toinen osapuoli, joka edusti pääasiassa suurehkoja ohjelmistoyrityksiä, väitti, että jos tietokoneella toteutetuista keksinnöistä tehdään Euroopassa patentoitavia, sillä kannustetaan rahoitusta tutkimukseen ja suojataan eurooppalaisia keksintöjä epäreilulta kilpailulta.
One side, principally representing larger software firms, argued that making CIIs patentable in Europe would encourage research spending and protect European inventions from unfair competition, particularly from the US, where it is often easier to obtain patents on similar inventions.
Toisaalta eräät pienehköt yritykset ja avointa lähdekoodia käyttäviä ohjelmistoja tukevat aktivistit väittivät, että ohjelmistokeksintöjä suojataan jo tekijänoikeuksin ja että tietokoneella toteutettujen keksintöjen patentointi lisäisi oikeudellisia kustannuksia ja pakottaisi ne pois markkinoilta.
But some smaller companies and activists supporting the use of open-source software argued instead that software inventions are already protected by copyrights and that CII patenting could raise legal costs and force them off the market.
Euroopan parlamentin jäsenet kuuntelivat kumpaakin osapuolta.
MEPs listened to both sides.
Ensimmäisen käsittelyn äänestys ja tapahtumat komissiossa ja neuvostossa
First reading vote and developments in Commission and Council
Parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä (ennen vuoden 2004 vaaleja) jäsenten enemmistö päätti, että komission direktiiviehdotus ei ollut riittävän selkeä sen suhteen, mikä merkitsi "lisäystä tekniikan tasoon".
At Parliament's first reading (which took place before the 2004 election) a majority of MEPs decided that the Commission's draft directive was insufficiently clear on the question of what constituted a "technical contribution".
Parlamentti hyväksyi tarkistuksia varmistaakseen, että tietokoneohjelmia sellaisenaan ei voitaisi patentoida.
Parliament adopted amendments to ensure that computer programs as such could not be patented.
Muilla tarkistuksilla pyrittiin suojelemaan pienyrityksiä muuan muassa siten, että komissiota kehotettiin seuraamaan direktiivin vaikutuksia niihin.
Other amendments sought to protect small businesses, including a call for the Commission to monitor the directive's impact on them.
Vuoden 2004 vaalien jälkeen uusi parlamentti pyysi komissiota peruuttamaan ehdotuksensa ja aloittamaan alusta, mutta komissio ei tehnyt niin vaan väitti, että neuvosto hyväksyy pian yhteisen kannan, minkä jälkeen pallo on taas joka tapauksessa parlamentilla.
After the 2004 elections, the new Parliament requested to the Commission to withdraw its proposal and start afresh, but the Commission did not do so, arguing that the Council was on the point of adopting its position, which would put the ball back in Parliament’s court in any case.
Neuvosto hyväksyi yhteisen kannan, jonka keskeinen tekninen määritelmä siitä, mikä oli patentoitavissa, ei ollut kummankaan osapuolen hyväksyttävissä parlamentissa.
The Council did indeed adopt a common position (which was unacceptable to either side of the argument in Parliament) one in which the crucial technical definitions as to what was and was not patentable.
Toisten mielestä määritelmässä rajoitettiin liiaksi sitä, mitä voitaisiin patentoida nykyiseen patenttivirastojen käytäntöön verrattuna, kun taas toiset katsoivat päinvastoin, että määritelmä sallisi ohjelmistopatentit toisella nimellä.
Some argued that it went too far in restricting what could be patented compared to current practice in patent offices, while others, on the contrary, saw the definitions as allowing software patents by another name.
Toisen käsittelyn äänestys
Second reading vote
Parlamentti hylkäsi satamapalveludirektiivin
No directive on port services
Tammikuussa 2006 parlamentti hylkäsi – äänin 532 puolesta, 120 vastaan ja 25 tyhjää – ehdotetun satamapalveludirektiivin, jonka avulla komissio oli pyrkinyt "modernisoimaan satamia ja lisäämään niiden työmääriä", avaamaan satamapalveluja (kuten alusten lastaus ja purkaminen) kilpailulle EU:sta tehdyn sopimuksen mukaisesti ja vähentämään ruuhkia maanteillä samalla, kun varmistettaisiin turvallisuus, työpaikat ja sosiaaliturva.
In January 2006, Parliament rejected - by 532 votes to 120 with 25 abstentions - a proposed port services directive, which the Commission had said sought to "modernise ports and increase their work volumes", open up port services (such as loading and unloading ships) to competition in line with the EU Treaty, and reduce congestion on the roads, while protecting safety, jobs and social security.
