natgillin/translations-raw huggingface dataset:
– ottaa huomioon työjärjestyksen 86 artiklan ja 97 artiklan 7 kohdan,
- having regard to Rules 86 and 97(7) of its Rules of Procedure,
– ottaa huomioon kehitysyhteistyövaliokunnan suosituksen sekä ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan ja teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan lausunnot ( A5‑0412/2001 ),
- having regard to the recommendation of the Committee on Development and Cooperation and the opinions of the Committee on Foreign Affairs, Human Rights, Common Security and Defence Policy and the Committee on Industry, Energy and Research ( A5‑0412/2001 ),
PERUSTELUT I. LOMÉSTA COTONOUHUN: MITÄ ON OPITTU?
EXPLANATORY STATEMENT I. FROM LOMÉ TO COTONOU: WHAT ARE THE LESSONS TO BE LEARNED?
A. LOMÉN SOPIMUKSEN ALKUPERÄINEN TARKOITUS
A. LOMÉ’S ORIGINALITY
Yhdeksän Euroopan unionin jäsenvaltion ja 46 Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtion vuonna 1975 allekirjoittama ensimmäinen Lomén yleissopimus tarjosi mallin moniulotteiselle (samanaikaisesti sekä kehitysavun että kauppasuhteet kattavalle) ja sopimuksenmukaiselle (viisivuotinen rahoitustuki takasi, että voitiin ennakoida varojen kulumista AKT-valtioiden ohjelmiin ja suunnitella kehityshankkeita pitkällä aikavälillä) kehitysyhteistyölle kahden sellaisen valtioryhmän välillä, joilla oli erilainen yhdentymisaste EU on muodostunut on pitkän yhdentymisprosessin tuloksena, kun taas AKT-valtioiden ryhmän yhtenäisyys perustuu ennen kaikkea sen suhteisiin Euroopan unionin kanssa. .
The first Lomé Convention was signed in 1975 by 46 African, Caribbean and Pacific countries and the nine Member States of the European Community.
Yhteistyön teki erikoiseksi ennen kaikkea ajatus kumppanuudesta, jossa kaikki allekirjoittajavaltiot olisivat tasavertaisia ja jossa kunnioitettaisiin niiden suvereniteettiä ja yhteisiä etuja.
It created a model of development cooperation that was interregional (between two groups of countries at different levels of integration The EU is the result of a long process of integration whereas the ACP group is primarily bound together by its relations with the European Union. ), multidimensional (covering both development aid and trade), and contractual (it was concluded for five years and the overall budget provided the guaranteed funding essential for the ACP countries’ strategy and long-term planning of their development projects.
Kumppanuus konkretisoitui AKT:n ja EU:n yhteisissä toimielimissä AKT-EU-ministerineuvosto, AKT:n ja EU:n yhteinen edustajakokous ja AKT-EU-suurlähettiläskomitea. .
The most original feature of this cooperation was the idea of partnership, which conferred equality between the signatories and respect for their sovereignty and their mutual interests, and which was given practical form by the ACP-EU joint institutions The ACP-EU Council of Ministers; the ACP-EU Joint Assembly; the Committee of Ambassadors. .
Yhteisön jäsenvaltioiden todellisena päämääränä oli luoda Lomén kautta toimintakehys suhteille itsenäistyneiden entisten siirtomaidensa kanssa.
In fact the Member States’ aim, via Lomé, was to devise a framework for their relations with their former colonies, now independent.
Kansainvälinen poliittinen tilanne, jota kärjistivät kehitysmaiden vaatimukset maailman talousjärjestelmän uudistamisesta, vaikutti voimakkaasti Lomén yleissopimuksen luonteeseen.
The Lomé Convention has been substantially influenced by the international context, which has been dominated by the developing countries’ claims in favour of a new world economic order.
Yhteistyön johtoajatuksena olivat suvereniteetin, tasavertaisuuden, keskinäisen riippuvuuden ja kumppanuusvaltioiden omien kehitysmahdollisuuksien avainkäsitteet.
The key concepts of sovereignty, equality, interdependence and endogenous development constituted the main thread of cooperation.
Kehitysapuohjelmat, ei-vastavuoroiseen etuuskohteluun perustuvat kauppajärjestelyt, joihin liittyivät erilaiset tuotekohtaiset pöytäkirjat, sekä alkutuotannon tuotteista saatavien vientitulojen vakauttamisjärjestelmät (Stabex ja Sysmin) muodostivat yhtenäisen kehitysstrategian, joka perustui pohjoisen ja etelän välisten rakenteellisten erojen vähentämiseen.
