natgillin/translations-raw huggingface dataset:
57. katsoo, että EU:n ja Yhdysvaltojen on kehitettävä YK:n alaisuudessa yhteinen Iranin ja Pohjois-Korean ydinasepolitiikkaa koskeva strategia, jolla asevarustelua voidaan vähentää ja purkaa;
Takes the view that the EU and the USA within the UN framework must develop a common strategy capable of achieving de-escalation and disarmament in response to nuclear policy as pursued by Iran and North Korea;
62. kehottaa kiinnittämään enemmän huomiota eteläiseen Kaukasukseen , josta on kehittymässä EU:n epävakain naapurialue; pitää siksi myönteisenä EU:n erityisedustajan nimittämistä alueelle;
Urges that greater attention be paid to the South Caucasus , which is developing into one of the most unstable neighbouring regions to the EU; welcomes, consequently, the appointment of an EU Special Envoy to the region;
66. pitää myönteisinä EU:n kestäviä sitoumuksia Länsi-Balkanilla, joka on vakautus- ja kehitystoimissa edelleen keskeisellä sijalla, ja tukee "eurooppalaisia kumppanuuksia" jäsenyyteen pyrkivien Länsi-Balkanin maiden kanssa;
Welcomes the EU's sustained commitment to the Western Balkans, which remains at the centre of stabilisation and development efforts, and supports the 'European partnership' approach for accession-seeking countries of the Western Balkans;
68. toteaa, että Venäjä on edelleen EU:n tärkein kumppani idässä ja ratkaiseva tekijä kaiken alueellisen kehityksen kannalta; pitää tärkeänä entistä tiiviimpää vuoropuhelua Venäjän ase- ja ydinteknologiaviennistä, jotka ovat kyllä taloudellisesti perusteltuja mutta jotka aiheuttavat suuria turvallisuusriskejä muualla maailmassa;
Notes that Russia is Europe's most important partner to the east and a decisive factor for any form of regional development; draws attention to the need for more narrowly focused dialogue on Russia's export policy in the areas of arms products and nuclear technology that, although often only economically motivated, is contributing to serious security crises in other parts of the world;
70. viittaa EU:n ja Venäjän välisen rajan uuteen merkitykseen Itämeren alueella EU:n laajennuttua Baltian maihin ja Puolaan; kannattaa pohjoisen ulottuvuuden politiikan yhdistämistä EU:n naapuruusaloitteisiin, mikä on tärkeä tekijä EU:n ulkorajojen turvallisuuden ja vakauden takaamisessa;
Draws attention to the new significance of the border between the EU and Russia in the Baltic after enlargement to include the Baltic States and Poland; urges that the northern dimension policy be combined with the EU's neighbourhood initiative, which represents an important element in the projection of security and stability along European external borders;
77. kiinnittää huomiota Keski-Aasian alueen tasavaltojen tilanteeseen, joiden osuudesta terrorismin torjunnassa on tullut ratkaiseva; pahoittelee neuvoston ja komission vaitioloa näissä maissa tapahtuvista massiivisista ihmisoikeusrikkomuksista; toteaa, että on välttämätöntä kehittää yhteinen strategia kokoamalla johdonmukaisesti yhteen kaikki kumppanuus- ja yhteistyösopimukseen sisältyvät välineet;
Draws attention to the situation of the Central Asia republics whose role in the fight against terrorism has become crucial; deplores the silence of the Council and the Commission as regards the massive human rights violations taking place in those countries; points out the necessity to develop a common strategy by bringing together in a consistent way all the instruments provided for in the existing Partnership and Cooperation agreements;
79. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman neuvostolle, komissiolle, jäsenvaltioiden parlamenteille, YK:n pääsihteerille ja Euroopan neuvoston puheenjohtajalle.
Instructs its President to forward this resolution to the Council , Commission, the Parliaments of the Member States, the Secretary General of the UN and the President of the Council of Europe.
EU:n ulkopolitiikka ja Irakin-kriisin sekä perustuslain valmistelukunnan aiheuttama jännitys
European foreign policy - running the gauntlet between Iraq crisis and Constitutional Convention
Viime vuoden (2002) kertomukseen vaikutti vielä voimakkaasti solidaarisuus, jota Eurooppa tunsi Yhdysvaltoja kohtaan syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen.
