natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Vuoden 1980 Rooman yleissopimuksen, jossa määriteltiin sopimusvelvoitteisiin sovellettava laki, lisäksi on muistettava Brysselin yleissopimus vuodelta 1968 ja Luganon vuoden 1988 yleissopimus, joka koski tuomioistuimen toimivaltaisuutta ja päätösten täytäntöönpanoa siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa.
As well as the 1980 Rome Convention, which has served to determine which law is applicable to contractual obligations, other texts worth mentioning are the 1968 Brussels and the 1988 Lugano Conventions on jurisdiction and enforcement of judgments in civil and commercial matters.
Asian käsittelyn saattamiseksi loppuun tulossa on Rooma II -niminen yhteisön säännös, joka sisältyy äskettäiseen asetusehdotukseen sopimuksenulkoisiin velvoitteisiin sovellettavasta laista KOM(2003) 427 lopullinen. .
The body of rules should be completed in the future by the Community instrument called Rome II, contained in the recent proposal for a regulation on the law applicable to non-contractual obligations COM(2003) 427. .
Mitä tulee kysymykseen pitäisikö Rooman yleissopimus muuttaa yhteisön säännökseksi ja mikä säädöstyyppi pitäisi valita, vastaus on ehdottomasti myönteinen eikä säädöstyypistäkään ole epäselvyyttä, sillä samoin kuin Brysselin vuoden 1968 yleissopimuksen kohdalla, se on yhteisön asetus.
As to the questions of whether the Rome Convention should be converted into a Community instrument and what form of legislation should be chosen, the answer to the first can only be ‘yes’, and there is no doubt that the most appropriate option in this case, following the example of the 1968 Brussels Convention, is again a Community regulation.
Itse asiassa kyse on koko kansainvälisen yksityisoikeuden harmonisoimisesta sopimusvelvoitteiden osalta ja siksi on parempi, että sitä aletaan soveltaa välittömästi kaikissa jäsenvaltioissa kuin että laadittaisiin direktiivi, jolloin sen saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä liittyisi epävarmuustekijöitä.
The object of this particular exercise is to harmonise the entire body of private international law relating to contractual obligations, and it would consequently be preferable for the provisions concerned to be directly applicable in all the Member States instead of being subjected to the uncertainties stemming from transposition of a directive.
Toinen syy valita säädöstyypiksi asetus liittyy Euroopan unionin laajentumiseen.
There are additional grounds in favour of a regulation linked to enlargement of the Union.
Heti kun Rooman yleissopimus on osa yhteisön lainsäädäntöä, asetuksen hyväksymisellä vältettäisiin ratifiointiprosessista johtuva viivytys yhtenäisen lainvalintasäännöstön voimaan saattamiselle ehdokasvaltioissa.
Given that the Rome Convention would become part of the acquis communautaire , adoption of a regulation would ensure that the entry into force of standard rules on conflict of laws in the applicant countries was not held up by ratification procedures.
Asetuksen avulla varmistettaisiin, että EY:n tuomioistuin tulkitsisi yhdenmukaisesti sen sisältämiä säännöksiä verrattuna siihen, että eri kansallisten oikeuslaitosten korkeimmat oikeusasteet ovat tulkinneet eri tavoin Rooman yleissopimuksen säännöksiä.
Lastly, if there were a regulation, the Court of Justice could interpret its rules in consistent terms, as opposed to the discordant interpretations produced by the highest courts of the various national systems that have ruled on provisions of the Rome Convention.
Lisäksi näin voitaisiin uudistaa riittävin muutoksin yleissopimuksen sisältöä ilman että jouduttaisiin turvautumaan mutkikkaisiin kansainvälisten sopimusten muuttamismenettelyihin.
In addition, the substance of the Convention could be modernised by means of appropriate amendments to the regulation, without going through the complex procedures for amending international acts.