Aid to planned development, the preferential and non-reciprocal trade system, accompanied by various product-related protocols, and the mechanisms for stabilising export income on primary products (Stabex and Sysmin) formed a coherent development strategy based on reduction of North-South structural inequalities.
B. EHDOLLISUUDEN ASTEITTAINEN LISÄÄMINEN YLEISSOPIMUKSIIN 1.
B. NEW CONDITIONS IN SUCCESSIVE CONVENTIONS 1.
Kahta ensimmäistä Lomén yleissopimusta hallitsi poliittisen puolueettomuuden periaate.
In the first two Lomé Conventions the principle of political neutrality prevailed.
Yhteisön neuvottelijat esittivät ihmisoikeuslausekkeen sisällyttämistä neljänteen Lomén yleissopimukseen vasta vuonna 1989 tapahtuneen Berliinin muurin murtumisen ja sitä seuranneiden maailmanlaajuisten geopoliittisten mullistusten jälkeen (5 artikla).
It was only after the fall of the Berlin Wall in 1989 and the subsequent world geopolitical upheavals that the European negotiators asked for a human rights clause in Lomé IV (Article 5).
Tarkistetussa neljännessä Lomén yleissopimuksessa poliittista ulottuvuutta laajennettiin vielä demokratian ja oikeusvaltion periaatteisiin ja hyvään hallintotapaan, ja sitä vahvistettiin ottamalla käyttöön yksipuolisia seuraamuksia (jopa tuen keskeyttämisuhka) näitä periaatteita rikkoville AKT-valtioille (neljännen Lomén yleissopimuksen 366 a artikla, nyt Cotonoun yleissopimuksen 96 artikla).
In Lomé IVa the political dimension has been extended to respect for democratic principles, the rule of law and good management of public affairs, and strengthened with the introduction of unilateral sanctions (which can go as far as suspension of aid) against ACP states that breach these principles (Article 366a of Lomé IV, taken over in Article 96 of Cotonou).
Ongelmana on, että tämä poliittinen ehdollisuus on pelkästään yksisuuntaista.
The problem is that the political conditions are one-way.
Jos AKT-valtioiden kansalaisten ihmisoikeuksia loukataan EU:ssa, niillä ei ole minkäänlaisia keinoja määrätä seuraamuksia yhteisön jäsenvaltioille.
When the human rights of ACP nationals in the EU are flouted, the ACP partners have no way of penalising the European countries.
Näitä ei myöskään voida asettaa vastuuseen sosiaalis-taloudellisten oikeuksien loukkauksista, joita tapahtuu muuallakin kuin AKT-valtioissa.
Moreover, breaches of socio-economic rights, which are not only found in the ACP countries, cannot be penalised.
Seuraamuksia on sitä paitsi usein langetettu vähintäänkin puolueellisesti ja sellaisten arviointiperusteiden pohjalta, jotka eivät suinkaan ole avoimia ja objektiivisia.
Above all, sanctions have often been applied according to criteria that lack transparency and objectivity, and in an unbalanced way to say the least.
Lisäksi AKT-valtioiden ihmisoikeuksien edistäminen on usein jäänyt pelkän vaalijärjestelyavun varaan.
Furthermore, promotion of human rights in the ACP countries has often been reduced to the mere fact of holding elections.
EU:n politiikka onkin vaarassa edistää näennäisdemokratiaa, koska näiltä valtioilta puuttuvat kokonaan edellytykset vapaiden ja yhtäläisten vaalien järjestämiseen ja sellaisen kokonaisvaltaisen demokratisoimispolitiikan noudattamiseen, joka koskisi koko yhteiskuntaa.
In the absence of conditions conducive to free and fair elections and a comprehensive policy to democratise all aspects of society, there is a risk that the EU’s policy is providing backing for a façade of democracy.
Taloudelliset ja kaupalliset näkökohdat
Economic and trade aspects
Lomén yleissopimuksen tavoitteena oli katkaista emämaiden ja entisten siirtomaiden välinen side tukea lopettamatta.
The Lomé Convention was intended to break the ties between the colonial countries and their former colonies but has not put an end to the associated aid.