The annual report for 2002 was drawn up under the continuing assumption of complete European solidarity with the USA following the terrorist attacks of 11 September 2001.
EU liittyi ehdoitta kansainväliseen terrorismin vastaiseen liittoumaan ja osallistui toimiin Afganistanissa paitsi poliittisesti ja taloudellisesti, myös sotilaallisesti ISAFin puitteissa.
Europe joined unconditionally in the international anti-terrorism coalition, committed itself in Afghanistan and, not only politically but also militarily, in the ISAF framework.
Myönteisenä pantiin merkille EU:n jatkuva panos Balkanilla, osallistuminen Lähi-idän rauhanprosessin etenemissuunnitelman kehittämiseen yhdessä kvartetin kanssa sekä vaiheittainen kehitys ETTP:n kehittämisessä ja Helsingin päätavoitteiden toteuttamisessa.
Favourable note was taken of the EU's continuing commitment in the Balkans, the part played in the 'quartet' framework in developing the 'road map' for the Middle East peace process, and the step-by-step progress in developing ESDP and implementing the Helsinki 'headline goals'.
Tämänkertaisessa vuosikertomuksessa on käsiteltävä Irakin-sodan dramaattisia tapahtumia, jotka tuhosivat ulkopoliittisen maanjäristyksen lailla koko YUTP-rakennelman uskottavuuden, synnyttivät EU:n jäsenvaltioiden välille syviä juopia (kahdeksan valtionpäämiehen kirje), horjuttivat transatlanttisia suhteita ja vetivät myös muita kansainvälisiä organisaatioita, kuten Yhdistyneet Kansakunnat ja Naton, mukaan Yhdysvaltojen yksipuoliseen politiikkaan.
This year's annual report, in contrast, must try to assimilate the dramatic events of the Iraq war, which, like a foreign policy earthquake, caused the entire scaffolding supporting the credibility of CFSP to collapse, threw up chasms between EU Member States (letter of the Eight), shattered transatlantic relations, and, in so doing, drew other international organisations like the UN and NATO into the maelstrom of the USA's unilateralist policy.
Nyt, kun Euroopan sodanjälkeinen aikakausi on päättynyt, on uskallettava määritellä Euroopan uuden aikakauden rooli maailmassa uudelleen, ja Irakin-sotaan liittyvää ulkopoliittista kriisiä on pidettävä haasteena ja mahdollisuutena tehdä Euroopasta lopultakin myös ulkopoliittisesti uskottava ja merkittävä toimija.
The purpose must now be, following the end of the European post-war order in 1989, to have the courage to attempt the epoch-making redefinition of Europe's role in the world, and to accept the Iraq war as an opportunity and a challenge finally to establish Europe as a foreign-policy performer of substance.
Tässä pätee usein esitetty ajatus: "Eurooppa ei ole maailmanvalta, mutta se kantaa maailmanpoliittista vastuuta."
For, as has been pointed out rightly and often, Europe is not a world power, but Europe bears worldwide political responsibilities.
Asiassa tulee nojata valmistelukunnan saamiin hyviin tuloksiin.
And there we should allow ourselves to be guided by the good results achieved by the Convention.
Valtioiden ja hallitusten päämiesten Thessalonikissa korkealle edustajalle Javier Solanalle esittämä kehotus muokata EU:n uutta turvallisuusstrategiaa koskevaa ehdotustaan edelleen tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden ja komission kanssa, ei ole riittävä.
The assignment entrusted by the Heads of State and Government in Thessaloniki to the High Representative, Javier Solana, to revise his draft for a new EU security strategy in close cooperation with the Member States, falls short.
Euroopan parlamentin on osallistuttava prosessiin.
The European Parliament must also be a party to it.
Tarvittava turvallisuuskeskustelu: perustana monenvälisyys
The necessary strategy debate: multilateralism as foundation
Irakin-sota oli ensimmäinen kerta, kun Yhdysvaltojen kansallista turvallisuusstrategiaa , jonka presidentti Bush oli allekirjoittanut 17. syyskuuta 2002, sovellettiin käytännössä.
