natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Poiketen siitä, mitä säädetään direktiivin 88/357/ETY 2 artiklan d kohdan toisesta luetelmakohdassa, jos ajoneuvo on toimitettu toisesta jäsenvaltiosta toiseen ajoneuvon määränpääjäsenvaltioksi voidaan katsoa 30 päivän ajan siitä, kun ostaja on hyväksynyt vastaanottaneensa toimituksen, sen jäsenvaltion alue, jossa riski sijaitsee, vaikka ajoneuvoa ei olisi virallisesti rekisteröity määränpääjäsenvaltiossa.
By way of derogation from the second indent of Article 2(d) of Directive 88/357/EEC, where a vehicle is despatched from one Member State to another, the Member State where the risk is situated may be considered to be the Member State of destination immediately upon acceptance of delivery by the purchaser for a period of thirty days, even though the vehicle has not formally been registered in the Member State of destination.
Komission ehdotus on hyvin tervetullut.
The Commission’s proposal is very much welcomed.
On kuitenkin muistettava, että ajoneuvon rekisteröintijäsenvaltion vakuutusyhtiö voi aivan mielellään tarjota vakuutusturvan, joka mahdollistaa ajoneuvon kuljettamisen määränpääjäsenvaltiossa.
However, it should be borne in mind that an insurer in the Member State in which the vehicle is registered may be quite happy to provide insurance cover to enable the vehicle to be driven to the Member State of destination.
Tätä varten poikkeuksen olisi oltava salliva, ts. jäsenvaltiota, jossa riski sijaitsee, voidaan mutta ei välttämättä tarvitse pitää määränpääjäsenvaltiona.
For this reason, the derogation should be permissive i.e. the Member State where the risk is situated may, rather than shall, be considered to be the Member State of destination.
Tarkistus 18 4 ARTIKLAN 4 KOHTA
Amendment 18 ARTICLE 4, PARAGRAPH 4
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti vakuutettua ajoneuvoa koskevan vakuutussopimuksen voimassaoloaikana ja kolmen kuukauden kuluessa sen päättymisestä vakuutuksenottajalle toimitetaan pyynnöstä todistus sopimuksen mukaisista vahingottomista vuosista tai aiheutuneiden liikennevahinkojen määrästä.
Member States shall ensure that during the period in force of an insurance contract concerning a vehicle covered by insurance as referred to in Article 3(1) of Directive 72/166/EEC and within three months of termination), the policyholder shall be provided on request with a statement relating to the claims or the absence of claims involving the vehicle under that contract.
Todistuksen on katettava kaikki sopimuksen tekemisestä alkaen sen mukaisesti esitetyt korvausvaatimukset, mutta vakuutuksen antajat voivat rajoittaa todistuksen koskemaan viittä edellistä vuotta, jos sopimussuhde on tuota jaksoa pitempi .
The statement must cover all claims made under the contract since inception, but insurers may limit the statement to the previous five years if the contractual relationship exceeds that period.
On tärkeää, että asiakkailla on mahdollisimman hyvät mahdollisuudet tehdä valintoja.
It is important that customers have every opportunity to shop around.
On kuitenkin varmistettava, että kaikissa vakuutusyhtiöihin kohdistettavissa uusissa oikeudellisissa vaatimuksissa otetaan tasapainoisesti huomioon kuluttajille aiheutuvat kustannukset sekä heille viime kädessä aiheutuvat kustannukset.
However, care needs to be taken to ensure that any new legal requirements on insurers properly balance the benefits to consumers with the costs that will ultimately fall on them.
On oikein, että asiakkaille olisi annettava mahdollisuus saada nopeasti todistus aikaisemmista korvausvaatimuksistaan, mutta jos vakuutusyhtiöiden edellytetään toimittavan todistuksen automaattisesti, tämä aiheuttaa vakuutusyhtiöille kohtuuttoman hallinnollisen ja taloudellisen taakan.
It is right that customers should be provided with swift access to evidence of their previous claims history, but to require insurers to provide a statement automatically will impose an unnecessary administrative and cost burden on insurers.
Todistus olisi siksi annettava vain vakuutuksenottajan pyynnöstä.
The statement should therefore be provided only at the request of the policyholder.
Koska vakuutusyhtiö voi antaa tietoja aiheutuneista liikennevahingoista tai vahingottomista vuosista ainoastaan ajalta, jonka yritys itse on ollut sopimussuhteessa vakuutuksenottajaan (ts. ei välttämättä viideltä vuodelta), tämä on tehtävä selväksi.