Lastien käsittely työllistää EU:ssa tuhansia ihmisiä erityisesti Hollannissa, Belgiassa, Ranskassa ja Isossa-Britanniassa.
Cargo handling employs thousands in the EU, particularly in the Netherlands, Belgium, France and the UK .
Satamatyöläisten mielenosoitus parlamentin Strasbourgin tilojen ulkopuolella johti vähemmistön aloittamaan väkivaltaan.
"The Commission should have thought twice before putting on the table a directive which had been rejected by Parliament."
Komissio peruutti hylkäämisen johdosta ehdotuksensa.
Self-handling was not viable, said Mr Hughes, as the industry needed trained, skilled personnel.
Toista kertaa käsittelyssä
Second time around
Euroopan parlamentin jäsenet olivat jo edellisellä vaalikaudella hylänneet aiemman samankaltaisen ehdotuksen marraskuussa 2003, jolloin kaikkein kiistanalaisin kysymys oli omahuolintaa koskeva kompromissi, kun liikenneneuvoston ministerien kanssa oli jo lähes päästy sopuun.
During the previous parliamentary term, MEPs had already rejected an earlier proposal along similar lines, in November 2003, when the most controversial issue in a deal almost struck after talks with Transport Council Ministers was a compromise on "self-handling".
Komissio ei luopunut asian käsittelystä tämän ensimmäisen hylkäämisen jälkeen, kuten olisi voinut odottaa.
Following this first rejection, the Commission did not simply drop the issue, as might have been expected.
Sen sijaan se antoi uuden satamapalvelujen markkinoille pääsyä koskevan direktiiviehdotuksen kuulematta ensin sidosryhmiä.
Instead, it brought forward a new draft directive on access to the port services market, without first consulting stakeholders.
Euroopan parlamentin jäsenet olivat pettyneitä siihen, että komissio ei ottanut huomioon parlamentin alkuperäistä äänestystulosta eikä käynyt vuoropuhelua toimialan kanssa.
Its failure to take account of Parliament's original vote and the lack of dialogue with those working in the industry caused disappointment among MEPs.
Tämä selittää osaltaan, miksi erittäin suuri enemmistö äänesti toisella kerralla ehdotuksen hylkäämisen puolesta.
This goes some way to explaining the very large majority voting to reject the proposal a second time.
Päiväkatsaus 6.7.2005: parlamentti hylkäsi ohjelmistopatenttidirektiivin Lehdistötiedote 18.1.2006: parlamentti hylkäsi satamapalveludirektiivin Taustatietoa (EN): The port services directive: an overview
06.07.2005 - No directive on software patents 18.01.2006 - Parliament sinks port services proposals 08.06.2006 - The port services directive: an overview
Verkkovierailumaksut: matkapuhelimen käyttö ulkomailla halpeni
Roaming: Parliament cuts cost of using mobile phones abroad
Euroopan parlamentti leikkasi ainakin 140 miljoonan matkapuhelimen käyttäjän ulkomailla tehtyjen ja vastaanotettujen puheluiden, tekstiviestien ja nettisurffaamisen kuluja EU:ssa.
The European Parliament has cut the cost of making and receiving mobile telephone calls, sending text messages and mobile internet surfing while travelling abroad in the EU, for at least 140 million users.
Parlamentin jäsenet hyväksyivät toukokuussa 2007 parlamentin ja neuvoston välisten neuvottelujen jälkeen kompromissisopimuksen, jossa lyötiin lukkoon matkapuhelinten ulkomaankäytön eli verkkovierailun (roaming) enimmäistaksat.
In May 2007 MEPs backed by an overwhelming majority a first-reading compromise agreement, obtained by Parliament after tough negotiations with the Council, which put price caps on charges for using a mobile phone while abroad - otherwise known as mobile "roaming".
Uusi asetus tuli voimaan 30. kesäkuuta 2007.
The new law came into force on 30 June 2007.
Verkkovierailu tarkoittaa sitä, että matkapuhelimen käyttäjä soittaa tai vastaanottaa puhelun ulkomailla ulkomaisen isäntäoperaattorin verkossa.
Mobile phone users "roam" when they make or receive a call abroad while transferred onto a foreign "host" operator's network.
Ulkomainen operaattori ei lähetä käyttäjälle laskua, vaan veloittaa hänen kotioperaattoriaan näiden kahden yrityksen sopimien tukkuhintojen mukaisesti.
Instead of sending the customer a bill, the host operator charges the user's home operator, using a "wholesale" rate agreed by the two companies.
Kotioperaattori perii sitten kustannukset käyttäjältä joko veloittamalla ne seuraavassa laskussa tai vähentämällä summan etukäteen maksetusta saldosta.