The Iraq war was the first practical application of the National Security Strategy of the United States , signed by President Bush on 17 September 2002, whereby the USA lays claim to a global right of intervention whenever it sees its national security as being threatened.
Strategian mukaan Yhdysvalloilla on oikeus toimiin koko maailmassa, jos se katsoo kansallisen turvallisuutensa olevan uhattuna.
Nor need the danger be so specific as to fall within the meaning of 'immediate threat', the term used in the United Nations Charter to justify the right of self-defence.
Strategian mukaan "epäsymmetrinen uhka", jonka uudenlainen ei-valtiollinen ja kansainvälinen terrorismi aiheuttaa, oikeuttaa entistä selvemmin ennalta ehkäisevät sotilaalliset iskut ("pre-emptive strikes"), joille ei välttämättä tarvita turvallisuusneuvoston lupaa.
The 'asymmetric threat' by a new kind of non-state international terrorism is being used instead to justify pre-emptive military strikes for which a United Nations mandate is not seen as being necessarily required.
Yhdysvallat on ainoa maailmanlaajuisesti toimiva supervalta, ja se on tyypillinen kansallisvaltio, jonka suvereniteettia ei rajoita mikään.
The USA is the sole global superpower and an unconditionally sovereign traditional nation state.
EU ei sitä vastoin ole supervalta, ja sen jäsenvaltiot eivät ole enää perinteisiä kansallisvaltioita.
The EU, by contrast, is no superpower, nor are its Member States any longer traditional nation states.
Ne ovat jälkiklassisia ylikansallisesti yhteenliitettyjä kansallisvaltioita, jotka toteuttavat suvereniteettiaan osittain yhdessä.
They are post-traditional, supranationally linked nation states that in part exercise their sovereignty jointly.
Maiden sitoutuminen monenvälisyyteen vastaa niiden historiallisia kokemuksia ja poliittisia intressejä.
Their affirmation of multilateralism is consistent with their historical experience and political interests.
Tämä on Yhdysvaltojen ja Euroopan välinen ero.
That is the difference between America and Europe.
EU:n turvallisuusstrategian tulee Yhdysvaltain hallinnon sotilaallisesti ahtaan turvallisuusajattelun vastapainona tarjota laaja turvallisuuskäsite, joka kattaa poliittiset, taloudelliset, sosiaaliset ja kulttuurien väliset toimet selkkausten lieventämiseksi ja ratkaisemiseksi.
A European security strategy must counterpose to the narrowly military focus in current thinking by the American administration a comprehensive approach to security that includes political, economic, social and inter-cultural efforts to mitigate and resolve conflicts.
Euroopan parlamentti on jo tukenut tätä painokkaasti Morillonin mietinnössä 10. huhtikuuta 2003 P5_TA(2003)0188. .
The European Parliament advocated just such an approach in the Morillon report of 10 April 2003 P5_TA(2003)0188 .
Ulkopolitiikasta ei saa tulla unionia hajottava tekijä.
Foreign policy must not be allowed to shatter the unity of the Union.
Siksi perustuslain valmistelukunnassa määritettiin entistä parempien ulkopoliittisten välineiden perusta:
It was on that account that the foundations of better foreign policy instruments were laid down the Constitutional Convention, viz:
– EU:n ulkoministerin viran perustaminen
- creation of the post of European Foreign Minister,
– mahdollisuus entistä tiiviimpään yhteistyöhön turvallisuus- ja puolustuspolitiikassa
- option of stepping up cooperation in security and defence policy,
– puolustusmenojen tehokkuuden parantaminen luomalla Euroopan varustelutoimisto.
- making defence expenditure more efficient by setting up a European armaments agency.
EU:n ulko- ja turvallisuuspoliittista keskustelua on myös käytävä niin, että jäsenvaltioiden poliittinen tahto johtaa sellaiseen perustuslakiin, jonka avulla EU:sta tulee maailmanpolitiikassa tasavertainen kumppani Yhdysvaltojen kanssa.
The point now, however, must be so to conduct the debate on EU foreign and security policy as to ensure that the political will of the Member States can lead to the creation of a constitutional reality in which Europe will become an equivalent partner to the USA in world politics.