Since an insurer will only be able to provide information about claims or the absence of claims during the period of its own contractual relationship with a policyholder (i.e. not necessarily five years), this is clarified.
Tarkistus 19 4 ARTIKLAN 4 KOHTA
Amendment 19 ARTICLE 4, PARAGRAPH 4
Oikeus vanhentuu neljässä vuodessa.
That right shall lapse after four years.
Vanhentumisaika käynnistyy liikennevahingosta.
The limitation period shall run from the time of the accident.
Vahingonkorvausvaatimuksen esittämistä koskevan oikeuden vanhenemisesta säädetään Euroopan unionissa hyvin eri tavoin.
Regulation of the period within which damages claims by accident victims lapse varies widely in the European Union.
Lakisääteinen vanhentumisaika esim. vaihtelee yhdestä vuodesta (Espanja) kahteen (Italia), kolmeen (Saksa, Itävalta, Suomi ja Portugali), viiteen (Belgia, Alankomaat, Tanska), kymmeneen (Ranska) ja kolmeenkymmeneen vuoteen (Luxemburg) saakka.
The limitation periods laid down in law range from one year (Spain), to two years (Italy), three years (Germany, Austria, Finland and Portugal), five years (Belgium,, Netherlands and Denmark), ten years (France) to thirty years (Luxembourg).
Yksityiskohdat (vanhentumisajan käynnistyminen objektiivisin tai subjektiivisin perustein) tarjoaa vielä sekavamman kuvan.
The details (beginning of the limitation period according to objective or subjective criteria) present an even more confusing picture.
Tästä syystä vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta yhdenmukaistaa vähintään – käytännössä merkittävintä – suoraan esitettävää korvausvaatimusta koskevaa vanhentumisaikaa.
It therefore seems appropriate at least to harmonise the limitation period for direct claims, which is in practice of overwhelming importance.
Suoraan esitettävää korvausvaatimusta koskeva Euroopan unionin toimivalta mahdollistaa myös vanhentumisajan vahvistamisen, koska se on käytännössä merkittävin tekijä.
The competence of the European Union to introduce a direct claim includes the power to lay down the limitation period applicable.
Trierissä 7.–8 marraskuuta 2002 järjestetyillä kolmansilla eurooppalaisilla liikenneoikeuden päivillä Kolmansilla eurooppalaisilla liikenneoikeuden päivillä annetut suositukset ovat mietinnön liitteenä. esitettiin määräajaksi neljää vuotta.
The Third European Traffic Law Seminar in Trier on 7 and 8 November 2002 recommended a three-year period The recommendations of the Third European Transport Law Seminar are attached. .
Määräaika vaikuttaa sopivalta.
That would seem to be appropriate.
Tarkistus 20 4 ARTIKLAN 4 KOHTA
Amendment 20 ARTICLE 4, PARAGRAPH 4
4 e artikla (direktiivi 90/232/ETY)
Article 4 e (Directive 90/232/EEC)
Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön direktiivin 2000/26/EY 4 artiklan 6 kohdassa säädetty menettely direktiivin 72/166/ETY 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti vakuutetun ajoneuvon aiheuttamiin liikennevahinkoihin liittyvien korvausvaatimusten käsittelemiseksi.
Member States shall establish the procedure provided for in Article 4(6) of Directive 2000/26/EC for the settlement of claims arising from any accident caused by a vehicle covered by insurance as referred in Article 3(1) of Directive 72/166/EEC.
Vihreiden korttien toimistot käsittelevät tapauksia, joissa vahingon kärsinyt on joutunut kotimaassaan toisessa maassa vakuutetun ajoneuvon aiheuttamaan onnettomuuteen.
The Green Card Bureaux regulate the damage suffered by accident victims in their own country by a vehicle insured in another country.
Toimistot ovat osoittautuneet käytännössä erinomaisiksi.
They have proved their worth magnificently in practice.
Ei ole perusteita siirtää näiden vahinkojen käsittelyä neljännessä direktiivissä tarkoitetulle korvausedustajalle.
There is no reason to require claims representatives also to process claims in accordance with the Fourth Motor Insurance Directive.
Vahinkojen käsittelyn rinnakkaisrakenne olisi vahingon kärsineen kannalta paitsi hämmentävää myös vahingollista (oikeuspaikka).
