natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Direktiivissä edistetään veden hinnoittelun eli ympäristöpolitiikan taloudellisen välineen käyttöä keinona vesivarojen kestävän käytön edistämiseksi ja pyritään siihen, että maksuilla katetaan kunkin talouden alan vesipalveluista aiheutuvat kustannukset, myös ympäristö- ja luonnonvarakustannukset.
The Directive promotes the use of water pricing (an environment-policy economic instrument) in order to encourage consumers to use water resources in a more sustainable fashion and in order to cover the costs of water-related services (including environmental ones and those relating to resources) for each economic sector ( full-cost-recovery ).
Direktiivissä säädetään periaatteen soveltamista koskevista poikkeuksista ja jätetään jäsenvaltioille runsaasti liikkumavaraa, sillä ne voivat ottaa huomioon kustannusten kattamisen sosiaaliset, ympäristöön kohdistuvat ja taloudelliset vaikutukset samoin kuin kyseisten alueiden maantieteelliset olot ja ilmasto-olot.
It allows exceptions to the application of this principle by giving the Member States plenty of leeway, so that they can take into account the social, environmental and economic effects of recovery and the geographical and climate conditions of the regions concerned.
Kasteluveden hinnoittelupolitiikka, jolla pyritään kannustamaan vesivarojen järkevään käyttöön, merkitsisi veden hinnan kohoamista, joka edistäisi tarpeisiin perustuvaa vedenkulutusta ja vähentäisi vesivarojen tuhlausta.
A pricing policy for irrigation water which is intended to encourage the rational use of that resource would lead to higher water prices which in turn would bring consumption into line with actual needs, thereby preventing any squandering of the resource.
Tämä voisi kuitenkin johtaa viljelmien ja tekniikoiden muuttamiseen sekä myöhemmin maatalouden tulojen ja varojen vähenemiseen, sillä vettä eniten tarvitsevat viljelmät ovat kustannustehokkaimpia ja synnyttävät eniten työpaikkoja.
However, this could bring about changes in the types of crops grown and techniques used and could ultimately result in lower agricultural incomes and a fall in the number of people employed in agriculture, since the crops which need most water are also the most profitable ones and the ones which generate most employment.
Vesi on siis välttämätöntä maataloustuotannossa, ja se on luonnonvara, jota on käytettävä järkevästi ja kestävästi.
In short, water is essential to agricultural production and is a natural resource which must be used in a rational and sustainable fashion.
Edellä mainittujen seikkojen yhteensovittaminen tehokkaan hinnoittelupolitiikan avulla ei suinkaan ole helppoa.
Reconciling both aspects by means of an effective pricing policy is no easy task.
YMP:ssä on edistettävä uuden vesipolitiikan tavoitteiden saavuttamista, jotta edettäisiin kohti sellaista maataloutta, jossa noudatettaisiin kestävän kehityksen mallia ja joka olisi kansainvälisesti kilpailukykyistä sekä "monitoimista".
The CAP must help to achieve the objectives of the new water policy so as to enable a progressive switch to be made to a type of agriculture which is in accordance with the sustainable-development model, which is internationally competitive and which is multifunctional.
Tästä syystä on pyrittävä sovittamaan yhteen YMP ja puitedirektiivin periaatteet siten, että eurooppalainen maatalousmalli ja alueiden välinen yhteenkuuluvuus voidaan turvata ja varmistaa.
For this reason the CAP and the principles laid down in the framework directive must be made consistent, so that the European agricultural model and cohesion between the various parts of the EU can be protected and safeguarded.
Tällöin vesi ei ole enää vain yksi kastelualueiden tuotantotekijä vaan maaseudun taloudellisen, sosiaalisen ja ekologisen rakenteen säilyttämisen kannalta välttämätön luonnonvara.
Against such a background, water ceases to be just another factor involved in the process of crop production on irrigated land and becomes a resource which is essential to the protection of the social, economic and environmental fabric in rural areas.
