natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Euroopan unionin haasteena on määritellä, miten ennakoitu kasvivalkuaisen vajaus voidaan täyttää Euroopan unionin sisäisesti ilman, että saatetaan unionin maatalousala entistä epäedullisempaan taloudelliseen asemaan tai että pannaan kaikkea yhden kortin varaan luottamalla yhteen ainoaan tuotantolähteeseen.
The challenge for the EU is to determine ways in which we can make up the anticipated shortfall in plant protein supply within the EU, without further disadvantaging economically our own agricultural sector or placing all our eggs in one basket in respect of our reliance on a single source of supply.
Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta piti kuulemistilaisuuden "Vaihtoehdoista kasvivalkuaisen viljelyn edistämiseksi EU:ssa" ja osallistui talous- ja sosiaalikomitean järjestämään kuulemistilaisuuteen "Kasviproteiinien tulevaisuus ja niiden rooli eläinten ravinnossa".
The Committee on Agriculture and Rural Development held a hearing on ‘Options to promote the cultivation of plant proteins in the EU’, and participated in a hearing on ‘The future and role of plant proteins in animal feeding’ by the Economic and Social Committee.
Esittelijä laati myös työasiakirjan PE 307.190. , jossa käsiteltiin asiaan liittyviä seikkoja.
The rapporteur also drew up a Working Document PE 307.190. which discussed the issues involved.
Euroopan unionin nykyinen kasvivalkuaistuotannon omavaraisuus on laskenut alle 23 prosenttiin.
Current EU self-sufficiency in plant proteins has fallen to below 23%.
Tätä voidaan verrata kasvivalkuaisen tuotannon nopeaan lisääntymiseen maailmassa: tuotanto on lisääntynyt jopa 60 prosenttia viimeisten 15 vuoden aikana.
This is set against a background of sharply rising world levels of plant protein production, up 60% in the past 15 years.
Euroopan unioni on tällä hetkellä suurin kasvivalkuaisen tuoja maailmanmarkkinoilla.
The EU is now the foremost importer on the world market, importing 40% of the market supply.
Lisääntynyt tuotanto keskittyy kuitenkin kolmeen maahan, Yhdysvaltoihin, Brasiliaan ja Argentiinaan, jotka tuottavat yhteensä 80 prosenttia maailman kokonaistuotannosta.
However, this increased supply is concentrated in three countries - US, Brazil and Argentina, who between them, make up 80% of world production.
Vuosina 1999/2000 Euroopan unioniin tuotiin 34,5 miljoonaa tonnia öljykasvikakkuja, joista 26,3 miljoonaa tonnia oli soijakakkuja.
We imported 34.5 million tonnes of oilseed cake into the EU in 1999/2000, over 26.3 million tonnes of which was soya cake.
Suurin osa tuodaan Yhdysvalloista, Brasiliasta ja Argentiinasta, ja suurin osa on geneettisesti muunneltua.
The vast majority of this comes from the U.S., Brazil and Argentina and most of it is genetically modified.
Tuotannon keskittyminen muutamiin maihin tarkoittaa, että lajikkeet ovat herkempiä ilmastonmuutoksille ja että kyseisten maiden viljelijät voivat lisäksi säädellä tuotantoaan vähentämällä näiden kasvien viljelyalaa, minkä vuoksi Euroopan unionin kasvivalkuaisen saanti on lisääntyvässä määrin haavoittuvaa.
A concentration of supply in certain countries - subjecting these crops to greater climatic risk - in addition to the risk that farmers in these countries might alter their output by reducing the acreage used for such crops, means that the European Union's supply of plant protein is increasingly vulnerable.
Näin ollen Euroopan unionin on välttämätöntä kasvattaa omavaraisuuttaan.
It is therefore necessary for the European Union to increase its self-sufficiency.
Esittelijä katsoo, että ensimmäinen keino on lakkauttaa kielto käyttää kalajauhoa märehtijöiden ravintona.
The rapporteur believes that the first way is by ending the ban on fishmeal in ruminant feeds.
Neuvosto asetti kiellon alun perin reagoidakseen BSE-taudin leviämiseen Euroopan mantereella.
The ban was first imposed by the Council in reaction to the spread of BSE on the continent of Europe.
Neuvosto pelkäsi liha-luujauhon ristikontaminaatiota rehutehtailla.