Korostettakoon myös sitä, että unionin seuraava laajentuminen maihin, joiden oikeusjärjestelmä ei pohjaudu liberaaliin perinteeseen, mutta jotka ovat kuitenkin jo pitkään olleet taloussuhteissa jäsenvaltioiden kanssa, vaatii ehdottomasti järjestelmää, jossa taataan sisämarkkinoiden suojelu.
Quite an important fact to bear in mind is that, because the countries which will be joining the Union have legal systems not derived from the liberal tradition, but nevertheless have for some time been pursuing economic relations with Member States, enlargement will increase the need for a system of guarantees to safeguard the internal market.
Kun siirrytään tarkastelemaan Rooman yleissopimuksen sisältöön tehtäviä uudistuksia, niitä voitaisiin luonnehtia seuraavasti.
The innovations to be made to the substance of the Rome Convention can be spelled out as follows:
Puuttumatta yleissopimuksen taustalla olleisiin periaatteisiin, joista yksi tärkeimmistä on osapuolten vapaus valita sopimukseen sovellettava laki, sitä voitaisiin kuitenkin lieventää säännöksellä, jonka mukaan jos valitaan kolmannen valtion laki, pitää kuitenkin taata yhteisön lainsäädännön pakottavien säännösten ensisijaisuus, esimerkiksi heikomman osapuolen oikeuksien suojelu (palkatut työntekijät, kuluttajat).
Without undermining a guiding principle of the Convention, namely that parties are free to chose the law applicable to their contract, a qualification could be added to ensure that, when the law of a non-member country was chosen, the primacy of mandatory Community law rules, for instance to protect the weaker party (employees, consumers), would at all events be guaranteed.
Yleissopimuksen säännösten soveltamisalaa pitää myös laajentaa vakuutussopimuksiin, on lisättävä täsmennyksiä, jotka johtuvat tarpeesta koordinoida kuluttaja- ja työsopimuksia sekä sähköistä kaupankäyntiä koskevia säännöksiä yhteisön voimassa olevan lainsäädännön kanssa.
Furthermore, the scope of the Convention rules should be extended to include insurance contracts, and the provisions on consumer and employment contracts and electronic commerce transactions need to be clarified in some respects to enable them to be coordinated with Community legislation in force.
Myös komission toinen vihreä kirja eurooppalaisesta maksusuoritusmääräyksestä ja toimenpiteistä vähäisiä vaateita koskevien oikeudenkäyntien yksinkertaistamiseksi ja nopeuttamiseksi on tarkoitettu lujittamaan yhteisen oikeusalueen puitteita.
The second Green Paper submitted by the Commission, on a European order for payment procedure and a procedure to speed up small claims litigation, is likewise intended to consolidate the framework for a common judicial area.
Riidattomat tai vähäiset vaateet, vaikka kyseessä ovat eri tapaukset, ovat hyviä esimerkkejä siitä miten tärkeää on edetä oikeudellisessa yhteistyössä.
Although they constitute different cases, uncontested claims and small claims both illustrate how vital it is to progress on the path of judicial cooperation.
Monille Euroopan kansalaisille ja yrityksille, erityisesti pk-yrityksille, saatavien varma ja nopea perintä on erittäin merkittävää erityisesti kun kyse on rajat ylittävistä saatavista, joissa vastaajan asuinpaikka on ulkomailla tai tuomion täytäntöönpano pitää tehdä ulkomailla.
It is a matter of no little importance for many European citizens and firms, in particular SMEs, to be sure that they can recover claims, and do so rapidly, especially when litigation has cross-border implications because the debtor is domiciled in a foreign country or the judgment has to be enforced abroad.
Näiden menettelyiden, jotka pitäisi saattaa voimaan yhteisön asetuksella samoista syistä, jotka esitettiin viitattaessa Rooman yleissopimukseen, lisäarvo piilee siinä, että annetaan mahdollisuus täytäntöönpanoon koko unionin alueella ilman että tarvitsisi turvautua täytäntöönpanomääräyksiin, jolloin voidaan periä riidattomia saatavia tai ryhtyä toimiin, joihin kantajat periaatteessa muutoin eivät rohkenisi ryhtyä.
