natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF) muistuttaa, että vuosien 1975 ja 2000 välisenä aikana maailmassa on ollut noin 120 raha- ja talouskriisiä, kun talouskriiseiksi lasketaan tilanteet, joissa rahan arvo heikkenee yli 25 prosenttia vuodessa.
The International Monetary Fund (IMF) reminds us that from 1975 to 2000 the world has gone through some 120 monetary crises, defined as depreciation of a currency by more than 25% in the course of a year.
Huomattavaa on, että lähes puolet talouskriiseistä on tapahtunut kelluvan valuuttakurssin talousjärjestelmissä.
It is noteworthy that nearly half of such monetary crises have happened under flexible exchange-rate systems.
Uusi vuosisata tuo tullessaan uusia kriisejä.
The 21st century will undergo other crises.
Vaikka ihmiskunta ei voikaan kokonaan niitä välttää, on kuitenkin löydettävä keinot kriisien voimakkuuden ennakoimiseksi ja niiden hallitsemiseksi paremmin.
If the human race can never completely avoid them, there is all the more reason to try to anticipate the severity of such crises and manage them more effectively.
Epätäydelliset markkinat
The imperfect market
Itse kuulun niihin, jotka uskovat, että jo siitä alkaen, kun ihmiskunta otti ensimmäiset haparoivat askeleensa kohti järjestäytynyttä yhteiskuntaa, markkinat ovat olleet kaupankäynnin luonnollisin paikka.
Your rapporteur is a firm believer that ever since human beings made their first stumbling efforts at intelligent organisation, the market has been the most natural venue of exchange.
Koska ihminen tavoittelee yleensä omaa etuaan, täydellisiä markkinoita, joilla vaikuttaisivat ainoastaan järkevät ja solidaariset ennakko-odotukset ja toimet, ei ole olemassakaan.
Since man tends generally to pursue his own interests, the perfect market, motivated solely by rational and socially interdependent expectations and behaviour, does not exist.
Taloudellisen epävakauden riski on siis talousalan toiminnalle luontainen.
The risk of financial instability thus remains inherent in the operation of the economy.
Kaikkien kriisien perimmäinen syy on ihmisten kollektiivisessa psykologisessa käyttäytymisessä, joko liiallisessa optimismissa tai liiallisessa pessimismissä.
The ultimate cause of all crises is changes in the collective psychology of men, in the form of an excess either of optimism or pessimism.
Ihmiset haluavat uskoa yhdessä samaan illuusioon.
Human beings like to share belief in the same illusions.
Maailmassa, jossa tulevaisuus on aina epävarma, markkinoilla menestystä saavuttaneiden toimijoiden käyttäytymisen matkiminen vaikuttaa järkevältä.
In a universe exposed to an ever uncertain future, it seems rational to imitate the behaviour of those performers on the market who have been the most successful.
Yksilöllisten järkevien käyttäytymistapojen yhdistelmä johtaa kuitenkin usein järjenvastaiseen kollektiiviseen käyttäytymiseen.
But the sum of individual rational behaviours can often add up to an irrational form of collective behaviour.
Kansainvälisten rahoituspalvelujen kehittyminen on kiistatta johtanut markkinoiden tehokkuuden kasvamiseen ja rahavarojen parempaan kohdentamiseen.
The development of international financial services has led undeniably to greater efficiency of markets and better allocation of resources.
Pääomien täydellinen liikkuvuus ruokkii kuitenkin epävakautta (de Boissieun sanoin).
But 'perfect mobility of capital feeds instability' (de Boissieu).
Riskit tulisi kohdentaa yhtä onnistuneesti kuin rahavarat.
Sound allocation of resources must be matched by sound allocation of risks.
Rahoitusmarkkinat eivät kuitenkaan koskaan voi jakaa kaikkia riskejä.
Which is not to say that financial markets will ever be able to spread all risks perfectly evenly.
Lukuisten mikro- ja makrotaloudellistenkin päätösten yhteisvaikutuksista tulee yksinkertaisesti arvaamattomia yhä maailmanlaajuisemmassa taloudessa.
The interactions of a multiplicity of micro- and macro-economic decisions become quite simply incalculable in an increasingly globalised economy.
Tulos on aina ennalta arvaamaton ja yllätyksellinen.