Vedenhinnoittelupolitiikan soveltaminen maatalousalalla
Application of water-pricing policy to the agricultural sector
Jäsenvaltioiden ja alueiden väliset erot sekä maatalouden monenlaiset vedenkäyttötavat niin tarjonnan kuin kysynnänkin osalta hankaloittavat suuresti kasteluveden hinnoittelun analysoimista.
The differences between the various Member States (and between the regions within those Member States) and the diverse nature of the agricultural uses of water on both the supply and the demand side mean that analysing the pricing of water used for irrigation purposes is fraught with difficulties.
Vedenhinnoittelupolitiikan soveltamista maatalousalalla on erittäin vaikea analysoida.
Analysing water-pricing policy in the agriculture sector is a highly complex process.
Vaikeudet johtuvat seuraavista syistä: (i) vedenhinnoittelurakenteet, -tavat ja -tasot, jotka vaihtelevat maataloudessa eri maiden ja alueiden välillä, (ii) tarve verrata hintoja, mekanismeja ja perusteita, joilla määritellään, millaisin ehdoin maatilat saavat käyttöönsä vettä, (iii) erilaiset maatalousalalle annettavat suorat tuet ja ristikkäistuet, (iv) aluesuunnittelupolitiikan sekä maatalouden ja maaseudun kehittämistä koskevan politiikan suuntaviivojen painopisteet sekä (v) vesivarojen käytön sosiaaliset seuraukset.
This complexity is attributable to the following factors: (i) water-pricing structures, arrangements and levels which vary in agriculture from one country to another and, within any given country, from one region to another; (ii) the need for prices, mechanisms and the criteria applied to water to be compared on the basis of a precise description of the conditions under which water is made available to farmers; (iii) the interaction between the direct subsidies and the cross-subsidies which the agriculture sector receives; (iv) priorities in the guidelines for regional-planning and agricultural-and-rural-development policies; (v) the social implications of water management.
Vaikuttaa siltä, että Euroopan komission mielestä yhteisön sisävesien ympäristöongelmien ja vesivarojen alhaisten käyttömaksujen välillä on syy-yhteys.
The Commission appears to establish a cause-and-effect relationship between the environmental problems of water within the EU mainland and the fact that water resources can be used at little cost.
Useimmilla Euroopan kastelualueilla käytetystä vedestä perittävät maksut ovat vain murto-osa veden kustannuksista, joten tätä syy-yhteyttä on täsmennettävä.
If it is acknowledged that charges for the water used in the vast majority of irrigated areas within the EU represent only a fraction of the costs of that water, that cause-and-effect relationship needs to be qualified.
Veden käyttäjillä ei Euroopassa monissa tapauksissa ole sellaista maksukykyä, että ne pystyisivät rahoittamaan kokonaan uudet kastelualueet tai kattamaan nykyisten kastelualueiden uudenaikaistamisesta ja kunnostamisesta aiheutuvat kustannukset.
In many cases, EU farmers who practise irrigation lack the resources to finance new irrigated areas in full or to cover the costs which implementing policies to modernise and renovate existing areas would entail.
Puitedirektiiviä todennäköisesti sovelletaan täysimääräisesti nykyisiin kastelualueisiin, sillä niitä kehitettäneen vain vähän vuoden 2010 jälkeen.
The framework directive will be fully applicable to existing areas of irrigated land since few new ones will be developed after 2010.
Kasteluveden hinnoittelua on pidettävä pitkän aikavälin toimenpiteenä eikä välittömästi vaikuttavana toimenpiteenä.
The pricing of water for irrigation purposes must be regarded as a long-term process, rather than one which has an immediate effect.
Puitedirektiivin mukainen hinnoittelupolitiikka epäilemättä edistää vesivarojen kestävää käyttöä uusilla kastelualueilla.
In essence the pricing policy based on the framework directive and relating to new irrigated areas will promote the sustainable use of water.
Hinnoittelupolitiikan soveltaminen nykyisillä kastelualueilla aiheuttaa kuitenkin suuria ongelmia.