Tämä voidaan saavuttaa vain yhteisen uhkien analysoinnin ja etujen määrittelyn avulla myös maantieteellisesti ja asettamalla EU:n jäsenvaltioille yhteisiä strategisia tavoitteita.
That can only succeed by way of joint threat-analysis, joint definitions of interests - not least in the geographical sense - and the setting of joint strategic objectives by EU Member States.
Yksimielisyyttä ei ollut myöskään siitä, pitäisikö sotilaalliset toimet tehdä riippuvaisiksi yksinomaan turvallisuusneuvoston päätöslauselmista vai riittäisikö YK:n peruskirjan "hengen" noudattaminen, kuten Kosovon-sodassa tehtiin.
Europe was equally disunited on the question of whether military action should be made exclusively dependent on Security Council resolutions, or if it would be enough if the 'spirit' of the UN Charter were adhered to - as in the Kosovo war.
Korkean edustajan Thessalonikissa esittämä strategia-asiakirja tarjoaa nyt perustuslakiehdotuksessa esitettyjen uusien ulko- ja turvallisuuspoliittisten välineiden ohella hyvän pohjan, jonka avulla myös EU:n ulkopolitiikan sisältö voidaan määrittää pitkällä aikavälillä ja kestävällä tavalla.
The strategy paper submitted in Thessaloniki by the High Representative now provides a sound basis, in addition to the new set of foreign and security policy instruments proposed in the draft constitution, for also sustainably defining the political content of European foreign policy in the long term.
Miten uusiin uhkiin vastataan?
New threats - what responses?
Terrorismi, joukkotuhoaseet ja epävakaiden ja huonosti hallittujen valtioiden olemassaolo ovat kolme suurinta Eurooppaan kohdistuvaa uhkaa.
Terrorism, weapons of mass destruction and the existence of unstable, misgoverned states pose the three principal threats to Europe.
Pelottavin skenaario on joukkotuhoaseiden päätyminen terroristien käsiin.
The most terrifying scenario is that posed by weapons of mass destruction in the hands of terrorists.
Euroopan parlamentti on käsitellyt ongelmaa useasti seuraavissa yhteyksissä:
The European Parliament has referred repeatedly to their interconnection:
– terrorismista 24. lokakuuta 2002 esitetty päätöslauselma P5_TA(2002)0518.
- in its resolution on terrorism of 24 October 2002 P5_TA(2002)0518 ,
– 10. huhtikuuta 2003 esitetty mietintö Euroopan turvallisuus- ja puolustusjärjestelmästä P5_TA(2003)0188. ja
- in its report on European security and defence architecture of 10 April 2003 P5_TA(2003)0188 , and
– keskustelut EU:n valmistelukunnan puolustustyöryhmässä VIII.
- in the discussions in the European Convention's Working Party VIII on defence.
Vallitsee laaja yksimielisyys siitä, että terrorismia vastaan voidaan taistella vain yhdistämällä tiedustelutoiminta poliittisiin, sotilaallisiin ja muihin toimiin.
There is wide-ranging consensus that the fight against terrorism can only consist of a mixture of intelligence-service, political, military and other measures.
Pelkät sotilaalliset toimet eivät riitä.
Military means alone will not be enough.
Tämän ovat osoittaneet Afganistanin ja Irakin kriisialueet sekä Palestiinan selkkauksessa jatkuva väkivallan kierre.
That is shown by the crisis areas of Afghanistan and Iraq, as well as by the spiral of violence in the Palestine conflict.
EU:n on kuitenkin myös tunnustettava, että sotilaallista voimankäyttöä viimeisenä keinona ei voi sulkea pois.
Europe must, conversely, acknowledge that military force cannot be excluded as a last resort.
Tästä riippuu viime kädessä EU:n ulkopoliittinen uskottavuus.
That is a consideration on which its foreign policy credibility will, in the last analysis, depend.
Sotilasoperaatio "Artemis" Kongossa osoittaa, että Eurooppa on periaatteessa valmis hyväksymään eurooppalaisten sotilaiden käyttämisen myös Euroopan mantereen ulkopuolella, kun kyseessä on humanitaarinen toimi (kansanmurhan estäminen).