The added value of procedures to achieve that end, which would have to be laid down under a Community regulation for the reasons already set out regarding the Rome Convention, would lie in the fact that judgments would be enforceable throughout the Union without resorting to exequatur, thus making it possible to recover huge quantities of uncontested claims or settle cases in which creditors would otherwise be fundamentally disinclined to proceed.
Asetuksessa pitäisi myös määritellä koko maksusuoritusmääräysmenettely ja edellytykset kantajan esittämälle hakemukselle, jotta saataisiin aikaan yhteiset toimintamallit, joissa menettelyistä ja mahdollisesti myös kustannuksista olisi varmuus.
The regulation will also need to define the entire order for payment procedure, specifying the requirements applicable to creditors’ claims so as to establish a common measure affording certainty as to procedure and, where possible, costs.
Eurooppalaisesta maksusuoritusmääräyksestä pitää esittää eräitä huomioita.
Some further comments should be made about the European order for payment.
Kyse on siitä, että arvioidaan ensinnäkin, onko se rajoitettava rajat ylittäviin tapauksiin vai voidaanko sitä soveltaa myös riita-asioissa, joissa osapuolet asuvat samassa valtiossa.
The first question to answer is whether the procedure should be confined to cross-border cases or could also be applied to litigation between parties domiciled in the same country.
Koska kaikkien jäsenvaltioiden prosessioikeudessa ei ole tämän kaltaista erityismenettelyä, ja koska valtioissa, joissa sellainen on, ne ovat huomattavan erilaisia ja jottei kohdeltaisi eri tavalla eri tyyppisiä kantajia (rajat ylittävät ja kansalliset), lienee toivottavaa jättää osapuolten harkintavaltaan tällaisen välineen käyttäminen myös valtioiden sisäisissä riita-asioissa.
Bearing in mind that not all Member States have a special procedure of this type in their procedural law and those procedures that do exist differ substantially, it would be desirable, in order to avoid unequal treatment of creditors in different categories (cross-border and national creditors), for parties to have the option of using the order in domestic litigation as well.
Eurooppalaisen maksusuoritusmääräyksen kohteena pitäisi olla ainoastaan rahallinen vaade, jolloin menettely olisi riittävän nopea.
The European order for payment should relate solely to a pecuniary obligation so as to ensure that the procedure will be sufficiently swift.
Tuomioistuimen toimivallan osalta ei vaikuta tarkoituksenmukaiselta muuttaa Bryssel I ‑yleissopimuksessa olevia perusteita, jotta järjestelmän johdonmukaisuus ei kärsisi.
As regards jurisdiction, it does not seem advisable to alter the criteria set out in the Brussels I Regulation, because the coherence of the system might otherwise be weakened.
Kaikkein arkaluontoisin solmu avattavaksi on jäsenvaltioissa kokeiltujen mallien valitseminen.
The trickiest problem is to choose between the two models now being used in Member States.
Maksusuoritusmääräyksissä käytetään oikeastaan kahta menettelytyyppiä.
There are two families of order procedures, the ‘evidence’ model and the ‘no-evidence’ model.
Ensimmäinen on todisteita edellyttävä malli ja toinen on malli, joissa todisteiden esittämistä ei edellytetä.
Both have produced appreciable results and serve the same intended purpose of procedural simplification.
Molemmista on hyviä kokemuksia ja kumpikin tähtää menettelyiden yksinkertaistamiseen, mutta ne eroavat siinä vaaditaanko vähintään yhtä todistetta tai muuta näyttöä tuomioistuimeen tuodusta vaateesta.
The difference, however, lies in the requirement that a claim to be dealt with in proceedings has to be justified on the strength of evidence, if only in simple form, which applies to the former model but not to the latter.
Usein oikeudenkäynnit ja tuomioiden täytäntöönpano tapahtuu vähäisimmin viivytyksin toista osapuolta kuulematta, inaudita altera parte .