However, applying it to existing irrigated areas will be highly problematic.
Viranomaiset vastaavat jo nyt pääomakustannuksista.
The capital costs have already been borne by the public authorities.
Veden käyttäjien on taas pyrittävä kattamaan juoksevat kulut ja vesi-infrastruktuurien suojelemisesta aiheutuvat kustannukset, sillä tällöin pystytään esimerkiksi estämään kastelualueiden tilan heikkeneminen, välittämään ympäristön kannalta myönteinen viesti, ottamaan käyttöön mittausjärjestelmiä, joilla voidaan selvittää kulutetun veden määrä, sekä vahvistamaan käyttäjien järjestöjä.
As regards planning costs and those relating to the conservation of water infrastructure, these will have to be covered by farmers themselves, an arrangement which will enable certain objectives to be achieved, such as slowing down the deterioration of irrigated land, sending out a price signal which will have a positive effect on the environment, setting up metering systems which will enable the volume of water consumed to be determined and strengthening users’ organisations.
Kasteluveden hinnan kohoaminen ei kuitenkaan saisi vaarantaa kasteluveden käyttäjien maksukykyä, sillä tästä olisi vakavia sosiaalisia, taloudellisia ja ekologisia seurauksia.
However, the increasing cost of water used for irrigation purposes must not compromise irrigation farmers’ ability to pay, since this would have significant social, economic and environmental implications.
Vedenkulutuksen mittausjärjestelmien vähittäinen käyttöönotto sekä hinnoittelun välitön hallinnointi on toteutettava kastelualueiden läheisyydessä.
If they are to be properly understood, metering systems and the direct management of pricing must be introduced at a level which is close to the actual farmers.
Tästä syystä on tärkeää, että alue- ja paikallishallinnot sekä kasteluveden käyttäjien järjestöt vastaavat valuma- ja kastelualueiden hallinnoinnista.
This means that the management of river basins and irrigable areas must be in the hands of local and regional governments and irrigation farmers’ organisations.
Toimenpiteiden on oltava täydentäviä, jotta nykyiset vesi-infrastruktuurit voidaan maksimoida parantamalla kastelutekniikoita niillä maaseutualueilla, joilla on erityistä vedentarvetta: ainoastaan tällöin voidaan ottaa käyttöön kysyntään perustuvia hallinnointimekanismeja ja pilaantumisen vähentämiseen tähtääviä suunnitelmia.
Initiatives must be coordinated so that optimum use can be made of existing water infrastructure by means of technical improvements to irrigation techniques in agricultural areas which have special water needs – this being the only way in which demand-management mechanisms can be introduced and pollution-reduction plans implemented.
Maatalouden ympäristökustannukset eivät suinkaan ole vähäiset, mutta niitä ei kuitenkaan oteta huomioon kasteluveden käyttäjien nykyisin maksamissa hinnoissa.
Agriculture entails appreciable environmental costs which are not reflected in the charges which irrigation farmers currently pay.
Kustannuksia on vaikea arvioida, joten ne on sisällytettävä veden kokonaishintaan harkiten ja luotettavaa menetelmää käyttäen.
Such costs are difficult to evaluate and the incorporation thereof into the overall price for water should be undertaken cautiously, using a reliable procedure.
Sitä varten, että kasteluveden käyttäjät ymmärtäisivät veden sosiaalisen arvon tai sen asianmukaisen hinnan, on olemassa tehokkaita vaihtoehtoja, kuten heidän oikeuksiensa tilapäinen luovuttaminen.
For the purpose of conveying a signal to farmers regarding the social value of the resource in question or the actual cost thereof, there are effective options such as the temporary transfer of their rights to other applicants.
Tästä syystä on välttämätöntä määritellä kustannukset täsmällisesti.
For this reason, steps must be taken to enable such costs to be quantified more accurately.
On tärkeää yhdenmukaistaa rakenteita ja perusteita, joilla määritellään niiden oikeudenmukainen arvo.