The 'Artemis' military operation in Congo has shown that Europe is fundamentally prepared to accept deployments of European troops on humanitarian intervention missions (preventing genocide), including outside of the European continent.
Toisaalta tuoreet mielipidetutkimukset osoittavat, että EU:n väestö ei näe tällä tavoin yhteyttä joukkotuhoaseiden ja niiden eliminoinnin välillä, kun eliminointi tapahtuu sotilaallisen voiman avulla viimeisenä keinona (esim. Saksassa tätä kannattaa 18 % ja vastustaa 80 %).
Current opinion polls, on the other hand, show that the connection between weapons of mass destruction and their removal by military force as a last resort is seen differently by European public opinion (e.g. in Germany: 18% in favour; 80% against).
Strategisia tavoitteita
Strategic objectives
Kesäkuussa 2003 esitetyssä Solanan asiakirjassa mainitaan kolme keskeistä strategista tavoitetta:
The June 2003 Solana paper set out three central strategic objectives:
Selkkausten ja uhkien ennaltaehkäisyä ei voi aloittaa koskaan liian aikaisin.
On that basis, action to anticipate conflicts and threats could not begin soon enough.
EU:n on asetettava selvät ulko- ja turvallisuuspoliittisia intressejään ja tavoitteitaan koskevat prioriteetit , jotka määritetään yhdessä ja yksilöidään myös maantieteellisesti.
Europe must see its way to prioritising its foreign and security policy interests and objectives , and jointly defining them, as well as specifying them geographically.
Laajentumisen myötä unioni on yhä lähempänä kriisialueita idässä sekä itäisellä ja eteläisellä Välimeren alueella.
With enlargement, the Union is being drawn ever closer to the crisis areas to the east and in the eastern and southern Mediterranean.
Unionin turvallisuuden kannalta on olennaisen tärkeää, että suoraan sen ulkorajojen takaiset selkkaukset tunnistetaan ja ratkaistaan ajoissa ja että aktiivisen naapuruuspolitiikan avulla luodaan vakaiden ja kehittyvien maiden vyöhyke.
It is in the Union's innermost security interests to recognise and resolve crises arising beyond its immediate borders, and to adopt an active neighbourhood policy as a means of establishing a cordon of stable and developing states.
EU:n kehittänyt onnistuneesti tämän edellyttämät poliittiset, taloudelliset ja myös sotilaalliset välineet viime Balkanin-politiikassaan.
The political and economic instruments for doing this, as well as those of a military nature, were progressively and successfully developed by the EU in its Balkan policy in previous years.
Israelin ja Palestiinan välisen selkkauksen rauhanprosessin etenemissuunnitelman toteuttaminen kvartetin toimesta, mutta myös unionin laaja taloudellinen osallistuminen koko alueella ja myös Jordaniassa, Syyriassa ja Libanonissa yhdistettynä mahdollisuuteen osallistua kansainvälisiin suojajoukkoihin myös sotilaallisesti etenemissuunnitelman päätyttyä.
Implementation of the peace-process 'road map' in the Israeli-Palestine conflict through the 'quartet', timed to coincide with a comprehensive economic commitment on the part of the Union to the region as a whole, including Jordan, Syria and Lebanon, and linked to the option, at the end of the road-map, of contributing to an international protection force.
EU:n osallistuminen kansainväliseen järjestykseen
Europe's part in establishing an international order
Kun unionissa on 25 jäsenvaltioita, kansainvälinen järjestys edellyttää välttämättä monenkeskistä järjestelmää.
For a Union of 25 Member States, any international order can, by definition, be based only on a multilateral system.
Sen tehokkuuden edellytys on etenkin unionin poliittisten ja sotilaallisten valmiuksien vahvistaminen tavalla, joka vastaa sen kokoa ja potentiaalia sekä sen vastuuta ja etuja.
A precondition for the effectiveness of any such order is, not least, a strengthening of the Union's political and military capabilities, commensurate with its size, potential, responsibilities and its interests.
EU:sta voi tulla Yhdysvaltojen tasavertainen kumppani vain, jos se kehittää poliittisen tahdon, jonka avulla yhteiset edut asetetaan omien kansallisten etujen edelle.
