natgillin/translations-raw huggingface dataset:
– EP:n ympäristövaliokunnan antama lausunto ympäristövastuuta koskevasta valkoisesta kirjasta ja
- the adoption by the Environment Committee of the EP of an opinion on the White
Joidenkin käsitteiden epätarkkuus:
Inadequacy of some definitions :
Biologinen monimuotoisuus rajoittuu komission määrittelemässä muodossa elinympäristö- ja lintudirektiivien piiriin kuuluviin elinympäristöihin ja lajeihin.
Biodiversity as defined by the Commission is restricted to habitats and species covered by the Habitats and Birds Directives.
Tämän määritelmän mukaisesti on arvioitu, että direktiivi koskee vain noin 13 prosenttia EU:n alueesta eikä vaikuta mitenkään jäljelle jääviin 87 prosenttiin.
Under this definition, it is estimated that the Directive will apply to only 13% of the EU´s territory and will be irrelevant to the remaining 87%.
Edellä mainittujen direktiivien lisäksi EU on myös ratifioinut joukon kansainvälisiä sopimuksia ja yleissopimuksia tiettyjen lajien tai alueiden suojelusta, mukaan luettuna Bonnin ja Bernin yleissopimukset.
In addition to the abovementioned Directives, the EU has also ratified a number of international treaties and conventions on the protection of specific species or areas, including the Bonn and Bern Conventions.
Vastuujärjestelyn tulisi siten ehdottomana vähimmäisvaatimuksena koskea vahinkoja, jotka aiheutuvat kaikille lajeille ja elinympäristöille, jotka kuuluvat kansallisen, kansainvälisen ja EU:n lainsäädännön piiriin, ja sen olisi katettava sekä voimassaoleva lainsäädäntö, mahdolliset lain muutokset että asiaa koskeva tuleva lainsäädäntö.
The liablility regime should thus, as an absolute minimum, apply to damage caused to all species and habitats protected under regional, national, international and EU law, covering both existing law, any subsequent changes to the law, as well as relevant future legislation.
Maaperän pilaantumisen tai maan ja maapohjan pilaantumisen olisi sisällettävä myös säteily väestön suojelun maksimoimiseksi.
The definition of “land contamination” or “soil and subsoil contamination”, should also include radiation to maximize public protection.
Ympäristövahingot: direktiiviluonnoksen mukaan vastuu ympäristövahinkojen korvaamisesta tulee voimaan vain riittävän "vakavissa" tapauksissa.
Environmental damage: according to the draft directive, liability to restore environmental damage is only triggered above a certain degree of “seriousness”.
Komission ehdotuksessa otetaan käyttöön "vakavasti" vaikuttavien vahinkojen kynnys.
The Commission proposal introduces the threshold of “serious adverse effects”.
Tämä herättää kysymyksen siitä, kuka määrittelee kussakin tapauksessa vahinkojen vakavuuden ja mitä mittapuuta tässä määrityksessä käytetään.
This raises the question of who is to determine the seriousness of the damage in each case and the yardstick to be used for such determination.
Komissio ei ole kehittänyt yhteisesti sovellettavia standardeja sille, miten määritellään vaikuttavuus ekosysteemin, elinympäristön tai lajin kannalta, tai vaikuttavuuden testaamisen menetelmiä.
The Commission has not developed commonly applicable standards for determining significance to ecosystem, habitat or species population impacts or methods of testing significance.
Yhteisissä standardeissa olisi otettava huomioon:
The common standards ought to include considerations of:
– vaikutuksen laajuus ja voimakkuus
- the extent and magnitude of the impact,
– vaikutuksen kesto
- the duration of the impact,
– vaikutuksen väliaikaisuus tai peruuttamattomuus ja
- whether impacts are reversible or irreversible, and
– vaikutuksen kohteeksi joutuneiden luonnonvarojen herkkyys ja harvinaisuus.
- the sensitivity and rarity of the resources impacted
On tärkeää, että "ympäristövahingot" sisältävät myös GMO:t.
It is essential that the definition of “environmental damage” also includes GMOs.
Direktiiviluonnoksessa säädetään poikkeuksista, jotka päästäisivät GMO:iden tuottajat ja käyttäjät pälkähästä kaikissa ympäristövahinkotapauksissa.
Exemptions are foreseen in the draft Directive that would let GMO producers and operators off the hook for any damage to the environment.