The result will always include the unforeseen and the unforeseeable.
1990-luvulla alkanut kansainvälinen rahoitusalan kasvu on vaikuttavaa.
The acceleration in international financial activity since the 1990s has been impressive.
Mainittakoon joitakin esimerkkejä: Kansainvälinen järjestelypankki (BIS) arvioi, että kansainvälisillä markkinoilla pörssissä välitetyt arvopaperit (nimellismäärät vuoden lopussa) ovat lähes kaksinkertaistuneet vuosien 1993 ja 1998 välillä, nousten 7 770 miljardista dollarista 13 550 miljardiin dollariin.
The BIS for example estimates that instruments traded in stock exchanges on international markets (end-of-year notional amounts) practically doubled between 1993 and 1998, from 7 770 to 13 550 billion dollars.
"Kansainvälisen swap- ja johdannaisyhdistyksen” (International Swaps and Derivatives Association) mukaan pörssin ulkopuolisten välineiden kauppa (swapit, vaihdannaisoptiot ja niin edelleen) on kasvanut 8 475 miljardista dollarista 50 997 miljardiin dollariin vuosien 1993 ja 1998 välillä.
The International Swaps and Derivatives Association calculates that off-balance sheet transactions (swaps, exchange options, etc) soared from 8 475 to 50 997 billion dollars between 1993 and 1998.
Arvopaperikaupan määrä valuuttamarkkinoilla vaihtelee – edelleen BIS:n mukaan – 1 800:n ja 2 000 miljardin dollarin välillä päivässä , kun tavaroiden ja palveluiden kaupan vuosittaisen yhteissumman arvioidaan olevan noin 4 300 miljardia dollaria.
The volume of transactions on currency markets - again according to the BIS - oscillates between 1 800 and 2 000 billion dollars per day , whereas total annual trade in goods and services is estimated at some 4 300 billion dollars.
Harvinainen hyödyke: pääoma
A rare commodity - capital
Maailmanlaajuinen rahoitusala vaikuttaa siis olevan yhä enemmän irti reaalitaloudesta, jota sen on tarkoitus rahoittaa.
Globalised finance consequently can seem more and more disconnected from the real economy - which it is supposed to be financing.
Kiistämätön tosiasia on, että kansainväliset rahoitusalan transaktiot edustavat yhä suurempaa osaa rahankäytöstä.
There is no doubt that international financial transactions are playing a growing part in how money is used.
Tämä nopeuden kiihtyminen rahoitusalan piireissä on selvä epävakauttava tekijä.
That acceleration in speed of circulation in the financial sphere certainly makes for instability.
(Muistutettakoon, että rahamarkkinoilla tapahtuvien transaktioiden määrästä 80 prosenttia on operaatioita, joiden kesto on alle yhden viikon).
(Keep in mind that 80% of money market transactions by volume are for operations of less than one week's duration.)
Ei riitä, että nämä operaatiot leimataan keinotteluksi.
It will not do just to condemn these operations as speculative.
Voiton, varsinkin välittömän voiton hakeminen on kaikelle ihmisen toiminnalle ominaista, ja näin ollen ominaista myös mille tahansa talousjärjestelmälle.
The search for profit, especially instant profit, is inherent in all human activity and thus to any economic system.
Minkä tahansa yrityksen kehittämiseen tarvitaan pääomaa eli toisin sanoen voittoja, ja ilman voittoja ei puolestaan ole säästöjä.
The development of any human enterprise requires capital, and consequently profits, without which there can be no savings.
Pääomamarkkinat ovat rahoittamassa tätä harvinaista varantoa, jonka pääoma muodostaa.
Capital markets serve to allocate the resource, rare as it is, that capital constitutes.
Joillekin kertyvät säästöt tarkoittavat siis toisille pääomien riittämättömyyttä tai jopa niiden puutetta.
Insufficiency of capital, the shortage suffered by one party, can have its counterpart only in the savings of another.
Kaikki toimet rahoitusalalla kierrättävät säästöjä ja tekevät kannattavaksi eräiden säästämisen mahdollistaakseen taas toisten investoinnit.
All financial activities serve to recycle and reward savings to enable investment by others.
Voiton ennakointi puolestaan johtaa luottopyyntöihin.
