natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kuluttajan näkökulmasta kansainvälisen kaupan kehityksen esteet koskevat ensisijaisesti sopimuksenteon jälkeisten suhteiden turvan puutetta: epävarmuus mahdollisesta myynninjälkeisestä palvelusta ja oikeudellisesta tai sopimuksellisesta takuusta, toimitetun tuotteen norminmukaisuudesta, mahdollisuuksista ryhtyä toimiin, jos palvelua ei toimiteta tai se toimitetaan vain osittain, kansainvälisten maksujen varmuudesta, oikeustoimiin ryhtymisen kustannuksista ja vaikeuksista, jne.
From a consumer standpoint, the obstacles to the development of international trade lie primarily in the lack of certainty surrounding post-contractual relations: uncertainty as to whether or not there is after-sales service and a legal or contractual guarantee, as to the conformity of the product delivered, as to the possibility of their taking action in the event of a complete or partial failure to provide a service, as to the security of international payments and as to the costs and difficulties involved in instigating legal proceedings, etc..
On siis tärkeää kiinnittää huomiota siihen, että kuluttajalla on käytössään säädöskehys, joka on yksinkertainen ja yhtenäinen ja joka muodostuu rajoitetusta määrästä olennaisia sääntöjä, joita voidaan soveltaa kauppakäytänteen luonteesta riippumatta.
This shows the importance of providing consumers with a simple, standardised legal framework comprising a limited number of fundamental rules that are applicable whatever the nature of the commercial transaction.
Komission suosittama globaali lähestymistapa voidaan vain hyväksyä, sillä siinä pyritään määrittelemään puitedirektiivin muodossa ne velvoitteet, joita talouden toimijoiden on noudatettava kuluttajasuhteissaan sillä edellytyksellä, että tehokkaiden sääntöjen hyväksyminen takaa korkean suojan kuluttajien kollektiivisille ja yksittäisille eduille.
The global approach recommended by the Commission, which aims to set out in a framework directive the obligations to which traders should be subject in their relations with consumers, is to be welcomed, in that the adoption of efficient rules guarantees a high level of protection of the collective and individual interests of consumers.
Puitedirektiivissä on siis syytä täsmentää yleiset periaatteet, joiden avulla säännellään talouden toimijoiden käytänteitä liikesuhteen kaikissa vaiheissa, jotta kuluttajalainsäädännön tehokkuus voidaan varmistaa.
With this in mind, the framework directive should set out the general principles governing the behaviour of traders at all stages of their commercial dealings in order to ensure the effectiveness of consumers’ rights.
Avoimuuteen pyrittäessä talouden toimijat on velvoitettava antamaan kuluttajille tietoja tavaroiden tai palveluiden tarjonnasta (tuotteen tai palvelun tärkeimmät ominaisuudet, hinta, toimitusehdot, vaihtamista tai kulujen korvaamista koskevat yksityiskohtaiset määräykset, asiakaspalvelu ja vaihtoehtoinen riitojenratkaisumenettely, muutoksenhakukeinot jne.). järjestelmällisesti ja ennen sopimuksen tekemistä.
In the interests of transparency, it should be the duty of the trader to systematically disclose to the consumer in advance information relating to aspects of the goods or services offered (basic characteristics of the good or service, price, terms of the transaction, exchange or refund procedures, existence or not of after-sales service and an alternative method of dispute settlement, means of redress, etc.).
Yleisten perusteiden soveltaminen ei saa tietenkään estää tässäkään tapauksessa erityismääräyksiä, jotka koskevat kuluttajille annettavia tietoja (esim. harhaanjohtavaa mainontaa koskevan direktiivin mukaisesti).
In this area too, the application of general criteria should clearly not be to the exclusion of special provisions covering information provided to the consumer (e.g. pursuant to the Directive on deceptive advertising).
Koska tiedotusvelvoite on objektiivinen, se ei johtane tulkintavaikeuksiin.
Given their objective nature, these obligations on information should not give rise to any difficulties with regard to interpretation.