They feared cross contamination with MBM in feed mills.
Kyseessä on kuitenkin ongelma, joka voidaan ratkaista asianmukaisella valvonnalla ja huolellisella seurannalla.
However, this is a problem which can be overcome by the application of proper controls and careful monitoring.
Toisaalta Euroopan unionin valkuaisainetuotantoa, kuten palkokasvien (herneen, pavun, makean lupiinin, sinimailasen, puna-apilan, auringonkukan ja soijapavun), viljan, heinälajikkeiden ja rehukaalien (joihin kuuluvat lehtikaali, lanttu, lehtijuurikkaat, nauris ja rapsi) viljelyä voitaisiin lisätä kehittämällä kasvinjalostusta, jolla suurennetaan satoja, parannetaan sietokykyä tauteja ja tuhohyönteisiä vastaan sekä alennetaan kustannuksia.
Secondly, production of EU protein sources such as legumes (peas, beans, sweet lupins, lucerne, red clover, sunflowers and soya-beans), cereals, grasses and brassicas (which include kale, swede, mangels, turnip and rape) could be increased through improved plant breeding to encourage higher yields, better pest/disease resistance and lower input costs.
Kun otetaan kuitenkin huomioon nykyinen viljakasvien ja soijapapujauhon välinen hintasuhde, johon sisältyy viljojen, erityisesti vehnän, osalta myyntisaatavien rahoitus lyhyen aikavälin hinnankorotuksilla, monet karjankasvattajat lisäävät todennäköisesti karjan ruokkimista viljakasveilla.
However, given the current price relationship between cereals and soya meal, including factoring in short-term price increases for cereals, particularly wheat, many farmers are still likely to increase the feeding of cereals to their livestock.
Kuten komissio esitti tiedonannossaan, vaikka viljakasvien valkuaisainepitoisuudet ovat alhaisia, viljan osuuden lisääminen 5 miljoonalla tonnilla tuottaisi nykyisin 0,5–0,6 miljoonaa tonnia raakavalkuaista.
As the Commission point out in their report, although cereals are low in protein, an additional uptake of 5 million tonnes would actually provide some 0.5 - 0.6 million tonnes of crude protein.
Viljakasvit voivat näin ollen ratkaista ongelman osittain.
Cereals may therefore provide a partial solution to the problem.
On selvää, että Yhdysvallat tukee soijapaputuotantoaan huomattuaan soijapapumarkkinoiden olevan tuottavampia kuin viljamarkkinoiden myöntämällä hehtaarisuuruisia tukia ja takaamalla vähimmäishinnan.
It is clear that the U.S., having deemed the soya market to be more profitable than cereals, is encouraging income based on soya production by providing an aid per hectare and a guaranteed minimum price.
Samaan aikaan Euroopan unioni soveltaa Agenda 2000 –ohjelmaa ja tekee täysin päinvastoin.
At the same time the EU, in applying Agenda 2000, is doing the exact opposite.
Yksi Agenda 2000 -päätösten tärkeistä perusosista oli mukauttaa öljykasvien tuki 1. heinäkuuta 2002 alkaen viljasta maksettavan tuen tasolle.
A key element in the Agenda 2000 decisions was the alignment of oilseed aid to that of cereals as of 1st July 2002.
Blair House -sitoumuksien mukaisesti lajikohtaista tukea maksetaan enintään 5,5 miljoonan hehtaarin suuruiselle alueelle, josta voidaan vähentää 10 prosentin kesannointiosuus, mikä rajoittaa suurimmaksi mahdolliseksi alaksi 4,9 miljoonaa hehtaaria.
The maximum area agreed under Blair House for crop specific aid is 5.5 million hectares from which we can subtract the set aside rate of 10%, which limits the maximum area to 4.9 million hectares.
Jos kesannointialaa kasvatetaan, lajikekohtaista tukea myönnetään pienemmälle alueelle.
If set aside is increased then the area agreed for crop specific aid will decline.
Näin ollen jokainen öljykasvien tuotannon lisäämiseen suunnattu tukipaketti, kuten öljykasvien hinnoille asetettu turvaverkko, vastaava kuin Yhdysvaltojen lainojen maksuvajausten korvaukset tai viljakasvien tuettu vakuutusjärjestelmä, rajoittuisi Blair House -sitoumuksiin ja purkaisi Agenda 2000 -ohjelman perusosan.