Euroopan kehitysrahastolle (EKR) ei osoiteta määrärahoja unionin talousarviosta; sitä ylläpidetään jäsenvaltioiden suorilla maksuosuuksilla, ja sitä hallinnoi jäsenvaltioiden edustajista koottu komitea.
There is no budget for the European Development Fund; it is funded by direct contributions from the Member States and administered by a committee made up of their representatives.
Sen vuoksi rahaston hankkeiden toteuttaminen edellyttää usein julkisten hankintasopimusten tekemistä eurooppalaisten yritysten kanssa.
Consequently, projects are often carried out on the basis of public contracts awarded to European companies.
Jotta tuki olisi mahdollisimman tehokas, sen myöntämisedellytyksiä on uudistettu asettamalla tuelle yhä enemmän taloudellisia ehtoja.
Efforts to make aid effective take the form of reform of allocation criteria, which increasingly seems to entail economic conditions.
Kolmannessa Lomén yleissopimuksessa hanketukia alettiin vähitellen korvata alakohtaisilla ohjelmatuilla ja määrärahat pyrittiin kohdentamaan vain pienelle joukolle aloja tuen pirstoutumisen välttämiseksi.
In Lomé III, aid for projects gave way to aid for sectoral programmes, intended to concentrate aid on a limited number of sectors, to avoid spreading it too thinly.
Varsinainen käännekohta oli kuitenkin Afrikan erityisohjelman (tai alakohtaisen tuontiohjelman) hyväksyminen kolmannen Lomén yleissopimuksen yhteydessä.
But the real turning point came with the Lomé III Special Programme for Africa (or sectoral import programme), which is in fact aid towards balance of payments equilibrium.
Rakennesopeutusohjelmat johtivat siihen, että Lomén yleissopimuksen painopiste siirtyi pitkän aikavälin kehitystoimista lyhyen aikavälin sopeutustoimiin, rakenneuudistuksista ja yhteiskunnallisista uudistuksista talous- ja rahapoliittisiin toimenpiteisiin, kumppanivaltioiden omien kehitysmahdollisuuksien tukemisesta kaavamaisten politiikkojen soveltamiseen, yhteistyökumppaneiden tasavertaisuudesta yhteisön valta-asemaan ja sopimuksenmukaisuudesta ehdollisuuteen.
The structural adjustment programmes have taken the Lomé Convention from long-term development to short-term adjustment, from structural and social reform to economic and monetary contingency measures, from seeking endogenous and locally centred development to application of stereotyped policies, from equality between partners to European domination, from contracts to conditions.
Ennen kaikkea nämä käytännöt rajoittivat AKT‑valtioiden vapautta määritellä oma kehityspolitiikkansa.
These practices have limited the ACP countries’ freedom of choice in defining their development policies.
"Yhteistyökumppanit" alkoivat omavaltaisesti määrätä AKT-valtioiden politiikkojen toteuttamisesta, tuen hallinnoinnista ja ohjelmien seurannasta ja arvioinnista.
Their ‘partners’’ sovereignty has made itself felt in implementing these policies, in management of their aid, and in monitoring and assessing their programmes.
AKT-valtioiden ja EU:n suhde muuttui avoimeksi valtasuhteeksi.
Relations between the ACP and the EU have openly taken on the appearance of those between dominator and dominated.
Lomén yleissopimuksen perusperiaatteista luovuttiin.
The Lomé Convention has lost its basic principles.
Tuen saannille asetettiin sellaisia taloudellisia tai poliittisia edellytyksiä, joiden avulla avunantajavaltiot saattoivat vakiinnuttaa vapaakauppaan perustuvan kehitysmallinsa.
The conditions for granting aid, whether economic or political, have allowed the donor countries to impose their free trade model of development.
Näin neljään peräkkäiseen Lomén yleissopimukseen sisällytettiin aina uusia ulottuvuuksia ja erilaisia määräyksiä asettamatta lainkaan kyseenalaisiksi niitä rakenteellisia tekijöitä, jotka ovat vaikuttaneet AKT-valtioiden köyhtymiseen.
The four successive Lomé Conventions have thus incorporated new dimensions and packed in various provisions without tackling the structural factors that have contributed to the ACP countries’ impoverishment.