A parallel structure in claims processing would, moreover, only cause accident victims confusion, not to say harm (place of jurisdiction).
Asiassa riittää, että direktiivin 2000/26/EY 4 artiklan 6 kohdassa tarkoitettua menettelyä sovelletaan myös vihreän kortin toimistojen osalta.
It is sufficient to specify that the procedure laid down in Article 4 paragraph 6 of Directive 2000/26/EC should also apply to Green Card Bureaux.
Tarkistus 21 5 ARTIKLAN -1 A KOHTA (uusi)
Amendment 21 ARTICLE 5, PARAGRAPH –1 (new)
Johdanto-osan 16 a kappale (uusi) (direktiivi 2000/26/EY)
Recital 16 a (new) (Directive 2000/26/EC)
Lisätään direktiiviin 2000/26/EY uusi johdanto-osan 16 a kappale seuraavasti:
The following recital 16a is inserted in Directive 2000/26/EC:
(16 a) Vahingon kärsinyt voi asetuksen N:o 44/2001/EY 11 artiklan 2 kohdan sekä 9 artiklan 1 kohdan b alakohdan nojalla nostaa kanteen vastuuvakuutuksen antajaa vastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa hänen kotipaikkansa on.
“(16a) Under Article 11(2) in conjunction with Article 9(1)(b) of Regulation 44/2001/EC, injured parties may bring legal proceedings against the civil liability insurance provider in the Member State in which they are resident.”
Lienee siis tarpeen sisällyttää neljänteen liikennevakuutusdirektiiviin uusi johdanto-osan kappale, jossa viitataan tähän uuteen oikeudelliseen tilanteeseen, jolla on huomattavia käytännön seurauksia.
It would seem desirable to refer to this new legal position, which has immense practical significance, in a new recital to the Fourth directive.
Tarkistus 22 5 ARTIKLAN -1 A KOHTA (uusi)
Amendment 22 ARTICLE 5, PARAGRAPH –1 A (new)
Muutetaan direktiivin 2000/26/EY 4 artiklan 6 kohdan a alakohta seuraavasti:
Article 4(6)(a) of Directive 2000/26/EC is worded as follows:
a) vahingonaiheuttajan vakuutusyrityksen tai tämän korvausedustajan on tehtävä perusteltu korvaustarjous, joka kattaa myös kanteen nostamisesta aiheutuneiden välttämättömien ja asianmukaisten kustannusten korvaamisen, jos korvausvastuuta ei kiistetä ja jos vahinkojen suuruus on määritetty; tai
“(a) the insurance undertaking of the person who caused the accident or his claims representative is required to make a reasoned offer of compensation that shall include reimbursement of the necessary and appropriate costs of bringing judicial proceeding in cases where liability is not contested and the damages have been quantified, or”.
Ks. tarkistuksen 2 perustelut.
The justification to Amendment 2 also applies here.
Koska kanteen nostamisesta aiheutuvat kustannukset katsotaan osaksi vahinkoa, ne on sisällytettävä direktiivin 2000/26/EY 4 artiklan 6 kohdan mukaiseen korvaustarjoukseen.
Recognition of the costs of bringing judicial proceedings as an integral part of damages will mean that any offer of compensation in accordance with Article 4(6) of Directive 2000/26/EC will also have to include those costs.
Tarkistus 23 5 ARTIKLAN 2 A KOHTA (uusi)
Amendment 23 ARTICLE 5, PARAGRAPH 2A (new)
5 a artikla (uusi) (direktiivi 2000/26/EY)
Article 5a (new) (Directive 2000/26/EC)
Soveltuvin osin soveltaminen
Corresponding application
Ajoneuvoja koskevia direktiivin säännöksiä sekä direktiivien 72/166/ETY, 84/5/ETY, 88/537/ETY, 90/232/ETY ja 2000/26/ETY säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin perävaunuihin.
The provisions relating to motor vehicles in Directives 72/166/EEC, 84/5/EEC, 88/357/EEC, 90/232/EEC and 2000/26/EC shall apply correspondingly to trailers.
Ks. tarkistus 1 artiklan -1 kohtaan (uusi).
See Amendment to Article 1, paragraph –1 (new).