The harmonisation of structures and criteria for determining the true amount of those costs is essential.
Komissio ei ole käsitellyt seikkaperäisesti kannattamiensa periaatteiden vaikutusta kasteluveden hinnoitteluun, eikä se ole myöskään analysoinut hinnoittelun taloudellisia, agroekonomisia, ekologisia tai sosiaalisia seurauksia.
The Commission has made no study of the impact of the pricing principles it puts forward with reference to irrigation, nor does it analyse the likely social, economic, agri-economic and environmental implications of applying those principles.
Kasteluveden hinnoittelua voidaan harkita ainoastaan, jos otetaan huomioon maatilojen ja niiden olosuhteiden erot sekä niiden hydrologiset ja fyysiset ominaisuudet.
The application of pricing to water intended for irrigation purposes can be considered only if due account is taken of the various types of farm, the circumstances in which they find themselves and their water and physical characteristics.
Mahdollisten toimenpiteiden (viljelysuunnitelman muuttaminen, kastelupinta-alan supistaminen, vedenkäyttötapojen parantaminen maatiloilla, kastelutekniikoiden muuttaminen, kastelualueista luominen) laajuus ja tehokkuus määräytyy pikemminkin viimeksi mainittujen parametrien kuin vesivarojen kustannusten mukaan.
The scope and the effectiveness of the possible responses (modifications to the crop plan, a reduction in the size of the irrigated area, improvements to farmers’ water-management practices, modifications to irrigation techniques, abandonment of irrigation farming) will depend more on these parameters than on the cost of water resources.
Tämä merkitsee, että kasteluveden tehokkaassa hinnoittelussa on etsittävä mukautettuja ja joustavia ratkaisuja, jotka riippuvat suuresti kysyntää ja kysyntäjoustoa määräävistä tekijöistä: maatilojen koosta, tuotantosuunnasta, viljelykapasiteetista, kastelujärjestelmistä ja -tekniikoista, organisaatio- ja instituutiotasosta sekä veden saatavuudesta.
This means that effective irrigation-water pricing must seek suitable flexible methods of calculation which will depend to a large extent on a set of factors which determine the pattern of demand and the latter’s degree of elasticity: size of farms, nature of production, agronomic capability, irrigation systems and techniques, organisational and institutional level and availability of water.
Veden hinnoissa on perusluonteisia eroja Pohjois-Euroopan maissa ja Välimeren alueen maissa, joissa keinokastelu on välttämätön käytäntö.
As regards water prices there is an essential difference between the countries of northern Europe and those of the Mediterranean, in which irrigation is an unavoidable practice.
Veden hinnoittelun pohtiminen alueiden vedenkäyttötapojen kannalta vie aikaa ja edellyttää sellaista tilannekohtaista mekanismia, jossa otetaan huomioon, että monipuolinen maataloustuotanto ei olisi mahdollista tietyillä alueilla ilman keinokastelua ja että keinokastelu edistää maanviljelyn ja maaseutuasutuksen jatkumista sekä maaseudun säilymistä.
A shift in the approach to water pricing to take into account the way in which irrigation is practised in such countries will take time and will call for a mechanism which can be adapted to this state of affairs, bearing in mind that, in some regions, the absence of irrigated land will prevent diversified agricultural production whilst in others, irrigation enables farming to continue, thus providing jobs and ensuring that rural areas are cared for.
YMP:n ja puitedirektiivin tavoitteiden yhteensovittamisen tarve
The need to coordinate the CAP with the objectives contained in the framework directive
Nykyisessä YMP:ssä ei edistetä puitedirektiivin tavoitteiden saavuttamista, vaan siinä suositaan veden käyttöä ja keinokasteluun perustuvaa maanviljelyä, mikä voi toisinaan johtaa liikatuotantoon.
In its current form the CAP does not help to achieve the objectives laid down in the framework directive; on the contrary, it encourages water use and irrigation agriculture, on occasion for the production of surpluses.