C. POLIITTISEN ARVION PUUTTUMINEN LOMÉN SOPIMUKSEN TÄYTÄNTÖÖNPANOSTA
C. NO POLITICAL ASSESSMENT OF LOMÉ
Kun kehitysyhteistyötä tarkastellaan 40 vuotta kestäneen monen- ja kahdenvälisen yhteistyön jälkeen, tulokset ovat yleisesti ottaen turhauttavia.
After 40 years of multilateral and bilateral cooperation, then assessment of development aid generally remains disappointing.
Lomén yleissopimuksella ei ole onnistuttu parantamaan AKT-valtioiden taloudellista, sosiaalista ja poliittista tilannetta.
The Lomé Convention has not succeeded in improving the ACP countries’ economic, social and political situation.
Köyhyys on päinvastoin lisääntynyt entisestään useimmissa AKT-valtioissa, ja tilannetta ovat kärjistäneet erilaiset välikohtaukset ja ympäristön pilaantuminen, jotka saavat väestön muuttamaan maasta.
On the contrary, poverty in most ACP countries has increased, aggravated by the outbreak of conflicts and environmental degradation that has led to exodus.
Tästä on tuloksena humanitaarisen hätäavun lisääntyminen, jolla viime kädessä korvataan pitkän aikavälin kehityspolitiikan epäonnistumista.
This has led to an increase in emergency humanitarian aid, which ultimately conceals development policies’ long-term failure.
Teollisuusmaiden ja kehitysmaiden välinen kuilu kasvaa jatkuvasti, kuten myös rikkaan ja köyhän väestön väliset erot niin kehitysmaissa kuin teollisuusmaissakin.
The gap is widening not only between the industrialised countries and the countries of the south, but between rich and poor people within the countries of the south (and within the countries of the north, too).
UNDP:n raportin mukaan 85 prosenttia kokonaistulosta menee 20 prosentille maailman väestöstä, kun taas 20 prosenttia köyhimmästä väestöstä saa siitä vain 1,4 prosenttia.
According to the UNDP, 20% of the world’s population possesses 85% of the global income, while 20% (the poorest) receive only 1.4%.
Noin 600 miljoonaa ihmistä joutuu tulemaan toimeen alle dollarilla päivässä, toisin sanoen köyhyysrajan alapuolella.
600 million people live on less than a dollar a day – below the poverty threshold.
AKT-EU-yhteistyö ei siis tuottanutkaan toivottuja tuloksia, ja sen vuoksi kumppanuussopimuksen uudistaminen on herättänyt paljon keskustelua.
As ACP-EU cooperation has not borne fruit as hoped, there have been numerous debates on renewal of the partnership.
Onko tämän "epäonnistumisen" syitä kuitenkaan toden teolla pohdittu?
But has this ‘failure’ really been investigated?
Sisäiset tekijät: toimimaton yhteistyö a) Menettelyjen tehottomuus
Internal factors: why cooperation has not worked (a) Inefficient procedures
b) Julkisten varojen ja ulkomaanavun huolimaton hoito
(b) Poor management of national funds and international aid funding
Tähän perusteeseen vedotaan usein.
This argument has often been invoked.
Tuen käyttö ulkomaanvelan maksuun tai julkisen talouden alijäämän vähentämiseen ei myöskään ole edistänyt väestön yhteiskunnallista kehitystä.
But use of aid to reimburse foreign debt or reduce the government deficit has also not helped social development in the countries concerned.
Perimmäisenä syynä on kuitenkin demokraattisen keskustelun ja valvonnan puute.
It a question of lack of debate and of democratic control.
Kehitysyhteistyöstä tuli asiantuntijahanke, jossa hallitukset tekivät päätöksiä kansainvälisen painostuksen alaisina ilman kohdeväestöjen suostumusta.
Development cooperation has become a matter for experts, where decisions are taken by governments under international influence, without the consent of the people concerned.
Kehittämistyön on kuitenkin oltava koko yhteiskunnan hanke, josta kansalaiset päättävät yhdessä kaikilla päätöksentekotasoilla.
Development ought to be based on a plan for society decided jointly by the people concerned at all levels.
Vain moniarvoinen ja osallistava lähestymistapa voi johtaa paikallisväestön kannalta kestävään kehitykseen.
Only a pluralist and participatory approach can activate sustainable development for people in the localities concerned.
c) AKT-valtioiden ryhmän yhteenkuuluvuus
(c) Cohesion of the ACP group
Ensimmäisen Lomén yleissopimuksen allekirjoittamishetkellä kolmas maailma oli vielä yhtenäinen ja solidaarinen 77 kehitysmaan ryhmä ("Group of 77"), johon AKT-valtiotkin kuuluivat.