Therefore any aid package aimed at increasing production of oilseeds, like the introduction of a price safety net for oilseeds, similar to the US loans deficiency payments, or a subsidised crop insurance system, would be limited in scope by Blair House as well as dismantling a key element of Agenda 2000.
Euroopan unionin alueen tuotantoennusteet vuosille 2001–2008 jäävät kuitenkin 0,4 miljoonaa hehtaaria alle Blair House -sitoumuksissa asetetun tuotantopotentiaalin.
However, the prospects for acreage sown for the 2001-2008 period within the European Union remains 0.4 million hectares below the production potential authorised under the Blair House agreements.
Tilanne on täysin ristiriidassa oletetun kasvivalkuaista runsaasti sisältävien aineiden kysynnän kasvun kanssa.
This contrasts with the expected increases in demand for substances rich in plant protein.
Tilanne vahvistaa samoin ajatusta, jonka mukaan valkoisen lihan tuotannon kasvu heikkenee Euroopan unionin muuttuessa vähemmän riippuvaiseksi kasvivalkuaisen tuonnista osana Agenda 2000 -ohjelmaa.
It also reinforces the idea that the upward trend in the white meat production sector will be weakened by a drop in the EU's degree of self-sufficiency in plant proteins as part of Agenda 2000.
Euroopan unioni on näin ollen erityisessä asemassa, koska se ottaa käyttöön kesannointijärjestelmän lajikkeille, joista on jo muutenkin vajausta.
The European Union is thus in a unique situation because it is implementing a set-aside system for crops for which it has a serious shortfall.
Yhteisen maatalouspolitiikan toisessa pilarissa kannustetaan maanviljelijöitä harjoittamaan tasapainoista vuoroviljelyä, jossa tietty prosenttiosuus maasta varattaisiin öljykasvien viljelylle.
The second pillar of the CAP encourages farmers to practise balanced crop rotation, where a certain percentage of land would be earmarked for the growing of oilseeds.
Tällainen "vuoroviljelytuki" ei sisälly nykyisiin WTO:n asettamiin rajoituksiin.
Such 'rotational aid' would fall outside current WTO restrictions.
Käytäntö kannustaisi hyvään ympäristöä säästävään viljelykäytäntöön ja lisäisi samalla kasvivalkuaisen tuotantoa.
It would also encourage good, environmentally friendly farming practice while substantially increasing the production of plant proteins.
Voidaan olettaa, että osa ehdokasvaltioista, joiden omavaraisuus kasvivalkuaisen osalta on 80 prosenttia, liittynee Euroopan unioniin vuoteen 2004 mennessä.
We can assume that some of the accession states, 80% self sufficient in plant proteins, may become full members of the EU by 2004.
Komissio ennustaa kuitenkin, että valkuaiskasvien tuotanto laskee kyseisissä maissa, sillä nykyinen yhteinen maatalouspolitiikka kannustaa viljantuotantoon.
However, the Commission is forecasting a fall in protein plant protein production in these countries, as current CAP rules encourage cereal production.
Lisääntyvä viljantuotanto kasvattaisi vain ylituotantoa ja johtaisi mittavampiin kesannointiosuuksiin, kun samanaikaisesti jäsenvaltioissa on jo olemassa markkinat öljykasveille ja valkuaiskasveille, mistä ehdokasvaltiot voisivat hyötyä huomattavasti.
Increased cereal production would simply add to the overall surplus and lead to the introduction of higher set-aside rates, whilst there exists in the current states a ready-made market for oilseeds and protein crops from which the accession states could benefit greatly.
Olisi suositeltavaa rohkaista rapsin, palkokasvien, auringonkukan ja soijapavun viljelyä näissä maissa.
It would be advisable to encourage the production of rape seed, pulses, sunflower and soya within these countries.
Öljypitoisten kasvien tuotanto biopolttoaineeksi kuten metyyliesteriksi ja biovoiteluaineiksi sekä biologisesti hajoaviksi liuottimiksi on tärkeää, sillä öljykakkua tuotetaan arvokkaana sivutuotteena.
The production of oil-bearing plants for bio-fuels such as methyl ester and for bio-lubricants and biodegradable solvents, is important in the context of this debate because oil cake is produced as a valuable by-product.