Hyvän kauppatavan mukaisuutta arvioitaessa tilanne taas on toinen, koska tällöin on otettava huomioon olosuhteiden erot ja nojauduttava subjektiivisempiin perusteisiin, jotka liittyvät ensisijaisesti asianosaiseen kuluttajaan tai asianosaisiin kuluttajaryhmiin.
The same does not apply to the assessment of what constitutes fair commercial behaviour in that a range of circumstances have to be taken into account and more subjective criteria applied, including the specific characteristics of the consumer or consumer group concerned.
Komissio yrittää määritellä tapaperusteen käyttäen apunaan keskimääräisen älykkään kuluttajan käsitettä, mikä ei tunnu vakuuttavalta, koska tällainen arviointi olisi sattumanvarainen ja lisäksi jo pelkkä ajatus ihmisälyn normittamisesta on omiaan loukkaamaan hyviä tapoja.
On this point, the Commission’s attempt at defining a criterion governing behaviour based on a ‘consumer of average intelligence’ is not convincing, since quite apart from the imprecise nature of such an assessment, the very idea of measuring human intelligence is liable to cause offence.
On siis parempi määritellä hyvän kauppatavan vastaisiksi useita sopimattomiksi katsottuja käytänteitä kuten uhkailu, pakottaminen, väkivalta, ahdistelu tai yleisemmin kaikki käytänteet, joiden voidaan katsoa painostavan kuluttajaa liiallisesti tai joiden voidaan katsoa perustuvan hänen luottamuksensa väärinkäyttämiseen.
It would be preferable to define types of behaviour that are deemed to be unacceptable and which constitute unfair practices, such as threatening behaviour, coercion, violence, harassment, and more generally any behaviour liable to be perceived as unduly pressuring the consumer or any act designed to abuse the consumer’s trust.
Komission olisi edistettävä näiden perusteiden tulkintaa laatimalla hyvän kauppatavan vastaisista käytänteistä "musta lista", jonka ei tarvitse olla kattava.
In order to clarify this criterion, the Commission could draw up a non-exhaustive blacklist of types of behaviour that are considered to be unfair.
Lisäksi on välttämätöntä, että pysyvästi tai tilapäisesti haavoittuvassa asemassa olevia kuluttajia suojataan erityismääräyksillä.
Moreover, it is essential to protect by means of special provisions consumers who, whether permanently or temporarily, are particularly vulnerable.
Tämä pätee sekä vammaisiin että kehitysvammaisiin, jotka ovat vammansa takia alttiimpia aggressiivisille tai harhaanjohtaville kauppatavoille.
This applies to persons suffering from a physical or learning disability which makes them more susceptible to aggressive or misleading commercial behaviour.
Se pätee myös lapsiin ja nuoriin, joihin kohdistetaan usein aggressiivisia mainoskampanjoita.
It also applies to children and adolescents, who are often the targets of aggressive advertising campaigns.
On myös syytä ottaa huomioon henkilökohtaiset olosuhteet tai perheolot – esim. sairaus tai suruaika – joita piittaamattomat yritykset saattaisivat pyrkiä hyödyntämään.
Personal or family circumstances such as sickness or bereavement, which unscrupulous traders might be tempted to exploit, should also be included.
Puitedirektiivin säännöksistä huolimatta olisi itse- tai myötäsääntelyn – asianosaisten enemmän tai vähemmän keskenään sopimien käytännesääntöjen laatimisen – asemaan kiinnitettävä erityistä huomiota.
Alongside the rules laid down in the framework directive, particular attention should be focussed on the role played by self-regulation and co-regulation – i.e. the drawing up of codes of conduct negotiated to a greater or lesser extent between the stakeholders.
Asetettua tavoitetta eli kuluttajansuojan korkeaa tasoa tarkasteltaessa on pakko todeta, että käytännesääntöjen tarkoituksenmukaisuuteen on suhtauduttava varauksella, kun otetaan huomioon yritysten ja kuluttajien välisten voimasuhteiden epätasapainoisuus.
If the stated aim of ensuring a high level of consumer protection is to be achieved, there is every reason to doubt the effectiveness of codes of conduct, given the unequal balance of power that exists between business and the consumer.