There are generally fewer delays up to the point at which a judgment delivered when the other party has not been heard becomes final and is enforced.
Vastaajan oikeudet ovat jossain määrin heikommat, erityisesti mitä tulee oikeuteen riitauttaa päätös tai hakea siihen muutosta ennen tuomioistuinkäsittelyä.
The rights of the debtor are to some extent weakened, especially as regards objection or the right of appeal before the decision becomes final.
Tässä tapauksessa kannatetaan todisteiden esittämiseen perustuvaa järjestelmää vastaajan oikeuksien suojelemiseksi.
The option to favour in this case is a system based on the need for at least some evidence, to ensure that debtors are fully protected.
Joka tapauksessa summaarisen menettelyn edut ovat huomattavat, mutta asian käsittely pitää antaa oikealle tuomioistuimelle.
It would be very useful in any event to introduce a summary procedure, which should, however, be entrusted to the responsibility of a proper judge.
Asetusta (EY) N:o 44/2001 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta pitää ehdottomasti muuttaa, sillä sen jäsenvaltion tuomioistuimen, jolle täytäntöönpanomääräys on esitetty, pitää myös arvioida asiaa menettelyllä, joka saattaisi kumota päätöksen täytäntöönpanokelpoisuuden.
Regulation (EC) No 44/2001 on the recognition and enforcement of judgments certainly needs to be reviewed because the grounds for compulsory enforcement should be assessed by another judge in the requested state under a procedure whereby a judgment could be rendered non-enforceable.
Päätösten vapaan liikkuvuuden tukemiseksi voitaisiin harkita myös takeita koskevan järjestelmän kehittämistä.
To help simplify the free movement of judgments, a further possibility might be to boost the system of safeguards.
Myös oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksi antaminen on tärkeää.
Service of documents is likewise a matter of considerable importance.
Asianosaisen oikeutta saada tietoja oikeuden päätöksistä koskevat säännökset ei ole suinkaan yhdenmukaisia kaikissa oikeusjärjestelmissä.
Not all legal systems have harmonised rules, especially as regards the extent of the guarantee that the person to whom a legal document is addressed will actually take cognisance of it.
Eräissä järjestelmissä suositaan viranomaisten henkilökohtaisesti toimittamia tiedoksiantoja, kun taas toisissa suositaan postitse lähetettyjä tiedoksiantoja.
In some systems service is carried out mainly by qualified public officials, who serve documents on defendants in person, whereas in others, most documents are served by post.
On selvää, että tässä nimenomaisessa kysymyksessä, jos halutaan, että maksusuoritusmääräykselle saadaan täytäntöönpanokelpoisuus kaikissa jäsenvaltioissa ilman täytäntöönpanomääräyksiä, tiedoksiantomenettelyiden luotettavuus pitää saattaa samalle tasolle kaikissa jäsenvaltioissa.
It is clear that if the aim is to make the order for payment enforceable in all Member States, thus doing away with exequatur procedures, service has to be equally reliable in every country.
Näin ollen, sen lisäksi että tiedoksiantomenettelyitä pitää yleisesti lähentää, erityisen tarpeellinen lähentäminen on eurooppalaisten maksusuoritusmääräysten tapauksessa.
As well as in general terms, therefore, the rules on service should be brought more closely into line specifically, or at least, where the European order for payment is concerned.
Lopuksi vähäisiä vaateita koskevien riita-asioiden ratkaisumenettelyyn, joka perustuu tavanomaisen menettelyn yksinkertaistamiseen, pitäisi soveltaa myös riita-asioiden vaihtoehtoisia ratkaisumenetelmiä, ja todisteiden vastaanottamista sekä muutoksenhakumahdollisuutta pitäisi rajoittaa.
Finally, as regards small claims procedure, which is based on the need to simplify the normal procedure, alternative dispute resolution (ADR) methods should be applied, and limits imposed where the taking of evidence and the right of appeal are concerned.