Only if Europe develops the political will to put the general interest before specific national interests can it become a partner on equal terms with the USA.
Transatlanttiset suhteet ovat keskeisellä sijalla kansainvälisissä järjestelmissä, ja näiden suhteiden laatu vaikuttaa huomattavasti myös kansainvälisiin organisaatioihin, kuten Yhdistyneisiin Kansakuntiin ja Natoon.
Transatlantic relations stand at the centre of the international system, and organisations like the United Nations or NATO are substantively codetermined by the quality of those relations.
Siksi transatlanttisten suhteiden lujittamisen Euroopan parlamentin päätöslauselma 19. kesäkuuta 2003. on oltava yksi unionin ensisijaisista strategisista tavoitteista.
One of the Union's primary strategic objectives consequently must be that of renewing transatlantic relations EP-Resolution of 19 June 2003 .
Suhteita ei saa kuitenkaan supistaa sotilaallisiin Nato-yhteyksiin, vaan samalla on otettava huomioon taloussiteet Atlantin molemmin puolin.
That should not mean that those relations should be confined to the military aspects of NATO relations; rather, aspects relating to the intermeshing of mutual economic interests on both sides of the Atlantic should be taken into account.
Myös Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmää on tehostettava, ja se kaipaa uudistusta samalla tavoin kuin kansainvälinen oikeus edellyttää tarkkaan harkittua kehittämistä Ulkoasioiden valiokunta esittää tästä erillisen valiokunta-aloitteisen mietinnön esittelijänä Armin Laschet. .
The United Nations system also, however, must be made more efficient, standing, as it does, in need of reform, just as international law stands in need of carefully considered renewal The Committee on Foreign Affairs will draw up a separate own-initiative report - rapporteur Armin Laschet .
Kansainvälisen oikeuden avulla säännellyn päätöksentekomenettelyn antamasta legitiimiydestä tulee entistä tärkeämpi juuri silloin, kun suvereniteetti menettää merkitystään.
Precisely at a time when the concept of sovereignty is in decline as a force for order, legitimisation by way of decision-making procedures enshrined in international law assumes all the greater importance.
Ennen kaikkea tulee herättää jälleen Yhdysvaltojen ja Euroopan välinen strateginen keskustelu.
Above all, however, the strategic debate between the USA and Europe must be given a new impetus.
Uhkien ja riskien torjuminen
Combating threats and risks
Uusimmat uhat, jotka ilmenivät esimerkiksi syyskuun 11. päivänä 2001 Yhdysvalloissa tehdyissä iskuissa ja saivat maassa aikaan "Pearl Harbour -efektin", koskevat Eurooppaa samalla tavoin kuin Yhdysvaltojakin, mutta Euroopan kansalaiset eivät tunne olevansa uhattuina yhtä suoraan.
The new threats, as manifested by the 11 September 2001 attacks in America, where they unleashed a 'Pearl-Harbor' experience, apply as equally to Europe as to the USA, yet the European public feels less directly concerned.
Omaa turvallisuutta koskevia uhkia, jotka aiheutuvat Etelä-Aasian ydinriskeistä, Lähi-idän selkkauksen leviämisestä, hajoavista valtioista sekä järjestäytyneestä rikollisuudesta Keski-Aasiassa ja Länsi-Afrikassa, on myös käsiteltävä aktiivisesti.
Threats to home security from nuclear risks in South Asia, further proliferation in the Middle East, dysfunctional states and organised crime in Central Asia or Western Africa must actively be mediated.
Poliitikoilla ja parlamenteilla on asiassa oma roolinsa.
Politicians and parliaments have their parts to play in making that happen.
Mikään uhka ei ole puhtaasti sotilaallinen.
None of the above threats is purely military.
Juuri siksi EU:n ja sen jäsenvaltioiden on edistettävä kaukaisten alueiden vakautta poliittisten ja taloudellisten välineidensä avulla ja mukautettava sotilaalliset valmiutensa näiden uusien vaatimusten mukaisesti.
It is for just that reason that the EU and its Member States must use the political and economic instruments at their disposal to help to stabilise remote regions and adjust their military capabilities to the new challenges posed thereby.