Käytännesääntöjen suhteen on myös syytä noudattaa hyvin suurta varovaisuutta, koska niissä asetettavat velvoitteet jäävät usein vähäisiksi eikä soveltamisesta ole takeita.
The greatest caution should be exercised in this area in view of the paucity of commitments given in some codes of conduct and the absence of any guarantee that they will be honoured.
Komissio ei ole toistaiseksi paneutunut riittävästi itse- ja myötäsääntelyn sisältöön eikä asemaan, jotta asiassa voitaisiin tehdä oikeita päätöksiä.
The Commission has not yet supplied sufficient information for any useful comment to be made about the content of the self-regulation and co-regulation procedures and the role they should be given.
Lähentämistä on välttämättä jatkettava jäsenvaltioiden kanssa, kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden toisistaan poikkeavat perinteet ja käsitteiden määrittämisestä vallitseva epävarmuus.
Pending this, and in view of the diversity of national traditions and the uncertainty as to the definition of the concepts, it is essential to continue consultations with the Member States.
Käytännesäännöille olisi ehdottomasti luotava tiukempi kehys, mikä edellyttää käsitteiden selventämistä.
Once these concepts have been clarified, it is essential to lay down strict rules for the codes of conduct:
– yritysten ja kuluttajaryhmien heterogeenisyyden perusteella on käytännesääntöjä laadittaessa varmistettava asianosaisten edustuksellisuus, jotta käytännesäännöistä tulisi tietyllä tapaa legitiimejä,
- given the heterogeneous nature of the business and consumer worlds, stakeholder representativeness in the drawing up of codes of conduct must be ensured;
– säännökset on asetettava kuluttajansuojan korkean tason varmistamiseksi etusijalle siten, että käytännesäännöissä voidaan vahvistaa ainoastaan täydentäviä sääntöjä, jotka perustuvat tiettyjen alojen erityispiirteisiin tai kuluttajien etuihin,
- in order to guarantee a high level of protection for consumers, priority should be accorded to regulation, with the codes of conduct only setting out supplementary rules designed to cater for the specific characteristics of certain sectors or specific consumer needs;
– yhteisön viranomaisten on valvottava sekä käytännesääntöjen asiasisältöä että niiden yhdenmukaisuutta yhteisön säännösten kanssa,
- the content of the codes of conduct and their compliance with European law should be scrutinised by the Community authorities;
– kuluttajien oikeusvarmuuden takaamiseksi on syytä vahvistaa, että talouden toimijoiden vapaaehtoisesti allekirjoittamat käytännesäännöt ovat sitovia, vaikka itse allekirjoittaminen onkin vapaaehtoista.
- in order to ensure legal certainty for consumers, it should be emphasised that any optional code of conduct to which a trader voluntarily subscribes takes on binding force.
Samoin perustein on myös syytä epäillä, ovatko pelkät luonteeltaan sitomattomat suositukset tarkoituksenmukaisia.
For the same reasons one might question the validity of recommendations that have no binding force.
Lopuksi vaikuttaa siltä, että on pikaisesti luotava kehys kuluttajalainsäädännön soveltamisesta vastaavien kansallisten viranomaisten yhteistyön järjestämistä varten.
Finally, there is an urgent need to establish an organisational framework for cooperation between the national authorities responsible for the application of consumer law.
Monet piittaamattomat yritykset lankeavat nimittäin aivan liian usein kiusaukseen hyödyntää koordinoinnissa ilmeneviä puutteita ja soveltavat hyvän kauppatavan vastaisia menetelmiä.
All too often, unscrupulous traders are tempted to exploit shortcomings in the field of European cooperation to engage in unfair practices.