Tähänkin voidaan kuitenkin soveltaa monelta osin edellä mainittuja oikeudenkäyntiasiakirjojen tiedoksi antamiseen liittyviä huomioita täytäntöönpanomääräysten poistamisen osalta.
In this instance too, however, the above remarks on service of documents regarding the abolition of exequatur largely hold good.
29. tammikuuta 2004 LOPULLINEN A5-0042/2004 ***
29 January 2004 FINAL A5-0042/2004 ***
ehdotuksesta neuvoston päätökseksi jäsenvaltioiden valtuuttamisesta allekirjoittamaan tai ratifioimaan yhteisön etujen mukaisesti öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälisen korvausrahaston perustamisesta vuonna 1992 tehtyyn kansainväliseen yleissopimukseen liittyvä vuoden 2003 pöytäkirja tai liittymään siihen, sekä Itävallan ja Luxemburgin valtuuttamisesta liittymään yhteisön etujen mukaisesti viiteasiakirjoihin
on the proposal for a Council decision authorising the Member States to sign, ratify or accede to, in the interest of the European Community, the Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation of Oil Pollution Damage, 1992, and authorising Austria and Luxembourg, in the interest of the European Community, to accede to the underlying instruments
Neuvosto pyysi 8. tammikuuta 2004 päivätyllä kirjeellä Euroopan parlamentin puoltavaa lausuntoa EY:n perustamissopimuksen 300 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan ja 61 ja 67 artiklan mukaisesti ehdotuksesta neuvoston päätökseksi jäsenvaltioiden valtuuttamisesta allekirjoittamaan tai ratifioimaan yhteisön etujen mukaisesti öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälisen korvausrahaston perustamisesta vuonna 1992 tehtyyn kansainväliseen yleissopimukseen liittyvä vuoden 2003 pöytäkirja tai liittymään siihen, sekä Itävallan ja Luxemburgin valtuuttamisesta liittymään yhteisön etujen mukaisesti viiteasiakirjoihin (14389/2003 – KOM(2003) 534 – 2003/0209(AVC)).
By letter of 8 January 2004 the Council requested Parliament's assent, under Article 300(3), second subparagraph, in conjunction with Articles 61 and 67 of the EC Treaty, on the proposal for a Council decision authorising the Member States to sign, ratify or accede to, in the interest of the European Community, the Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation of Oil Pollution Damage, 1992, and authorising Austria and Luxembourg in the interest of the European Community, to accede to the underlying instruments (14389/2003 – COM(2003) 534 – 2003/0209(AVC)).
Parlamentin puhemies ilmoitti istunnossa 12. tammikuuta 2004 lähettäneensä kyseisen ehdotuksen asiasta vastaavaan oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokuntaan sekä lausuntoa varten ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokuntaan sekä aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokuntaan (C5‑0002/2004).
At the sitting of 12 January 2004 the President of Parliament announced that he had referred the proposal to the Committee on Legal Affairs and the Internal Market as the committee responsible and the Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy and to the Committee on Regional Policy, Transport and Tourism for their opinions (C5‑0002/2004).
Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta oli nimittänyt kokouksessaan 20. lokakuuta 2003 esittelijäksi José María Gil-Robles Gil-Delgadon.
The Committee on Legal Affairs and the Internal Market had appointed José María Gil-Robles Gil-Delgado rapporteur at its meeting of 20 October 2003.
Valiokunta käsitteli ehdotusta neuvoston päätökseksi ja suositusluonnosta kokouksissaan 26. tammikuuta ja 27. tammikuuta 2004.
The committee considered the proposal for a Council decision and draft recommendation at its meeting of 26-27 January 2004.
Äänestyksessä olivat läsnä seuraavat jäsenet: Giuseppe Gargani (puheenjohtaja), Willi Rothley (varapuheenjohtaja), Ioannis Koukiadis (varapuheenjohtaja), Bill Miller (varapuheenjohtaja), José María Gil-Robles Gil-Delgado (esittelijä), Uma Aaltonen, Marie-Françoise Garaud, Evelyne Gebhardt, Lord Inglewood, Kurt Lechner, Klaus-Heiner Lehne, Sir Neil MacCormick, Toine Manders, Hans-Peter Mayer (Malcolm Harbourin puolesta), Arlene McCarthy, Manuel Medina Ortega, Anne-Marie Schaffner, Francesco Enrico Speroni (Alexandre Varautin puolesta), Diana Wallis ja Joachim Wuermeling.