The expectation of profit is what generates the demand for credit.
Rahan keksiminen johti siihen, että vaihtokauppa jaettiin erilaisiksi ja toistuviksi operaatioiksi.
The invention of money enabled barter and exchange to be subdivided into distinct and readily repeatable operations.
Rahoitusalan tekninen osaaminen, johon kuuluvat johdannaiset ja muut joskus kohumaineenkin saaneet innovaatiot, mahdollistavat tosiasiallisten taloudellisten transaktioiden jakamisen erillisiksi ja toistuviksi arvopapereihin liittyviksi rahaoperaatioiksi.
Financial engineering, including derivative products and other innovations with a sometimes notorious reputation, enables real economic transactions to be subdivided into distinct and repeatable money-of-account operations.
Riskien jakaminen
Division of risk
Pierre Jacquet’n mukaan rahoitusalan innovaatiot mahdollistavat riskin jakamisen useaan osatekijään ja näiden osatekijöiden vaihtamisen markkinoilla (...).
Pierre Jacquet argues that financial innovation makes it possible for risk to be broken down into distinct components and for those components to be exchanged on markets. ...
Ne tekevät siis taloudellisen toiminnan ja rahavarojen jakamisen helpommaksi.
It thus facilitates economic activity and resource allocation.
Ne johtavat kuitenkin taloudellisten transaktioiden ja riskien lisääntyvään monimutkaistumiseen, aiheuttaen siten sekä julkisille että suurten ryhmittymien sisällä toimiville yksityisille sääntely- ja valvontaviranomaisille huomattavia riskien seurantaan ja arviointiin liittyviä ongelmia... .
It also leads however to a growing complexity of financial transactions and risk-taking channels, thereby confronting the regulatory and supervisory authorities, be they public or private within large-scale groupings with serious monitoring and risk-assessment problems .
Maailmanlaajuisten yhdentyneiden ja likvidien rahoitusmarkkinoiden etujen arvostaminen ei saa kuitenkaan houkutella unohtamaan sen riskejä, joista sijoittajien lukumäärä ei ole suinkaan vähäisin aivan lähitulevaisuudessa.
Recognising the advantages of integrated and highly liquid global financial markets can be no excuse for ignoring the risks, not the least of which are the very short-term horizons of a good many investors.
Sijoittajia ei kannusteta tekemään syvällistä analyysiä sijoituskohteidensa todellisesta arvosta, jotta he voisivat maksimoida panoksensa muutamassa kuukaudessa, vaan pikemminkin yrittämään ennakoida muiden sijoittajien strategiat.
In seeking to maximise their return over a few months, investors have no incentive to engage in searching analysis of the real value of the assets in which they invest, but will concentrate instead on anticipating the strategy of other investors.
Osuva kuvaus Keynesin viljelemästä "kauneuskilpailun" ajatuksesta, jossa sijoittajia verrataan tuomariston jäseniin, joiden tehtävänä ei ole valita kaunein, vaan ennakoida muiden tuomareiden valinnat.
That approach exemplifies the 'beauty contest' analogy dear to Keynes, where financiers are compared to a panel of judges whose interest lies, not in choosing the most beautiful contestant, but in guessing which one the other judges will choose.
Tämä ympäristön matkiminen ja lammasmainen käyttäytyminen sai aikaan suurimman osan viime vuosien kriiseistä ja pahensi niitä.
It is mimicry, sheep-like behaviour, that has unleashed and aggravated the majority of crises in recent years.
Kriisien määrä on kiistämättä noussut rahoitusmarkkinoiden maailmanlaajuistumisen myötä.
There can be no denying that these have increased in number with the globalisation of financial markets.
Näiden lukuisten kriisien lähtökohtana on ollut yleensä ylivelkaantuminen joko julkisella tai yksityisellä sektorilla, jota on pahentanut markkinoiden yhtäkkiä irrealistisena pitämä valuuttakurssi.
The starting-point for recurrent crises has generally been over-indebtedness, be it in the public or private sector, exacerbated by an exchange rate suddenly perceived by the market as unrealistic.
Jälkikäteinen selvänäköisyys
Retrospective clairvoyance
Kriiseille ominaista on tuottaa epämääräisiä uhkia ja sillä hetkellä arvaamattomia riskejä.