Lopuksi on todettava, että vaikka Euroopan unionin olisikin mahdotonta saavuttaa täydellistä omavaraisuutta, unionin on kuitenkin varmistettava, että nykyinen riippuvaisuus kasvivalkuaisen tuonnista päättyy ja että riippuvaisuudesta seuraava alttius unionista riippumattomille tekijöille korjaantuu.
In conclusion, although it may not be possible to achieve complete self-sufficiency, the EU needs to ensure that it ends its current reliance on imported plant proteins and its consequent vulnerability to forces beyond its control, by actively encouraging increased production of plant proteins within the Community.
19. kesäkuuta 2002 LOPULLINEN A5-0243/2002 ***I
19 June 2002 FINAL A5-0243/2002 ***I
Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY muuttamisesta
on the proposal for a European Parliament and Council directive amending Council Directive 96/82/EC of 9 December 1996 on the control of major-accident hazards involving dangerous substances
Komissio välitti 10. joulukuuta 2001 päivätyllä kirjeellä Euroopan parlamentille EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan ja 175 artiklan 1 kohdan mukaisesti ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY muuttamisesta ( KOM(2001) 624 – 2001/0257(COD)).
By letter of 10 December 2001 the Commission submitted to Parliament, pursuant to Article 251(2) and Article 175(1) of the EC Treaty, the proposal for a European Parliament and Council directive amending Council Directive 96/82/EC of 9 December 1996 on the control of major-accident hazards involving dangerous substances ( COM(2001) 624 - 2001/0257 (COD)).
Parlamentin puhemies ilmoitti istunnossa 13. joulukuuta 2001 lähettäneensä kyseisen ehdotuksen asiasta vastaavaan ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokuntaan sekä lausuntoa varten teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokuntaan ja aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokuntaan ( C5‑0668/2001 ).
At the sitting of 13 December 2001 the President of Parliament announced that she had referred this proposal to the Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy as the committee responsible and the Committee on Industry, External Trade, Research and Energy and the Committee on Regional Policy, Transport and Tourism for their opinions ( C5-0668/2001 ).
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta nimitti kokouksessaan 13. maaliskuuta 2002 esittelijäksi Giorgio Lisin.
The Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy appointed Giorgio Lisi rapporteur at its meeting of 13 March 2002.
Valiokunta käsitteli komission ehdotusta ja mietintöluonnosta kokouksessaan 22. toukokuuta 2002 ja 18. kesäkuuta 2002.
The committee considered the Commission proposal and draft report at its meetings of 22 May 2002 and 18 June 2002.
Viimeksi mainitussa kokouksessa valiokunta hyväksyi luonnoksen lainsäädäntöpäätöslauselmaksi äänin 49 puolesta, 0 vastaan ja 3 tyhjää.
At the last meeting it adopted the draft legislative resolution by 49 votes to none, with three abstentions.
Äänestyksessä olivat läsnä seuraavat jäsenet: Caroline F. Jackson (puheenjohtaja), Mauro Nobilia (varapuheenjohtaja), Alexander de Roo (varapuheenjohtaja), Anneli Hulthén (varapuheenjohtaja), Giorgio Lisi (esittelijä), Per-Arne Arvidsson, María del Pilar Ayuso González, Hans Blokland, David Robert Bowe, John Bowis, Hiltrud Breyer, Dorette Corbey, Chris Davies, Avril Doyle, Anne Ferreira, Marialiese Flemming, Karl-Heinz Florenz, Cristina García-Orcoyen Tormo, Laura González Álvarez, Robert Goodwill, Françoise Grossetête, Mary Honeyball (Bernd Langen puolesta), Christa Klaß, Eija-Riitta Anneli Korhola, Peter Liese, Torben Lund, Jules Maaten, Minerva Melpomeni Malliori, Patricia McKenna, Jorge Moreira da Silva, Eluned Morgan (Rosemarie Müllerin puolesta), Emilia Franziska Müller, Antonio Mussa (Jim Fitzsimonsin puolesta), Riitta Myller, Bill Newton Dunn (Astrid Thorsin puolesta), Giuseppe Nisticò, Ria G.H.C. Oomen-Ruijten, Marit Paulsen, Frédérique Ries, Dagmar Roth-Behrendt, Guido Sacconi, Karin Scheele, Horst Schnellhardt, Inger Schörling, Jonas Sjöstedt, María Sornosa Martínez, Catherine Stihler, Charles Tannock (Raffaele Costan puolesta), Nicole Thomas-Mauro, Antonios Trakatellis, Kathleen Van Brempt, Phillip Whitehead ja Stavros Xarchakos (Cristina Gutiérrez Cortinesin puolesta).