Ohjelmien avulla voidaan vähentää kastelualueiden ympäristövaikutuksia ja veden nettokulutusta sekä edistää virtaamien ja liuenneiden aineiden valvontajärjestelmien käyttöönottoa sekä vesipalveluja.
Such programmes may help to reduce the environmental impact and the net water consumption of irrigated areas and to promote the introduction of schemes to monitor flows of water dissolved substances and water-related services.
YMP:n tulevien uudistusten suurena haasteena on maatalouden ympäristötoimien tehostaminen, jotta niihin sisällytettäisiin kasteluveden käytön järkeistämistä koskevat tavoitteet.
The major challenge of the future CAP reforms will be to strengthen agri-environmental measures with a view to incorporating irrigation-water rationalisation targets.
Näitä pyrkimyksiä ei voida erottaa tavoitteesta, joka koskee koko EU:n alueen kattavan monitoimisen maatalousmallin säilyttämistä, kuten joulukuussa 1997 kokoontuneessa Luxemburgin Eurooppa-neuvostossa todettiin.
This task cannot be divorced from the preservation of the multifunctional agricultural model covering the entire EU, as pointed out at the December 1997 Luxembourg Council.
Johdonmukaisuus edellyttää ensiksikin sitä, että selvitetään eurooppalaisen maatalousmallin sisältö ja laajuus sekä maatalouden monitoiminen tehtävä, myös sen ympäristönäkökohdat.
Consistency will depend primarily on the future clarification of the scope and content of this model and of the multifunctional role of agriculture, including the environmental component thereof.
Se edellyttää myös puitedirektiivin periaatteiden asianmukaista soveltamista.
Secondly, it will also depend on the correct application of the principles laid down in the framework directive.
Kestävässä maataloudessa on otettava huomioon vesipolitiikan periaatteet.
Sustainable agriculture must take on board the principles acknowledged in connection with water policy.
Tämä edellyttää, että muutetaan tiettyjä tukia, joiden vaikutukset ovat ristiriidassa vesivarojen suojeluun liittyvien ympäristötavoitteiden kanssa.
This will require a review of certain types of aid, the effects of which are contradictory to the environmental objectives of protecting water resources.
Samalla olisi tunnustettava heikoimmassa asemassa olevien maanviljelijöiden (perhetilojen) tai vedenhinnoittelupolitiikan takia uhattuina olevien alueiden oikeus korvauksiin erityisesti niillä Välimeren alueen maataloudelle hyvin tyypillisillä aloilla, jotka eivät nykyisin saa juuri lainkaan markkinatukia.
At the same time an entitlement to compensation must be acknowledged in the case of the most vulnerable categories of farmer (family-based farms) or certain regions which are more seriously threatened by an evolving water-pricing policy, particularly in those sectors (which are very common in Mediterranean agriculture) which these days barely receive market aid.
Lopuksi on tärkeää ulottaa markkinatukien täydentävät ympäristöehdot ( cross-compliance ) kasteluveden käytön järkeistämiseen tähtäävien ympäristötavoitteiden saavuttamiseen.
Lastly, market-aid cross-compliance measures must be extended to the achievement of environmental objectives leading to the rationalisation of water used for irrigation purposes.
Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta pyytää asiasta vastaavaa ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokuntaa sisällyttämään seuraavat osat päätöslauselmaesitykseen, jonka se myöhemmin hyväksyy:
The Committee on Agriculture and Rural Development calls on Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy as the committee responsible to incorporate the following paragraphs into its resolution.
1 kohta
Paragraph 1.
suhtautuu myönteisesti komission tiedonantoon "Hinnoittelupolitiikan avulla kestävämpään vesivarojen käyttöön" ja on komission kanssa sitä mieltä, että asianmukainen vedenhinnoittelupolitiikka voi toimia perusluonteisena kannustimena vesivarojen entistä tehokkaampaan ja kestävämpään käyttöön maataloudessa sekä vähentää tätä kautta ympäristöön kohdistuvaa kuormitusta ja vapauttaa vesivaroja muiden alojen käyttöön;
Welcomes the Commission Communication on pricing policies for enhancing the sustainability of water resources and agrees with the Commission that an appropriate water-pricing policy has an essential role to play in encouraging more efficient and sustainable use of water in agriculture which will enable pressure on the environment to be reduced and resources for other competing uses to be released.