The home operator then recovers the cost, either via a charge that appears on the user’s next bill or by deducting the amount from his/her credit.
Ennen verkkovierailuasetuksen voimaantuloa verkkovierailupuhelu maksoi käyttäjälle keskimäärin 1,15 euroa minuutilta, mikä on viisinkertainen "tukkupalveluiden" todellisiin tuotantokustannuksiin verrattuna.
Before the roaming regulation entered into force, a roaming call cost the user an average €1.15 per minute - five times the actual cost of providing "wholesale" services.
Tarkoituksena ei ollut asettaa kiinteitä EU:n sisällä sovellettavia verkkovierailutaksoja, vaan määritellä yläraja, jonka alapuolella matkapuhelinoperaattorit voivat kilpailla tarjoamalla halvempia hintoja ja samalla kuitenkin saada voittoa kohtuullisesti.
The intention was not to fix roaming prices at rates set by the EU, but to set a ceiling beneath which mobile operators could compete by offering lower prices and still earn a reasonable return.
Eurotariffi puheluista enintään 0,46 euroa minuutilta – kesästä 2009 lähtien vielä vähemmän
Eurotariff caps calling rates at €0.46 per minute – and lower from summer 09
Verkkovierailuasetuksen ansiosta kuluttajat hyötyvät enimmäishinnasta eli niin sanotusta eurotariffista.
The roaming regulation enables consumers to benefit from a so-called "Eurotariff" price cap.
Kotioperaattorit voivat nyt veloittaa asiakkailtaan enintään 0,46 euroa minuutilta (kaikki hinnat tässä tekstissä ovat ilman arvonlisäveroa) soitetuista verkkovierailupuheluista ja 0,22 euroa minuutilta vastaanotetuista puheluista.
Home operators may now charge their customers a maximum of €0.46 per minute (excluding VAT) for outgoing roaming calls and a maximum of €0.22 per minute (excluding VAT) for incoming ones.
Nämä vähittäishintojen enimmäistasot laskevat edelleen 1. heinäkuuta 2009 (0,43 ja 0,19 euroon).
These retail price caps are being lowered further (to €0.43 and €0.19 respectively) from 1 July 2009.
Eurotariffi oletuksena ja hintatiedot automaattisesti rajanylityksissä
Eurotariff by default and automatic tariff information when crossing the border
Euroopan parlamentin jäsenet kannattivat mallia, jonka mukaisesti eurotariffia sovelletaan oletusarvoisesti, jos asiakas ei nimenomaisesti valitse toisin.
MEPs went for the "opt-out" model which ensures that the Eurotariff applies by default - unless the customer chooses otherwise.
Koska parlamentti oli huolissaan mahdollisista kilpailua rajoittavista sopimuksista ja hallitsevan markkina-aseman väärinkäytöstä, se kehotti jo joulukuussa 2005 palveluntuottajia alentamaan verkkovierailumaksujaan.
The regulation also requires home operators to provide their customers, as soon as they cross a border, with "basic personalised pricing information on the roaming charges (including VAT)" for outgoing and incoming roaming calls.
Parlamentin aloitteesta tehdyssä mietinnössä jäsenet kehottivat komissiota "kehittämään uusia aloitteita, joilla voitaisiin alentaa valtioiden rajat ylittävien matkapuhelujen hintoja".
It was felt that if users had to "opt-in" to benefit from the Eurotariff, many would have failed to do so, as operators had little incentive to advertise it.
Uutta: eurotariffit vuoden 2010 jälkeen
New Eurotariffs for the years beyond 2010
Kun komissio tarkasteli vuonna 2008 verkkovierailuasetusta, jonka voimassaolo oli lakkaamassa vuoteen 2010 mennessä, se totesi, että operaattoreiden välinen kilpailu ei vielä ole riittävää, koska verkkovierailupuheluiden hinnat eivät vaihtele riittävästi enimmäistasojen alapuolella.
The Commission's 2008 review of the roaming regulation, which was to expire by 2010, concluded that competition between operators was not yet strong enough, as prices for roaming calls do not yet vary sufficiently below the maximum levels.
Tämän vuoksi parlamentti ja neuvosto sopivat huhtikuussa 2009 verkkovierailuhintojen enimmäistasosta vuosiksi 2010–2013.
In April 2009 Parliament and Council therefore agreed to set roaming call price caps for 2010 to 2012.