The following were present for the vote: Caroline F. Jackson, chairman; Mauro Nobilia, Alexander de Roo and Anneli Hulthén, vice-chairmen; Giorgio Lisi, rapporteur; Per-Arne Arvidsson, María del Pilar Ayuso González, Hans Blokland, David Robert Bowe, John Bowis, Hiltrud Breyer, Dorette Corbey, Chris Davies, Avril Doyle, Anne Ferreira, Marialiese Flemming, Karl-Heinz Florenz, Cristina García‑Orcoyen Tormo, Laura González Álvarez, Robert Goodwill, Françoise Grossetête, Mary Honeyball (for Bernd Lange), Christa Klaß, Eija-Riitta Anneli Korhola, Peter Liese, Torben Lund, Jules Maaten, Minerva Melpomeni Malliori, Patricia McKenna, Jorge Moreira da Silva, Eluned Morgan (for Rosemarie Müller), Emilia Franziska Müller, Antonio Mussa (for Jim Fitzsimons), Riitta Myller, William Francis Newton Dunn (for Astrid Thors), Giuseppe Nisticò, Ria G.H.C. Oomen-Ruijten, Marit Paulsen, Frédérique Ries, Dagmar Roth-Behrendt, Guido Sacconi, Karin Scheele, Horst Schnellhardt, Inger Schörling, Jonas Sjöstedt, María Sornosa Martínez, Catherine Stihler, Charles Tannock (for Raffaele Costa), Nicole Thomas-Mauro, Antonios Trakatellis, Kathleen Van Brempt, Phillip Whitehead and Stavros Xarchakos (for Cristina Gutiérrez Cortines).
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan lausunto on tämän mietinnön liitteenä; aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta päätti 19. joulukuuta 2001 olla antamatta lausuntoa.
The opinion of the Committee on Industry, External Trade, Research and Energy is attached; the Committee on Regional Policy, Transport and Tourism decided on 19 December 2001 not to deliver an opinion.
LUONNOS LAINSÄÄDÄNTÖPÄÄTÖSLAUSELMAKSI Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselma ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY muuttamisesta ( KOM(2001) 624 – C5‑0668/2001 – 2001/0257(COD))
DRAFT LEGISLATIVE RESOLUTION European Parliament legislative resolution on the proposal for a European Parliament and Council directive amending Council Directive 96/82/EC of 9 December 1996 on the control of major-accident hazards involving dangerous substances ( COM(2001) 624 – C5‑0668/2001 – 2001/0257(COD))
– ottaa huomioon komission ehdotuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle ( KOM(2001) 624 EYVL C 75 E, 26.3.2002, s. 357. ),
– having regard to the Commission proposal to the European Parliament and the Council ( COM(2001) 624 OJ C 75E, 26.3.2002, p.
– ottaa huomioon ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietinnön (sekä teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan lausunnon ( A5‑0243/2002 ),
– having regard to the report of the Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy and the opinion of the Committee on Industry, External Trade, Research and Energy ( A5‑0243/2002 ),
Komission teksti Parlamentin tarkistukset Tarkistus 1 JOHDANTO-OSAN 4 A KAPPALE (uusi)
Text proposed by the Commission Amendments by Parliament Amendment 1 RECITAL 4 A (NEW)
4 a) Toulousessa lannoitetehtaalla syyskuussa 2001 tapahtunut onnettomuus osoitti selkeästi ammoniumnitraatin ja ammoniumnitraattipohjaisten lannoitteiden varastointiin liittyvät onnettomuusriskit, erityisesti kun kyse on tuotantovaiheessa hylätystä tai valmistajalle palautetusta (niin kutsutuista "off-specs"-näytteistä) materiaalista.
(4a) The explosion at a fertiliser plant in Toulouse in September 2001 has emphasised the accident potential arising from the storage of ammonium nitrate and ammonium nitrate-based fertilisers, in particular of material rejected during the manufacturing process or returned to the manufacturer (so‑called "off-specs").