Tarkistus 24 5 ARTIKLAN 2 B KOHTA (uusi)
Amendment 24 ARTICLE 5, PARAGRAPH 2 B (NEW)
2 b. Lisätään direktiiviin 2000/26/EY 6 a artikla seuraavasti:
The following Article 6a is inserted in Directive 2000/26/EC:
"6 a artikla
‘Article 6a
Jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimet perustaakseen elimen, joka ottaa samaan aikaan oikeusviranomaisten kanssa vastaan kaikki poliisiviranomaisten laatimat, liikennevahinkoa koskevat pöytäkirjat.
Member States shall take all appropriate measures to authorise a body to be notified without delay, at the same time as the judicial authorities, of all traffic-accident reports filed by police services.
Kyseinen elin lähettää välittömästi jäljennöksen kyseisestä asiakirjasta jokaiselle vakuutuksen antajalle tai asianajajalle, joita liikennevahinko koskee.
That body shall without delay forward a copy of the document to each insurer or legal practitioner concerned by the accident.
Jollei ajoneuvo ole vakuutettu, elin lähettää jäljennöksen takuurahastolle tai kansalliselle toimistolle, jos ajoneuvon on vakuuttanut ulkomainen vakuutuksen antaja."
If a vehicle is not insured, it shall forward the document without delay to the Guarantee Fund or, if it is insured with a foreign insurer, to the national Office.
Ehdotus epäilemättä helpottaa korvausvaatimusten käsittelyä sekä vakuutuksenottajien että uhrien kannalta, ja se auttaa vakuutusmarkkinoita toimimaan tehokkaasti.
The proposal will undoubtedly facilitate the settlement of claims, for the benefit of policyholders and victims alike, and will help insurance markets to function effectively.
Jos keskuselin velvoitetaan välittämään onnettomuusraportti "viipymättä" vakuutusyhtiölle, vakuutuksenottajien ja uhrien asema kohenisi edelleen, jos vaadittaisiin, että raportit olisi toimitettava myös keskuselimelle "viipymättä".
While the Central body will be obliged to forward the accident report to the insurer “without delay”, it would be helpful, to improve the situation still further for policyholders and victims, if there was a requirement that the reports should be filed with the Central body also “without delay”.
Euroopan parlamentti hyväksyi 3. heinäkuuta 2001 luonnoksen viidenneksi liikennevastuudirektiiviksi ja kehotti komissiota esittämään direktiivin A5-0174/2001 . .
On 3 July 2001 Parliament adopted the draft for a fifth directive on civil liability insurance and called on the Commission to submit a proposal A5-0174/2001 . .
Komissio esitti ehdotuksensa 7. kesäkuuta 2002.
The Commission proposal dates from 7 June 2002.
Ehdotus vastaa pitkälti parlamentin näkökantoja KOM(2002) 244 lopull. .
In many respects it meets Parliament’s concerns COM(2002) 244 final. .
Neljännen liikennevakuutusdirektiivin Direktiivi 2000/26/EY, EYVL L 181, 20.4.2000. hyväksymisen jälkeen parlamentti ja komissio vahvistavat edelleen johdonmukaisesti vahingon kärsineen suojaa viidennellä liikennevakuutusdirektiivillä.
After adoption of the fourth directive Directive 2000/26/EC, OJ L 181, 20.4.2000. , it makes sense for Parliament and the Commission to continue with protection for injured parties in a proposal for a fifth directive.
1 artikla (direktiivi 72/166/EY)
Article 1 (Amendments to Directive 72/166/EEC)
1 artiklan 1 kohta:
Article 1, paragraph 1:
Komission ehdotusta on täydennettävä perävaunuja koskevalla säännöksellä (tarkistus 1).
The Commission proposal needs to include a provision on trailers (Amendment 1).
Tosin perävaunu määritellään direktiivin 1 kohdan 1 alakohdassa ajoneuvoksi, mutta tästä aiheutuvat seuraukset vaihtelevat tuntuvasti jäsenvaltioittain.
Although Article 1, paragraph 1 of the directive defines a trailer as a vehicle, the consequences arising from this definition in practice in the Member States vary widely.
Tämän vuoksi olisi syytä täsmentää, että ajoneuvoja koskevia säännöksiä sovelletaan myös perävaunuihin.
So the text needs to make clear that all provisions for vehicles also apply to trailers.
2 artikla (direktiivi 84/5/EY)
Article 2 (Amendments to Directive 84/5/EEC)
1 artiklan 1 kohta:
Article 1, paragraph 1
Pakollisen vastuuvakuutuksen kattamaan vahinkoon on laskettava kuuluviksi sekä henkilö- ja omaisuusvahingot että kanteen nostamisesta aiheutuvat kustannukset, jotka ovat välttämättömiä ja asianmukaisia (tarkistus 2).