Kotioperaattorit saavat veloittaa asiakkailtaan seuraavia hintoja verkkovierailupuheluista:
Home operators may charge their customers for a roaming phone call as follows:
1. heinäkuuta 2010 alkaen: 0,39 euroa minuutilta soitetuista ja 0,15 euroa minuutilta vastaanotetuista puheluista
• from 1 July 2010, a maximum of €0.39 per minute (excluding VAT) for outgoing and a maximum of €0.15 per minute (excluding VAT) for incoming roaming calls, and
1. heinäkuuta 2011 alkaen: 0,35 euroa minuutilta soitetuista ja 0,11 euroa minuutilta vastaanotetuista puheluista.
• from 1 July 2011, a maximum of €0.35 per minute (excluding VAT) for outgoing and a maximum of €0.11 per minute (excluding VAT) for incoming roaming calls.
Minuuttilaskutus luo piilokustannuksia
Per-minute billing creates hidden costs
Käsitellessään uutta verkkovierailuasetusta parlamentin jäsenet tarkastelivat myös operaattoreiden laskutuskäytäntöjä, joissa joskus käytetään minuuttiveloitusta sekuntiveloituksen asemesta.
While working on the new roaming regulation, MEPs also looked at operators' billing practices, which sometimes included charging per minute rather than per second.
Tämä lisää verkkovierailupuheluiden piilokustannuksia.
This adds hidden costs to roaming calls.
Tekstiviestien ja langattoman internetin kustannusten alentaminen
Cutting costs of text messages and mobile internet browsing
Parlamentti ja neuvosto sopivat huhtikuussa 2009, että verkkovierailutekstiviestin hinta saa olla korkeintaan 0,11 euroa saman vuoden heinäkuun alusta lähtien.
A roamed text message (SMS) will cost a maximum of €0.11 (excluding VAT) from 1 July 2009, agreed MEPs and Council in April 2009.
Nykyisin verkkovierailun aikana lähetetyt tekstiviestit voivat olla kymmenen kertaa kalliimpia kuin viestit kotimaassa.
At present, fees charged for roaming texts can be ten times higher than for domestic messages.
Belgialaiset esimerkiksi maksavat 0,75 euroa viestiltä ulkomailla matkatessaan.
Belgian travellers, for example, pay up to € 0.75 per SMS when abroad.
1. heinäkuuta 2009 alkaen: korkeintaan 1 euro megatavulta
• from 1 July 2009, a maximum of €1.00 per megabyte (excluding VAT),
1. heinäkuuta 2010 alkaen: korkeintaan 0,80 euroa megatavulta
• from 1 July 2010, a maximum of €0.80 per megabyte (excluding VAT), and
1. heinäkuuta 2011 alkaen: korkeintaan 0,50 euroa megatavulta.
• from 1 July 2011, a maximum of €0.50 per megabyte (excluding VAT).
Komission kesäkuussa 2008 tekemän selvityksen mukaan datapalveluiden nykyiset verkkovierailuhinnat ovat 5–10 euroa megatavulta.
Current prices for data roaming services range from €5 to €10 per megabyte, according to a Commission study of June 2008 (see link below).
Ei enää "laskushokkeja"
No more "bill shocks"
Jotta verkkovierailupalvelujen käyttäjät välttyisivät "laskushokeilta", heillä on uuden asetuksen mukaan oikeus asettaa palveluille saldo- tai käyttöraja maksutta 1. maaliskuuta 2010 alkaen.
To prevent "bill shocks", roaming customers would be able to opt, free of charge, for a maximum financial limit from 1 March 2010, stipulates the new regulation.
Yhden näistä rajoista on vastattava 50:tä euroa tai sitä vastaavaa datamäärää.
One of these financial limits should be set at €50 (excluding VAT) or the corresponding data volume.
Tämä raja on automaattisesti käytössä 1. heinäkuuta 2010 alkaen niillä asiakkailla, jotka eivät ole tehneet muuta valintaa.
This limit would automatically apply to all customers who have not made another choice by 1 July 2010, says the text.
Tässä viestissä asiakkaalle tulee kertoa, miten hänen on toimittava, jos hän haluaa jatkaa verkkovierailupalvelujen käyttöä.
Once the limit is reached, another notification should be sent, indicating the procedure to follow if the customer wishes to continue data roaming.
Jos asiakas ei reagoi viestiin, operaattorin tulee lopettaa verkkovierailupalvelujen tarjoaminen.
If the user does not respond, the provider should cease all data roaming services.
Parlamentin jäsenten ehdotuksesta komission tulee tarkastella asetuksen toimivuutta viimeistään vuoden 2011 puolivälissä.
Review in 2011 - Expiry by mid-2012
Komission tulee tämän lisäksi arvioida hintasääntelyn ohella muita tapoja, joilla voitaisiin luoda kilpailuun perustuvat verkkovierailupalveluiden sisämarkkinat.