Nykyiset direktiivin 96/82/EY mukaiset ammoniumnitraatin ja ammoniumnitraattipohjaisten lannoitteiden luokat olisi näin ollen tarkistettava erityisesti edellä mainittujen materiaalien sisällyttämistä silmällä pitäen.
Therefore, the existing categories of ammonium nitrate and ammonium nitrate-based fertilisers in Directive 96/82/EC should be reviewed with a view to particularly include "off-specs" material .
Tarkistus 2 JOHDANTO-OSAN 4 B KAPPALE (uusi)
Amendment 2 RECITAL 4 B (NEW)
4 b) Tämän direktiivin säännöksiä ei pitäisi soveltaa laitoksiin, joissa säilytetään väliaikaisesti ennen siirtoa uudelleen käsiteltäväksi tai tuhottavaksi ammoniumnitraattia ja sellaisia ammoniumnitraattipohjaisia lannoitteita, jotka olivat vastaanotettaessa tämän direktiivin määräysten mukaiset, mutta jotka myöhemmin ovat pilaantuneet tai saastuneet.
( 4b) The provisions of this Directive should not be applied to sites where ammonium nitrate and ammonium nitrate-based fertilisers which on delivery conformed to the specification in this Directive but subsequently have become degraded or contaminated, are temporarily present prior to removal for reprocessing or destruction.
Tarkistus 3 JOHDANTO-OSAN 4 C KAPPALE (uusi)
Amendment 3 RECITAL 4 C (NEW)
4 c) Toulousessa Grande Paroisse ‑tehtaassa 21. syyskuuta 2001 tapahtunut onnettomuus osoitti useita laiminlyöntejä direktiivin 96/82/EY säännösten soveltamisessa, erityisesti sen, että rakennuksesta, jossa räjähdys tapahtui, ei ole tehty turvallisuusselvitystä ja että kyseisessä teollisuuslaitoksessa tuotettuihin ja varastoituihin ammoniumnitraatteihin liittyviä vaaroja ei ole vuoden 1995 jälkeen uudelleen arvioitu.
(4c) The accident at the Grande Paroisse plant in Toulouse on 21 September 2001 revealed numerous breaches of the provisions laid down by Directive 96/82/EC, in particular the fact that the building where the explosion took place had not been the subject of a safety report and that the hazard study of the ammonium nitrates produced and stored on this industrial site had not been reviewed since 1995.
Tarkistus 4 JOHDANTO-OSAN 4 D KAPPALE (uusi)
Amendment 4 RECITAL 4 D (NEW)
4 d) Toulousen onnettomuuden jälkeen on katsottu välttämättömäksi tehdä toiminnanharjoittajiin sovellettavat säännökset entistä sitovimmiksi, ottaen huomioon toiminnanharjoittajien yleiset velvoitteet, turvallisuusselvitysten tähdellisyyden keskeisenä osana teollisuuslaitosten turvallisuutta, sisäiset ja ulkoiset pelastussuunnitelmat ja yleisölle tiedottamisen, jotta voidaan vähentää onnettomuusriskejä paikan päällä ja samalla vähentää mahdollisimman pitkälle strategisia virheitä riskien arvioinnissa sekä vaarojen aliarvioimista.
(4d) In the light of the accident in Toulouse, it is vital to make the provisions applying to operators more stringent, with regard to their general obligations, the relevance of safety reports which are central to the safety of industrial plants, internal and external emergency plans and the information provided to the public, in order to reduce the risks of accidents at source and consequently limit as far as possible strategic errors in risk perception and trivialisation of risks.
Joulukuussa 1996 annettu Seveso II -direktiivi on pääosin tyydyttävä, ja kaikkien toimijoiden (lähinnä toimivaltaiset viranomaiset ja teollisuuslaitosten toiminnanharjoittajat) olisi sovellettava sitä täysimääräisesti.
The Seveso II directive of December 1996 is basically satisfactory; above all it must be fully applied by all those involved (primarily competent authorities and operators of industrial sites).
Kuten Euroopan komissio toteaa, Toulousen onnettomuuden vuoksi on kuitenkin syytä pikaisesti muuttaa tätä direktiiviä, samoin kuin ehdotusta Seveso III -direktiiviksi.
Nonetheless, as pointed out by the European Commission, the accident in Toulouse requires an immediate modification of this directive and, indeed, of the proposal for the Seveso III directive.