When the first Lomé Convention was signed, the Third World was united in solidarity in the Group of 77, which included the ACP countries.
Myöhemmin AKT-valtioiden välinen hajaannus kasvoi maantieteellisten, kielellisten ja kehityserojen vuoksi, ja AKT-valtioiden ryhmän päätöksentekovalta ja arvovalta neuvotteluissa heikkeni.
Divisions among the ACP countries, along geographical, language and development lines, have subsequently been accentuated and the ACP Group has lost its weight in negotiations and its decision-making power.
Ulkoiset tekijät: epäjohdonmukainen kehitysyhteistyöpolitiikka epävakaassa kansainvälisessä järjestelmässä
External factors: lack of consistency in development policies in an unbalanced international system
On tärkeää pitää mielessä, että Lomén yleissopimus syntyi yhteisön jäsenvaltioiden tarpeesta määritellä uudestaan suhteensa entisiin siirtomaihin osallistumalla AKT-valtioiden kehittämiseen.
It is important to remember that the Lomé Convention was born of the wish of European countries to redefine their relations with their former colonies by becoming involved in the ACP countries’ development.
Tämä geostrateginen vaikutin on kuitenkin menettänyt vähitellen merkitystään yhteisön jäsenvaltioissa etenkin sen jälkeen, kun Neuvostoliitto hajosi.
But this geostrategic interest has gradually lost its relevance for the European states, especially after the fall of the Soviet bloc.
Euroopan yhteisö suuntautui itään, ja sen laajentumisjärjestyksessä AKT-vyöhykkeen valtiot pudotettiin toiselle tai jopa kolmannelle sijalle (Välimeren valtioiden jälkeen).
The European Community has turned towards the east and the prospects for enlargement have relegated the ACP countries to the second and possibly third division (behind the Mediterranean countries).
Tältä osin on syytä korostaa, ettei kymmenen eniten yhteisön tukea saavan valtion joukossa ole ainuttakaan AKT-valtiota.
It is a revealing fact that there are no ACP countries among the ten leading beneficiaries of Community aid.
a) Maailmankaupan rakenteellinen epätasapaino
(a) The structural imbalance of world trade
Entiset siirtomaavallat loivat AKT-valtioiden elinkeinorakenteet omien väestöjensä tarpeisiin, ja ne perustuvat harvojen raaka-aineiden tuotantoon ja vientiin.
The ACP countries’ economic structures, set up by the former colonial powers to meet the needs of their populations, are based on the production and export of a limited number of raw materials.
Nämä perustuotteet, joilla on heikko jalostusarvo, ovat yhä liian halpoja maailmanmarkkinoilla, ja ulkomaankaupan vaihtosuhde on heikentynyt jatkuvasti 1970-luvulta lähtien.
These commodities, which have a low value-added, remain very cheap on the world market, indeed terms of trade have deteriorated since the 1970s.
AKT-valtiot puolestaan hankkivat EU:n markkinoilta teollisuustuotteita.
Conversely, the ACP countries buy manufactured goods in the European market place.
Kauppataseen epätasapaino lisää AKT-valtioiden riippuvuutta ulkomaanavusta ja velkaannuttaa niitä entisestään.
This inequality in the balance of trade increases the ACP countries’ dependence on external aid and aggravates their debt situation.
Kehitysyhteistyö on vain lujittanut tätä eriarvoista kansainvälistä kauppajärjestelmää sen sijaan, että se olisi ohjannut kehitysmaiden taloutta vastaamaan paikallisväestön keskeisiin tarpeisiin.
Development cooperation has only perpetuated this unequal system of international trade, instead of redirecting the developing countries’ economies to meet local people’s vital needs.
b) Kolmiosainen toimintamalli: velanhoito, rakennesopeutus ja kaupan vapauttaminen
(b) Debt, structural adjustment and liberalisation
Kehitysmaiden ja erityisesti Afrikan maiden talouksien velkataakka on kasvanut jatkuvasti.
The burden of debt on the southern countries’ economies, especially the African countries, has increased still further.
Kehitysmaiden ulkomaanvelka on 30 vuodessa kasvanut 50 miljardista dollarista 2 500 miljardiin dollariin.