A feature common to every crisis is that it will generate a climate of indeterminate fear and create risks impossible to calculate at the time.
Jälkikäteen löytyy aina asiantuntijoita ja muita viisaita tulkitsijoita selittämään, miksi tämän kaltaisen kriisin oli tapahduttava, ja kritisoimaan eri osapuolten valmistautumattomuutta, toimettomuutta ja vääriä reaktioita.
Subsequently, there will always be experts and other high-profile commentators to explain - after the event - why such and such a crisis had to happen, and to criticise the lack of preparation, inaction and wrong reactions of one and all.
Näin tapahtui pitkään länsimaisten talouspiirien suosiossa olleita ”Aasian tiikerimaita” horjuttaneiden peräkkäisten kriisien jälkeen.
So it was in the wake of the series of crises that hit the Asian 'tiger' economies - long the darlings of Western economic operators.
Kuinka voidaan unohtaa esimerkiksi korealaista valtavien yrityskokonaisuuksien järjestelmää ("chaebols") jälkikäteen kritisoidessa (ja amerikkalaisen painostuksen ajettua IMF:n toimimaan sen hajottamiseksi), että tämä yhtäkkiä häpäisty järjestelmä oli palvellut hyvin Korean taloutta 35 vuoden ajan?
In criticising, for example, the Korean 'chaebols' system after the event (and persuading the IMF under American pressure to work towards their dismantling), how could it be forgotten that the very same system, suddenly disgraced, had served the Korean economy well for 35 years?
Tästä Aasian maiden "rikostoveruuskapitalismia" koskevasta "jälkikäteisestä selvänäköisyydestä" huolimatta ei tulisi unohtaa, että rikkaiden maiden sijoittajat luottivat aluksi näihin maihin.
All this 'retrospective clairvoyance' about 'connivance capitalism' in the Asian countries must not allow it to be forgotten that investors in rich countries had at first shown every confidence in those countries.
Väitteet luotonsaajamaiden kätyrikapitalismista, avoimuuden puutteesta ja pankkijärjestelmän vaillinaisuudesta auttoivat kääntämään huomion muualle ulkomaalaisista velkojista, jotka eivät myöskään ehkä osoittaneet tarvittavaa valppautta lainojaan myöntäessään, sekä niistä, jotka voimakkaasti rohkaisivat Itä-Aasiaa aloittamaan pääoma- ja rahoitusmarkkinoiden nopean vapauttamisen (J. Stiglitz).
The allegations of crony capitalism, lack of transparency and defective banking systems in the borrowing countries have served to distract attention from foreign creditors who perhaps did not show the necessary prudence in making their loans, along with those who had strongly encouraged East Asia to undertake rapid liberalisation of capital and financial markets (J. Stiglitz ).
Aasian talouskriisien syynä eivät olleet "perinteiset" makrotalouden epätasapainotilat, kuten Meksikon tai Etelä-Amerikan kriiseissä (budjettivaje ja/tai liiallinen rahan liikkeelle lasku), vaan yksityisen sektorin liikainvestoinneista johtuva rahoitusalan ylikuumeneminen.
The financial crises in Asia were not caused by the textbook macroeconomic disequilibrium of the Mexican or South-American crises (budget deficits and/or excess money creation), but by financial excesses resulting from private sector over-investment.
Laajenevat kriisit
Crisis contagion
Dollareissa velkaantuminen lyhyellä aikavälillä usein riskialttiiden hankkeiden rahoittamiseksi pitkällä aikavälillä kansallisella valuutalla oli Aasian kriisit laukaissut tekijä.
Holing short-term dollar debt to finance long-term - and often high-risk - projects in national-currencies was the trigger that unleashed the Asian crises.
Markkinat ovat aina tapahtuneiden kohtuuttomuuksien uhreja.
The markets are always the victims of their past excesses.
Kun kriisi sitten puhkeaa, se muuttuu nopeasti laajenevaksi.
When a crisis explodes, it rapidly becomes contagious.
Thaimaasta leviämään lähtenyt kriisi laajeni lähes koko Aasiaan ja aiheutti jälkiseurauksia koko maailmassa.
Starting out in Thailand, this one affected practically the whole of Asia and had repercussions across the world.