3. joulukuuta 2002 LOPULLINEN A5-0424/2002 ***I
3 December 2002 FINAL A5-0424/2002 ***I
Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi yhteisön rautateiden turvallisuudesta sekä rautatieyritysten toimiluvista annetun direktiivin 95/18/EY ja rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta annetun direktiivin 2001/14/EY muuttamisesta
on the proposal for a European Parliament and Council directive on safety on the Community's railways and amending Council Directive 95/18/EC on the licensing of railway undertakings and Directive 2001/14/EC on the allocation of railway infrastructure capacity and the levying of charges for the use of railway infrastructure and safety certification
Komissio välitti 25. tammikuuta 2002 päivätyllä kirjeellä Euroopan parlamentille EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan ja 71 artiklan 1 kohdan mukaisesti ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi yhteisön rautateiden turvallisuudesta sekä rautatieyritysten toimiluvista annetun direktiivin 95/18/EY ja rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta annetun direktiivin 2001/14/EY muuttamisesta ( KOM(2002) 21 – 2002/0022(COD)).
By letter of 25 January 2002 the Commission submitted to Parliament, pursuant to Articles 251(2) and 71(1) of the EC Treaty, the proposal for a European Parliament and Council directive on safety on the Community's railways and amending Council Directive 95/18/EC on the licensing of railway undertakings and Directive 2001/14/EC on the allocation of railway infrastructure capacity and the levying of charges for the use of railway infrastructure and safety certification ( COM(2002) 21 - 2002/0022 (COD)).
Parlamentin puhemies ilmoitti istunnossa 27. helmikuuta 2002 lähettäneensä kyseisen ehdotuksen asiasta vastaavaan aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokuntaan sekä lausuntoa varten oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokuntaan ( C5‑0039/2002 ).
At the sitting of 27 February 2002 the President of Parliament announced that he had referred this proposal to the Committee on Regional Policy, Transport and Tourism as the committee responsible and the Committee on Legal Affairs and the Internal Market for its opinion ( C5‑0039/2002 ).
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta nimitti kokouksessaan 21. helmikuuta 2002 esittelijäksi Dirk Sterckxin.
The Committee on Regional Policy, Transport and Tourism appointed Dirk Sterckx rapporteur at its meeting of 21 February 2002.
Valiokunta käsitteli komission ehdotusta ja mietintöluonnosta kokouksissaan 11. heinäkuuta, 4.–5. marraskuuta ja 27. marraskuuta 2002.
The committee considered the Commission proposal and draft report at its meetings of 11 July 2002, 4 and 5 November 2002 and 27 November 2002.
Viimeksi mainitussa kokouksessa valiokunta hyväksyi luonnoksen lainsäädäntöpäätöslauselmaksi äänin 30 puolesta, 6 vastaan ja 16 tyhjää.
At the last meeting it adopted the draft legislative resolution by 30 votes to 6, with 16 abstentions.
Äänestyksessä olivat läsnä seuraavat jäsenet: Luciano Caveri (puheenjohtaja), Rijk van Dam (varapuheenjohtaja), Gilles Savary (varapuheenjohtaja), Helmuth Markov (varapuheenjohtaja), Dirk Sterckx (esittelijä), Sylviane H. Ainardi, Emmanouil Bakopoulos, Rolf Berend, Philip Charles Bradbourn, Felipe Camisón Asensio, Luigi Cocilovo, Danielle Darras, Jean-Maurice Dehousse (Wilhelm Ernst Piecykin puolesta), Jan Dhaene, Den Dover (Christine de Veyracin puolesta), Garrelt Duin, Giovanni Claudio Fava, Jacqueline Foster, Mathieu J.H. Grosch, Catherine Guy-Quint (John Humen puolesta), Konstantinos Hatzidakis, Ewa Hedkvist Petersen, Juan de Dios Izquierdo Collado, Georg Jarzembowski, Karsten Knolle (Ingo Schmittin puolesta), Dieter-Lebrecht Koch, Giorgio Lisi, Nelly Maes, Emmanouil Mastorakis, Véronique Mathieu (Alain Esclopé puolesta työjärjestyksen 153 artiklan 2 kohdan mukaisesti), Erik Meijer, James Nicholson, Camilo Nogueira Román, Josu Ortuondo Larrea, Karla M.H. Peijs, Giovanni Pittella, Samuli Pohjamo, Bernard Poignant, Reinhard Rack, Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya, Dana Rosemary Scallon, Agnes Schierhuber (Francesco Musotton puolesta), Brian Simpson, Renate Sommer, Ulrich Stockmann, Margie Sudre, Hannes Swoboda (Mark Francis Wattsin puolesta), Roseline Vachetta (Alonso José Puertan puolesta), Joaquim Vairinhos, Ari Vatanen, Herman Vermeer ja Brigitte Wenzel-Perillo (José Javier Pomés Ruizin puolesta).