2 kohta
Paragraph 2.
3 kohta
Paragraph 3.
pitää välttämättömänä, että YMP:ssä edistetään puitedirektiivin mukaisen uuden vesipolitiikan tavoitteiden saavuttamista, jotta edettäisiin kohti sellaista maataloutta, jossa noudatetaan kestävän kehityksen mallia ja joka on "monitoimista" sekä turvaa eurooppalaisen maatalousmallin ja alueiden välisen yhteenkuuluvuuden; kiinnittää huomiota siihen, ettei hinnoittelu saisi olla este, joka rajoittaa ja heikentää eurooppalaisten maataloustuotteiden kilpailukykyä kolmansien maiden maataloustuotteisiin verrattuna;
Considers that the CAP must help to achieve the objectives laid down in connection with the new water policy set out in the framework directive, so that a gradual shift can be made to a form of agriculture which is in accordance with a sustainable-development model and which performs a 'multifunctional' role including the protection of the European agricultural model and of cohesion between the various EU regions; points out that pricing must not be an obstacle which restricts European agricultural products and makes them less competitive than those of third countries.
4 kohta
Paragraph 4.
5 kohta
Paragraph 5.
toteaa, että kasteluveden taloudellisia ja ympäristökustannuksia on käsiteltävä erikseen, jotta kustannusten kattamiseen liittyvät tavoitteet voitaisiin vähitellen saavuttaa; katsoo, että ympäristökustannusten laskeminen on monimutkaista, joten ne on arvioitava kontrastiivisten tieteellisten tutkimusten perusteella ja luotettavaa menetelmää käyttäen; katsoo, että taloudellisissa kustannuksissa on otettava huomioon kaikki mahdolliset poikkeusolot, kuten kuivuus tai muut syyt, jotka estävät kasteluveden tavanomaisen toimituksen;
Points out that the financial, environmental and resource costs of irrigation farming require differential treatment if gradual-recovery objectives are to be achieved; considers that, in view of the complexity of quantifying environmental costs, the latter should be evaluated on the basis of independent sets of scientific research, using reliable methods; considers that financial costs must take into account all possible exceptional circumstances such as droughts or other causes which prevent a normal supply of irrigation water.
6 kohta
Paragraph 6.
7 kohta
Paragraph 7.
korostaa, että on tärkeää ottaa käyttöön asteittainen, avoin ja paikallisia tarpeita vastaava kasteluveden hinnoittelupolitiikka; pitää välttämättömänä, että tällöin annetaan asianmukaista tietoa kasteluveden käyttäjille ja edistetään heidän aktiivista osallistumistaan, jotta he tietäisivät ja hyväksyisivät taloudelliset ja ekologiset kannustimet asianmukaisesta hinnoittelusta saatavan säästön perusteella; pitää niin ikään välttämättömänä, että näitä toimenpiteitä täydennetään optimoimalla kasteluinfrastruktuurit ja -tekniikat, parantamalla maaseudun aluesuunnittelukäytäntöjä sekä luomalla kasteluveden käyttäjien yhteistyötä suosiva ympäristö vesivarojen tehokasta käyttöä varten;
Stresses the importance of introducing an irrigation-water pricing policy progressively, transparently and in a way which is suited to local needs; considers that the implementation of such a policy must be accompanied by a suitable policy for informing and actively involving irrigation farmers which will enable them to acquire a knowledge of and accept the economic and environmental incentives based on the savings to be derived from the correct application of pricing; considers furthermore that these measures must be supplemented by the optimisation of irrigation infrastructure and techniques, improvements to rural planning practices and an environment which encourages cooperation amongst irrigation farmers with a view to efficient water management.
8 kohta
Paragraph 8.