In addition, the text requires the Commission to “assess methods other than price regulation" for creating a competitive single market for roaming.
Lentolippujen kokonaishinnat
All-inclusive air fares
Lentomatkustajat ovat voineet olla marraskuun 1. päivästä 2008 lähtien varmoja siitä, että heille ilmoitettu lentolipun hinta on todella lopullinen maksettava hinta.
As of 1 November 2008, air travellers can be certain that the price they are quoted for a plane ticket will be the price that they actually need to pay.
Erityisen ongelmallisia ovat olleet internetvarausjärjestelmät, jotka ovat usein ainoa halpalentoyhtiöiden tarjoama lipunmyyntivaihtoehto.
Internet booking - often the only possibility with low-cost air carriers - is a particular concern.
Uuden EU-asetuksen mukaan kaikkien lentoyhtiöiden on nyt annettava kansalaisille kattavat tiedot lentolippujen hinnoista myös internetissä.
Under the new EU regulation, all carriers must now provide the general public with comprehensive information on air fares, "including on the Internet".
Kun lentohinnat ilmoitetaan "suoraan matkustajille", niiden on sisällettävä kaikki julkaisuhetkellä sovellettavat verot, pakolliset maksut, lisämaksut ja palvelumaksut.
Air fares that are "addressed directly to the travelling public" must include all applicable taxes, non-avoidable charges, surcharges and fees known at the time of publication.
Vaaditut tiedot
Info required
Ainakin seuraavat tiedot on annettava: lentohinta tai kuljetusmaksu, verot, lentoasemamaksut ja muut maksut, lisämaksut tai palvelumaksut, kuten turvatoimiin tai polttoaineeseen liittyvät maksut.
The following information, at least, must be specified: air fare or air rate, taxes, airport charges and other charges, surcharges or fees, such as those related to security or fuel.
Valinnaiset lisämaksut – esimerkiksi ylimääräisestä matkatavarasta – on ilmoitettava selkeästi, avoimesti ja yksiselitteisesti varausmenettelyn alussa, ja asiakkaan on voitava hyväksyä ne erikseen eli antaa nimenomainen suostumuksensa.
Optional price supplements - e.g. for additional luggage - must be communicated in a clear, transparent and unambiguous way at the start of any booking procedure and consumers must "opt in" to them - i.e. give their explicit consent.
Lisäksi parlamentti laajensi avoimen hinnoittelun koskemaan kaikkia EU:n lentoasemilta lähteviä lentoja (niiden lentokohteesta riippumatta).
Parliament also broadened the scope of pricing transparency to include all flights departing from Community airports (regardless of destination).
Turvatoimiin liittyvät verot ja maksut
Security taxes and charges
Koska turvatoimiin liittyvät maksut ovat nousseet, parlamentin jäsenet esittivät asetusluonnokseen tarkistuksia, joiden tarkoituksena oli varmistaa kuluttajan oikeus tietää, kuinka suuria nämä maksut ovat ja mihin niitä käytetään.
With security charges on the rise, MEPs amended the proposals to ensure that the consumer has a right to know how high these costs are, and what they are used for.
Jos lentolipun hintaan sisältyy lentoasemien turvallisuuteen tai lentoturvallisuuteen liittyviä maksuja, nämä on eriteltävä lipussa tai muutoin ilmoitettava matkustajalle.
Where airport or on-board security costs are included in the price of an air ticket, these costs will have to be shown separately on the ticket or otherwise indicated to the passenger.
Lisäksi jäsenvaltioiden, lentoyhtiöiden tai muiden tahojen perimien turvallisuusverojen ja -maksujen on oltava selkeästi eriteltyjä ja niitä saa käyttää ainoastaan lentoasemien tai lentokoneiden turvajärjestelyjen kustannuksiin.
And, security taxes and charges, whether levied by the Member States or by air carriers or other entities, must be transparent and be used exclusively to meet airport or onboard aircraft security costs.
Lentojen kokonaishintoja koskevat säännöt olivat osa laajempaa "kolmatta pakettia" lentomarkkinoiden vapauttamiseksi.
Seán Ó Neachtain (UEN, IRL) stressed that "airline profits should not undermine passenger and staff safety or other social aspects".
Asetuksessa muun muassa määritellään säännöt, jotka koskevat toimilupia, lentokoneiden vuokrausta, julkisen palvelun velvoitteita, liikenteen ohjausta ja hintojen avoimuutta.
The regulation lays down rules for, inter alia, operating licences, leasing of aircraft, public service obligations, traffic distribution and price transparency.