In 30 years, the southern countries’ external debt has increased from $ 50 000 000 000 to $ 2 500 000 000 000.
Vuonna 1999 velanhoidon osuus oli 300 miljoonaa dollaria, kun julkisen kehitysavun määrä jäi alle 50 miljardiin dollariin (0,24 prosenttia OECD-valtioiden BKT:stä).
In 1999 debt servicing represented $ 300 000 000, whereas public development aid did not exceed $ 50 000 000 000 (0.24% of the OECD countries’ GDP).
UNDP on kuitenkin laskenut, että 40 miljardia dollaria vuodessa riittäisi köyhien maiden elintarvikkeiden, juomaveden, koulutuksen ja terveydenhuollon varmistamiseen.
The UNDP has calculated that $ 40 000 000 000 a year is required for food, water, education and health care in the poorest countries.
Vähiten kehittyneet maat (joista 40 on AKT-valtioita) kuluttavat lähes 40 prosenttia BKT:stään pelkästään velanhoitoon sosiaalipuolen investointien kustannuksella, vaikka jälkimmäiset olisivat välttämättömiä näiden valtioiden kestävän kehityksen kannalta.
The least advanced countries (40 of which are in the ACP) allocate nearly 40% of their GDP to debt servicing alone, to the detriment of investments in social services, which are essential for their sustainable development.
Saharan eteläpuoliset Afrikan maat lyhentävät velkaansa vuosittain 15 miljardilla dollarilla, mikä on neljä kertaa enemmän kuin mitä ne kuluttavat terveydenhuoltoon ja koulutukseen.
Every year sub-Saharan African pays back $ 15 000 000 000, four times more than it spends on health and education.
Lähes kaikki kehitysmaiden varat kuluvat siis velanhoitoon.
Thus debt absorbs almost all the southern countries’ resources.
Ulkomaanvelka on todellisuudessa teollisuusmaiden keino pitää kehitysmaita vallassaan.
In reality, debt provides a way for the northern countries to dominate and control the southern countries.
Velkojamaat käyttävät sitä hyväkseen harjoittaakseen velallismaissa ankaraa politiikkaa rakennesopeutusohjelmissa, joilla pyritään palauttamaan maksutaseen tasapaino etenkin yksityistämisillä ja budjettirajoituksilla.
It is used by creditor countries to impose austerity policies on debtor countries as part of structural adjustment programmes aimed at restoring balance of payments equilibrium, notably by privatisation and budget restrictions.
Nämä politiikat eivät suinkaan ole parantaneet talouskehitystä eivätkä vahvistaneet sosiaalista yhteenkuuluvuutta, vaan lisänneet sosiaalista syrjäytymistä ja ekosysteemien tuhoutumista.
Far from improving economic development and strengthening social cohesion, these polices have contributed to social exclusion and the deterioration of eco-systems.
Mikä pahinta, uudistuksilla on kyseenalaistettu valtiovallan rakenteiden laillisuus, mikä on aiheuttanut rakennepoliittista epävakautta ja rajua valtiollista ja yhteiskunnallista hajaannusta, joka on usein johtanut selkkauksiin (kuten viimeksi Kongossa, Sierra Leonessa, Liberiassa, Angolassa jne.).
More seriously, by undermining the legitimacy of state structures, these reforms have led to built-in political instability and a stark disintegration of the state and society, often sources of conflict (as recently in the Congo, Sierra Leone, Liberia, Angola, etc.).
Tuen ehdollisuus on johtanut myös kehitysmaiden markkinoiden avaamiseen: tietyt AKT‑valtiot on velvoitettu peruuttamaan kaikki maataloustuet IMF:n ja Maailmanpankin lainaehtojen mukaisesti.
The conditions have also forced the opening of southern markets: some ACP states have been obliged to cancel all forms of support to farmers in order to comply with IMF and World Bank loan terms.
Tämä on kuvaava esimerkki kahden eriarvoisen osapuolen välisen vapaakaupan haitallisista vaikutuksista, ja se osoittaa, että kehitysmaiden markkinoiden avaaminen aiheuttaa vain hajaannusta ja heikentää niiden alkuasteella olevia talouksia ja teollisuutta.
This is a revealing example of the harmful effects of free trade between two unequal parties and shows that opening the southern countries markets can only serve to dismantle and weaken their economies and nascent industries.