In addition to personal injury and damage to property, the cost of legal proceedings that are essential and appropriate should also be treated as damages to be covered by compulsory civil liability (Amendment 2).
Tilanne, jossa oma tai liikennevahingon toisen osapuolen vastuuvakuutuksen antaja käsittelee tapausta, johtaa kiistatta eturistiriitoihin.
The conflict of interests that arises if the parties’ own insurers or their opponents’ carry out the settlement is self-evident.
Koska kanteen nostamisesta aiheutuvat kustannukset hyväksytään osaksi vahinkoa, ne on sisällytettävä neljännen liikennevakuutusdirektiivin 4 artiklan 6 kohdan mukaiseen korvaustarjoukseen (tarkistus 7).
Recognition of the cost of legal proceedings as part of the damages will mean that the offer of compensation for the claim under Article 4(6) of the fourth civil liability directive must include such costs (Amendment 8).
1 artiklan 2 kohta:
Article 1, paragraph 2:
"Jäsenvaltioiden on vaadittava, tämän kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden mahdollisesti asettamien korkeampien vastuurajojen soveltamista, että ne vastuumäärät, joiden osalta tällainen vakuutus on pakollinen, ovat vähintään:
‘Without prejudice to any higher guarantees which Member States may lay down, each Member State shall require that the amounts for which such insurance is compulsory are at least:
– henkilövahingossa 350 000 ECUa, jos kyseessä on vain yksi vahingon kärsinyt; jos yhdessä vahinkotapauksessa on useampi vahingon kärsinyt, tämä vastuumäärä kerrotaan vahingon kärsineiden lukumäärällä;
▪ in the case of personal injury, 350 000 ECU where there is only one victim; where more than one victim is involved in a single claim, this amount shall be multiplied by the number of victims,
– omaisuusvahingossa 100 000 ECUa vahinkotapausta kohti, riippumatta vahingon kärsineiden lukumäärästä.
▪ in the case of damage to property 100 000 ECU per claim, whatever the number of victims.
Jäsenvaltiot voivat edellä olevien vähimmäisvastuumäärien sijasta määrätä henkilövahingosta vähimmäisvastuumääräksi 500 000 ECUa, jos yhdessä vahinkotapauksessa on useampi kuin yksi vahingon kärsinyt, tai henkilövahingosta ja omaisuusvahingosta yhteisen 600 000 ECUn vähimmäisvastuumäärän vahinkotapausta kohti, riippumatta vahingon kärsineiden lukumäärästä tai vahingon laadusta." .
Member States may, in place of the above minimum amounts, provide for a minimum amount of 500 000 ECU for personal injury where more than one victim is involved in a single claim or, in the case of personal injury and damage to property, a minimum overall amount of 600 000 ECU per claim whatever the number of victims or the nature of the damage.’ 4 Article 1(2) of Directive 84/5/EEC reads as follows:
Vähimmäisvastuumäärää koskeva ehdotus on riittämätön (tarkistus 3).
But the proposed amount of the minimum sum insured is insufficient (Amendment 3).
Tämäkin ehdotus on riittämätön.
Even this proposal is insufficient.
Nykyisen säädäntä- ja oikeuskäytännön mukaan sopiva määrä lienee 10 miljoonaa euroa.
A figure of EUR 10 million would in the light of current settlement practice and case law seem to be sufficient.
Vakavimmassa esittelijän tietämässä tapauksessa Lontoon ylioikeus päätti myöntää vahingon kärsineelle 9 281 692 puntaa ( Martin Willem Otto Biesheuvel vs.
In the worst case known to the rapporteur, the High Court in London awarded an injured party the sum of £9 281 692 ( Martin Willem Otto Biesheuvel v Andrew Birrell (2) (1999) PIQR Q 40 ).
Komission ehdotus on virheellinen.
The Commission proposal is flawed.
Siinä ei rajata yhdestä liikennevahingosta aiheutuneiden henkilövahinkojen vähimmäisvastuuta.
It provides for the amount of the minimum sum insured in the case of personal injuries arising from an accident to be unlimited.
Miljoona euroa vahingon kärsinyttä kohden kerrotaan vahingon kärsineiden lukumäärällä (eli 10 vahingon kärsinyttä merkitsee 10 miljoonaa euroa, viisitoista taas viittätoista miljoonaa euroa jne.).