Eräs 1900-luvun lopun kriisien tunnusmerkkejä on niiden leviäminen sellaisista maista toisiin, joilla – kuten Venäjällä ja Brasilialla – ei ole merkittäviä keskinäisiä kaupallisia tai rahoituksellisia suhteita.
One of the hallmarks of the crises of the end of the twentieth century has been their spread from one country to another, including, as with Russia and Brazil, countries having no significant trading or financial links with each other.
Kohtuuton optimismi aiheuttaa kriisin tietyssä maassa ja johtaa kohtuuttomaan pessimismin aaltoon muissa maissa.
But an excess of optimism engendering a crisis in one country immediately elicits an excess of pessimism that can affect other countries.
Samat toimijat, joita pidetään "älykkäinä", "järkevinä" ja "laskelmoivina", ruokkivat harkitsemattomilla riskinotoillaan yhden tai toisten markkinoiden ylikuumenemista luoden keinottelukuplia, jotka ajavat lopulta huomiota herättäviin vararikkoihin.
It is in fact the same operators - supposedly 'intelligent', 'rational', 'calculating' as they are - who, by recklessly taking risks cause overheating on one market or another, so creating speculative bubbles that ultimately end in spectacular insolvency.
Ikävä kyllä nämä keinotteluvimman alullepanijat maksavat aiheutetut vahingot vain harvoin.
Unfortunately it is rarely the real perpetrators of the speculative frenzy who have to pay to pick up the pieces.
Liian usein yksityisten voittojen tavoittelua seuraa tappioiden maksaminen yhteisesti.
The bill for the original upsurge of greed in the pursuit of private profit too often has to be paid by the rest of society.
Kokonaiset väestöt ovat maksaneet rahoitusalan epärealistisen yltäkylläisyyden työttömyyden kasvuna ja hyvinvoinnin menetyksenä, kukin osaltaan voimavarojensa mukaisesti.
Whole populations have had to pay, by being condemned to excess unemployment and poverty, for the irrational exuberance of financial operators or of the asset-holders they represent.
(Nämä voivat olla teollistuneiden maiden työssä käyviä henkilöitä, jotka säästävät eläkerahastoon, ostavat vakuutuksen tai pyytävät säästöpankkiaan sijoittamaan pääomansa, oli se sitten pieni tai suuri).
(The latter can be workers in industrialised countries contributing to a pension fund, buying an insurance product or relying on a savings bank to give them a return on their assets, great or small.)
Vaikka jokainen loppujen lopuksi nykyään olisikin ”pörssikeinottelija”, todelliset keinottelupäätökset tehdään kuitenkin vaikutusvaltaisten ammattilaisten toimesta.
If in the final analysis everyone is a 'speculator' in their own way, the speculative decisions that really matter are at all events taken by professionals, who also wield power in other ways.
Moraalinen uhkapeli
Moral hazard
Ikävä kyllä kansainvälisen rahoitusalan toimijoita, olivat he sitten pankkiireja, vakuutuslaitoksia, pääomien tai sijoitusomaisuuden, eläkerahastojen tai riskirahastojen hoitajia, arvioidaan yleensä vertaamalla heidän suorituksiaan kilpailijoiden suorituksiin.
It is an unfortunate fact that international financial operators, be they bankers or insurance brokers, or managers of assets, investment funds, pension funds or hedge funds, in general tend to be judged by their performance in relation to their competitors.
Tämä samaan muottiin sovittaminen tuottaa haitallisia seurauksia.
To be graded on that basis can be invidious.
Kaikki rahoituspalvelujen tarjoajat käyttävät enemmän tai vähemmän samoja markkinoiden arviointitekniikkoja.
All financial-service providers rely as near as makes no difference on the same market evaluation techniques.
Samat vertauskohteet tuottavat samat tulokset.
The same indices produce the same effects.
Kuten sanonta "erehtyessään on parempi olla hyvässä seurassa kuin yksin" kuuluu, kilpailu saa "spekulatiivisten rahastojen hoitajat jäljittelemään kilpailustrategiaa", (Andrew Crocket, Kansainvälinen järjestelypankki) sillä koko ammattikuntaa kohtaan, ja erityisesti heitä kohtaan, jotka ovat erehtyneet arvioissaan, harjoitetaan suurta armeliaisuutta.