The following were present for the vote: Giuseppe Gargani (chairman), Willi Rothley (vice-chairman), Ioannis Koukiadis (vice-chairman), Bill Miller (vice-chairman), José María Gil-Robles Gil-Delgado (rapporteur), Uma Aaltonen, Marie-Françoise Garaud, Evelyne Gebhardt, Lord Inglewood, Kurt Lechner, Klaus-Heiner Lehne, Sir Neil MacCormick, Toine Manders, Hans-Peter Mayer (for Malcolm Harbour), Arlene McCarthy, Manuel Medina Ortega, Anne-Marie Schaffner, Francesco Enrico Speroni (for Alexandre Varaut), Diana Wallis and Joachim Wuermeling.
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan valiokunnan lausunto on tämän suosituksen liitteenä.
The opinion of the Committee on Regional Policy, Transport and Tourism is attached.
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta päätti 7. lokakuuta 2003 olla antamatta lausuntoa.
The Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy decided on 7 October 2003 not to deliver an opinion.)
LUONNOS EUROOPAN PARLAMENTIN LAINSÄÄDÄNTÖPÄÄTÖSLAUSELMAKSI ehdotuksesta neuvoston päätökseksi jäsenvaltioiden valtuuttamisesta allekirjoittamaan tai ratifioimaan yhteisön etujen mukaisesti öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälisen korvausrahaston perustamisesta vuonna 1992 tehtyyn kansainväliseen yleissopimukseen liittyvä vuoden 2003 pöytäkirja tai liittymään siihen, sekä Itävallan ja Luxemburgin valtuuttamisesta liittymään yhteisön etujen mukaisesti viiteasiakirjoihin (14389/2003 – KOM(2003) 534 – C5‑0002/2004 – 2003/0209(AVC))
DRAFT EUROPEAN PARLIAMENT LEGISLATIVE RESOLUTION on the proposal for a Council decision authorising the Member States to sign, ratify or accede to, in the interest of the European Community, the Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation of Oil Pollution Damage, 1992, and authorising Austria and Luxembourg, in the interest of the European Community, to accede to the underlying instruments (14389/2003 – COM(2003) 534 – C5‑0002/2004 – 2003/0209(AVC))
– ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston päätökseksi ( KOM(2003) 534 ) Ei vielä julkaistu EUVL:ssä. ,
– having regard to the proposal for a Council decision ( COM(2003) 534 ) Not yet published in OJ. ,
– ottaa huomioon öljyn aiheuttamien pilaantumisvahinkojen kansainvälisen korvausrahaston perustamisesta vuonna 1992 tehtyyn kansainväliseen yleissopimukseen liittyvän vuoden 2003 pöytäkirjan,
– having regard to the Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage, 1992,
– ottaa huomioon neuvoston EY:n perustamissopimuksen 300 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan ja 61 ja 67 artiklan mukaisesti esittämän pyynnön puoltavasta lausunnosta (C5‑0002/2004),
– having regard to the request for assent submitted by the Council pursuant to Article 300(3), second subparagraph, in conjunction with Articles 61 and 67 of the EC Treaty (C5‑0002/2004),
– ottaa huomioon työjärjestyksen 86 artiklan ja 97 artiklan 7 kohdan,
– having regard to Rules 86 and 97(7) of its Rules of Procedure,
– ottaa huomioon oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan suosituksen sekä aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan lausunnon (A5‑0042/2004),
– having regard to the recommendation of the Committee on Legal Affairs and the Internal Market and the opinion of the Committee on Regional Policy, Transport and Tourism (A5‑0042/2004),