The following were present for the vote: Luciano Caveri, chairman; Rijk van Dam, Gilles Savary and Helmuth Markov,vice-chairmen; Dirk Sterckx, rapporteur; Sylviane H. Ainardi, Emmanouil Bakopoulos, Rolf Berend, Philip Charles Bradbourn, Felipe Camisón Asensio, Luigi Cocilovo, Danielle Darras, Jean-Maurice Dehousse (for Wilhelm Ernst Piecyk), Jan Dhaene, Den Dover (for Christine de Veyrac), Garrelt Duin, Giovanni Claudio Fava, Jacqueline Foster, Mathieu J.H. Grosch, Catherine Guy-Quint (for John Hume), Konstantinos Hatzidakis, Ewa Hedkvist Petersen, Juan de Dios Izquierdo Collado, Georg Jarzembowski, Karsten Knolle (for Ingo Schmitt), Dieter-Lebrecht Koch, Giorgio Lisi, Nelly Maes, Emmanouil Mastorakis, Véronique Mathieu (for Alain Esclopé, pursuant to Rule 153 (2)), Erik Meijer, James Nicholson, Camilo Nogueira Román, Josu Ortuondo Larrea, Karla M.H. Peijs, Giovanni Pittella, Samuli Pohjamo, Bernard Poignant, Reinhard Rack, Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya, Dana Rosemary Scallon, Agnes Schierhuber (for Francesco Musotto), Brian Simpson, Renate Sommer, Ulrich Stockmann, Margie Sudre, Hannes Swoboda (for Mark Francis Watts), Roseline Vachetta (for Alonso José Puerta), Joaquim Vairinhos, Ari Vatanen, Herman Vermeer and Brigitte Wenzel-Perillo (for José Javier Pomés Ruiz).
Mietintö jätettiin käsiteltäväksi 3. joulukuuta 2002.
The report was tabled on 3 December 2002.
LUONNOS LAINSÄÄDÄNTÖPÄÄTÖSLAUSELMAKSI Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi yhteisön rautateiden turvallisuudesta sekä rautatieyritysten toimiluvista annetun direktiivin 95/18/EY ja rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta annetun direktiivin 2001/14/EY muuttamisesta ( KOM(2002) 21 – C5‑0039/2002 – 2002/0022(COD))
DRAFT LEGISLATIVE RESOLUTION European Parliament legislative resolution on the proposal for a European Parliament and Council directive on safety on the Community's railways and amending Council Directive 95/18/EC on the licensing of railway undertakings and Directive 2001/14/EC on the allocation of railway infrastructure capacity and the levying of charges for the use of railway infrastructure and safety certification ( COM(2002) 21 – C5‑0039/2002 – 2002/0022(COD))
– ottaa huomioon komission ehdotuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle ( KOM(2002) 21 EYVL C 126 E, 28.5.2002, s. 332. ),
– having regard to the Commission proposal to the European Parliament and the Council ( COM(2002) 21 OJ C 126E, 28.5.2002, p.
– ottaa huomioon aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietinnön ( A5‑0424/2002 ),
– having regard to the report of the Committee on Regional Policy, Transport and Tourism ( A5‑0424/2002 ),
Komission teksti Parlamentin tarkistukset Tarkistus 1 JOHDANTO-OSAN 3 KAPPALE
Text proposed by the Commission Amendments by Parliament Amendment 1 Recital 3
3) Maanalaiset, raitiovaunut ja muut kevytraidejärjestelmät ovat monissa jäsenvaltioissa paikallisten tai alueellisten turvallisuusmääräysten alaisia ja usein paikallisten tai alueellisten viranomaisten valvonnassa, eikä niihin sovelleta yhteisön yhteentoimivuutta tai toimilupia koskevia vaatimuksia.