The sum of EUR 1 million per accident victim is multiplied by their number when there are several injured parties: with 10 victims, EUR 10 million, 15 victims, EUR 15 million and so on.
Tämä on epätyydyttävää kahdessakin mielessä.
This is unsatisfactory for two reasons.
Ensinnäkään kaikkien vakavimmin loukkaantuneet (esim. neliraajahalvaantuneet) eivät saisi riittävää suojaa (enintään miljoona euroa), ja toisekseen rajaton vastuu merkitsisi taseteknisiä hankaluuksia pakollisen vastuuvakuutuksen antajille.
First, accident victims with very severe injuries, such as paraplegia, would not receive sufficient cover with a maximum sum of EUR 1 million, and second, civil liability insurers would have the technical accounting problem of theoretically unlimited liability.
Komission ehdotus ei siis hyödytä ketään.
Hence the Commission proposal serves neither side.
Tämän vuoksi on syytä kattaa kaikkein vakavimmat tapaukset (10 miljoonaa euroa) ja toisaalta rajata kate tähän määrään liikennevahinkoa kohden.
For this reason it makes sense not only to provide cover for the severest cases, with EUR 10 million, but also to limit cover to that amount for each accident.
Komission ehdotus omaisuusvahinkojen vähimmäisvastuumääräksi on sekin epätyydyttävä.
The Commission proposal on the minimum sum insured for damage to property is also unsatisfactory.
Esimerkiksi tunnelionnettomuuksissa vahinkoja saattaa aiheutua sekä ajoneuvoille että itse tunnelin rakenteelle, jolloin komission ehdottama vähimmäisvastuumäärä kattaisi ainoastaan murto-osan vahingoista.
In the case of accidents in a tunnel, for instance, causing damage not only to vehicles but also to the tunnel itself, the minimum sum proposed by the Commission would only cover a fraction of the claim.
Ehdotuksessa pidetään perustellusti henkilö- ja omaisuusvahingot erillään ja säädetään niille erilliset vähimmäisvastuumäärät.
It is right for the proposal to separate personal injury and damage to property and provide minimum sums for both.
Pahimmissa tapauksissa yhteinen vähimmäisvastuumäärä saattaisi kulua jo pelkkien omaisuusvahinkojen kattamiseen.
In extreme cases an overall minimum sum could be depleted solely by the compensation for property damage.
Eräiden markkinoiden (oletetut) ongelmat voidaan ratkaista asianmukaisten siirtymäaikojen avulla.
The (alleged) problems in some markets can be solved with appropriate transitional periods.
1 artiklan 6 kohta:
Article 1, paragraph 6:
Vahinkojen korvaaminen takuurahastosta oli aiemmin poissuljettua, koska sen pelättiin – oikeutetusti – johtavan mittaviin petoksiin.
The compensation of property damage by the guarantee fund has hitherto been excluded because there were, rightly, fears of substantial fraud.
Tämän vuoksi jäsenvaltioiden olisi voitava jatkossa rajata omaisuusvahinkojen korvaamista tai evätä se.
So the Member States should continue to be able to restrict compensation for property damage or exclude it altogether.
Komission ratkaisuyritys on oikean suuntainen, vaikkakin vakavien henkilövahinkojen määritelmä voi aiheuttaa ongelmia.
The Commission’s solution is the right one, even if the definition of significant personal injuries may cause difficulties.
4 artikla (direktiivi 90/232/ETY)
Article 4 (Amendments to Directive 90/232/EEC)
4 artiklan 2 kohta:
Article 4, paragraph 2:
Komissio on oikeassa siinä, että liikenteessä heikossa asemassa olevat tarvitsevat erityissuojelua.
The Commission deserves support for its view that vulnerable travellers require special protection.
Komissio näyttää edellyttävän näitä tapauksia varten katevelvoitetta, jota voidaan luonnehtia vaarantamisvastuuksi.
It appears to be making provision for liability cover in cases which are termed liability for exposure to danger.
Vaarantamisvastuu merkitsee seurausvastuuta sellaisista riskeistä aiheutuvista vahingoista, joita ei voida teknisesti hallita täysin, mutta joiden hyväksyminen on yleisen edun mukaista – esim. autolla ajettaessa.
This form of liability insurance is effective for claims from risks which are not wholly controllable for technical reasons, but which – as in the case of motor vehicles – it is in the general interest to allow.