Since it is better to be in good company when you get it wrong than to be all alone, competition makes speculative-fund managers imitate the strategy of their competitors, because every indulgence is extended to those who, in common with the rest of the profession, have got their assessments wrong (Andrew Crocket, BIS).
Yleistyneen kriisin hetkellä lauma muistaa julkisen sektorin johtajansa.
In the event of a generalised crisis the flock remembers its public-sector shepherds.
Kun rahoitusalan piirit yleensä ovat sitä mieltä, että normaaliolosuhteissa markkinat toimivat täydellisesti tai ainakin riittävän hyvin ilman että hallituksen tarvitsee puuttua niiden toimintaan , mikä tahansa rahoitusalan katastrofi tai valuuttakurssikriisi saa nämä samat piirit vaatimaan voimakkaita toimia hallituksen taholta (Joseph Stiglitz).
Whereas the financial community generally thinks that in normal market conditions the markets work perfectly, or at least well enough for the government not to need to intervene, any form of financial catastrophe or exchange-rate crisis causes the same community to clamour for strong government intervention (Joseph Stiglitz).
Rahoitusmaailman halua julistautua "monetaristiseksi" taloudellisen nousukauden aikana ja "keynesiläiseksi" kriisin hetkellä kutsutaan moraaliseksi uhkapeliksi!
There is a name for the propensity of the financial world to be resolutely monetarist in times of surging economic boom and to discover its Keynesian side only in a crisis: it is called 'moral hazard'.
Paul Krugman määrittelee "moraalisen uhkapelin" seuraavasti: Tilanne, jossa yksi henkilö tekee päätöksen asiasta, johon liittyy riskitekijöitä, ja joku toinen asioiden huonosti mennessä kantaa päätöksen seuraukset.
Paul Krugman has defied moral hazard as: Any situation where one person takes a decision about how big a risk should be run and someone else pays the bill when things go wrong .
Yhteiskunnalliset seuraukset
The social cost
Julkisten pelastusoperaatioiden kustannukset voivat olla valtavat niihin osallistuvien maiden kansalaisille.
The cost of these public rescue operations to ordinary people in the countries concerned can be enormous.
Huw Ewans brittiläisestä rahoitustarkastuslaitoksesta (Financial Services Authority) antaa esimerkiksi muutamien talouskriisien kustannuksia kuvaavia lukuja; kustannukset on laskettu prosenttiosuuksina maiden BKT:sta:
Huw Ewans of the UK Financial Services Authority provides edifying figures for the cost of certain financial crises as a percentage of GNP in the countries concerned:
– Argentiina 1980–82 55 %
- Argentina 1980-82 55 %
– Chile 1981–83 41 %
- Chile 1981-83 41 %
– Norsunluurannikko 1988–91 25 %
- Côte d'Ivoire 1988-91 25 %
– Suomi 1991–93 8 %
- Finland 1991-93 8 %
– Indonesia 1997–99 45 %
- Indonesia 1997-99 45 %
– Korea 1997–99 15 %
- Korea 1997-99 15 %
– Thaimaa 1997–99 40 %
- Thailand 1997-99 40 %
– Ruotsi 1991 6 %
- Sweden 1991 6 %
– Israel 1977–83 30 %
- Israel 1977-83 30 %
– Yhdysvallat 1984–91 3 %
- United States 1984-91 3 %
(säästöt ja lainat)
(savings and loans)
Rahoitusalan vakaus on julkinen hyödyke
Financial stability as public good
Näiden kustannuksia kuvaavien, tietyissä tapauksissa murskaavan suurien lukujen edessä olisi vastuutonta uskoa rahoitusala ainoastaan sijoittajien käsiin.
As these sometimes overwhelming costs confirm, it would be irresponsible to allow finance to be left to the financiers.
Julkisten viranomaisten tulee luoda tarvittavat olosuhteet kriisien ehkäisemiseksi tai ainakin niiden ohjaamiseksi paremmin.
The public authorities must create the conditions necessary for anticipating every crisis, not to say managing it by the best means possible.
Vuoden 1998 jälkeen on aloitettu useita uudistuksia, vaikka vain vähän konkreettisia päätöksiä on toistaiseksi saatu aikaan.
There has been a good deal of activity in that connection since 1998, even if very few practical decisions have been taken.