(3) Metros, trams and other light rail systems are in many Member States subject to local or regional safety rules and are often supervised by local or regional authorities and not covered by the requirements on Community interoperability or licensing.
Raitiovaunut ovat usein myös maantieliikenteen turvallisuuslainsäädännön alaisia, joten niihin ei ole voitu täysimääräisesti soveltaa rautateiden turvallisuussääntöjä.
Trams are furthermore often subject to road safety legislation and could therefore not be fully covered by railway safety rules.
Edellä mainituista syistä ja perustamissopimuksen 5 artiklassa tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden olisi voitava olla soveltamatta edellä mainittuihin paikallisiin rautatiejärjestelmiin tätä direktiiviä.
For these reasons and according to the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty, Member States should be allowed to exclude such local rail systems from the scope of this Directive.
Edellä mainituista syistä ja perustamissopimuksen 5 artiklassa tarkoitetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden olisi voitava olla soveltamatta paikallisiin rautatiejärjestelmiin , joissa ei käytetä tavallista rautatieinfrastruktuuria, tätä direktiiviä.
For these reasons and according to the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty, Member States should be allowed to exclude local rail systems that do not make use of the conventional railway infrastructure from the scope of this Directive.
Jos paikalliset rautatiejärjestelmät käyttävät olemassa olevaa rautatieinfrastruktuuria, ei ole mitään syytä jättää niitä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.
Where local rail systems use the existing railway infrastructure, there are no grounds for excluding them from the scope of the directive.
9) Kansalliset turvallisuussäännöt, jotka perustuvat usein kansallisiin teknisiin standardeihin, olisi korvattava asteittain YTE:issä vahvistettuihin yhteisiin standardeihin perustuvilla säännöillä.
(9) National safety rules, which are often based on national technical standards, should gradually be replaced by rules based on common standards, established by TSI.
Uusien kansallisten sääntöjen olisi oltava yhteisön lainsäädännön mukaisia, ja niillä olisi edistettävä siirtymistä rautateiden turvallisuutta koskevaan yhteiseen lähestymistapaan.
New national rules should be in line with Community legislation and facilitate the migration towards a common approach to railway safety.
Niiden olisi näin ollen saatava yhteisön hyväksyntä.
They should therefore be subject to a Community approval process.
Uusien kansallisten sääntöjen käyttöönottaminen olisi oltava mahdollisimman rajoitettua.
The introduction of new national rules should be kept to a minimum.
Uusien sääntöjen on oltava yhteisön lainsäädännön mukaisia, ja niillä olisi edistettävä siirtymistä rautateiden turvallisuutta koskevaan yhteiseen lähestymistapaan.
New rules of this kind should be in line with Community legislation and should facilitate the migration towards a common approach to railway safety.
Esittelijän mielestä turvallisuussääntöjen nykyisten kansallisten erojen poistaminen on jo tarpeeksi vaikeaa.
Your rapporteur notes that it will already be very difficult to remove existing differences between safety standards laid down at national level.
Lisäksi on tärkeää, että jäsenvaltiot rajoittavat mahdollisimman paljon uusien kansallisten standardien kehittämistä.
It is therefore particularly important, in his view, that Member States keep the introduction of new national standards to a minimum.
Komission tehtävä on huolehtia, että jäsenvaltiot kehittävät uusia kansallisia sääntöjä vain, jos ne perustuvat teknisiin ja toiminnallisiin eroihin, joita ei ole vielä vahvistettu YTE:issä.
It is the task of the Commission to ensure that Member States only establish new national rules where technical and operational differences exist for which there are as yet no TSIs.
Uusia kansallisia sääntöjä ei saa ottaa käyttöön siksi, että muita rautatiejärjestelmiä ei tunneta tai eri järjestelmien välillä ei ole luottamusta.
New national standards should not be introduced as a result of a lack of understanding of, or lack of mutual trust vis-à-vis, other rail systems.
Tarkistus 3 JOHDANTO-OSAN 9 A KAPPALE (uusi)
Amendment 3 Recital 9 a (new)