Direktiiviluonnoksen mukaan vastuu ei koske sellaisia tapahtumia tai toimintoja, joihin on myönnetty lupa tai joita ei ole pidetty haitallisina senhetkisen tieteellisen tiedon pohjalta.
According to the draft Directive, liability is precluded for any events or activities which have been authorised or which were not considered harmful based on scientific knowledge at the time.
Vastuu on siten kuvitteellista, koska markkinoille saattamista koskevan luvan saaneen GMO:n mahdolliset haitalliset vaikutukset eivät koskaan kuuluisi ympäristövastuun piiriin.
Liability thereby will be illusory, because any harmful effects caused by a GMO that has been authorised for market release would never be subject to environmental liability.
Ilman laadun vahingot olisi myös sisällytettävä ympäristövaikutusten määritelmään tapauksissa, joissa sillä on haitallisia vaikutuksia ihmisten terveyden tai ympäristön kannalta.
Air quality damage should also be included in the definition of environmental damage in cases it has harmful effects on human health and the environment.
Väliaikaiset menetykset
Interim losses
Toisen varmastikin vaikeaksi osoittautuvan kysymyksen muodostaa luonnonvarojen ja/tai palvelujen väliaikaisten menetysten korvaaminen.
Another area likely to be difficult is the notion of compensation for interim losses of natural resources and their services.
Nämä väliaikaiset menetykset kytkeytyvät erottamattomasti valittuun ensisijaiseen korjaustoimeen, ja niiden yksilöinti ja kvantifiointi on korvaavien toimenpiteiden valinnan kannalta perustavanlaatuisen tärkeää.
The identification and quantification of these interim losses, which are inextricably linked to the primary restoration option chosen, are fundamental to the selection of compensatory measures.
Ehdotuksessa esitetään ankaraa vastuuta vahingoista, joita liitteessä I yksilöidyt toiminnot aiheuttavat maaperälle, vesistöille ja biologiselle monimuotoisuudelle, sekä tuottamukseen perustuvaa vastuuta biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvista vahingoista, jotka aiheutuvat muista ammatillisista toimista.
The proposal establishes strict liability for damage to land, water and biodiversity from activities specified in Annex I and fault-based liability for damage to biodiversity from other occupational activities.
Liitteen I säänneltyjen toimintojen luettelosta on jätetty pois monia vakavien ympäristövahinkojen mahdollisia aiheuttajia, ja sitä olisi siksi laajennettava.
The list of regulated activities in Annex I omits many potential sources of serious environmental damage and should, therefore, be extended.
Öljy- ja ydinvahingot on jätetty ympäristövastuuta koskevan EU-direktiivin ulkopuolelle sillä perusteella, että tämän tyyppiset vahingot kuuluvat jo muiden kansainvälisten yleissopimusten piiriin.
Oil pollution and nuclear damage are excluded from the EU Directive on environmental liability with the argument that this type of damage is already covered by other international conventions.
Tämä ei pidä paikkaansa.
This is not true.
Erityisesti ydinvahinkojen osalta Pariisin yleissopimus kattaa vain tavanomaiset vahingot eikä ympäristövahinkoja; siksi nämä poikkeukset tekevät direktiivin 3 artiklan 4 kohdan merkityksettömäksi.
With particular regard to nuclear damage, the Paris Convention covers only traditional damage and not environmental damage; therefore, these exceptions reduce the article 3.4 of the Directive to an absurdity.
Ydinvahingot on sisällytettävä direktiiviin siten, että ne kuuluvat korvausvastuun piiriin kuten kaikki muut ympäristövahingot.
Nuclear damage must be included in the Directive so that it is subject to compensation like any other damage to the environment.
Mikään muu energiamuoto ei nauti ydinvoiman saamaa suosituimmuuskohtelua.
No other energy form receives the preferential treatment as nuclear power does.
Ankaran vastuun järjestelmän soveltamisala ja tehokkuus riippuvat hyvin pitkälle sallittujen poikkeusten luonteesta ja laajuudesta.
The scope and effectiveness of a strict liability regime very much depend on the nature and extent of the defences allowed.
Direktiiviehdotuksen tekstiin tällä hetkellä sisältyvät "luvanmukaisuuteen" ja "senhetkiseen tietoon" perustuvat poikkeukset olisi poistettava täysin, jotta taataan, että korjaamiskustannuksista vastaavat ne, jotka ovat aiheuttaneet ympäristövahingon.
The “compliance with permit” and the “state of the art” exceptions currently included in the text of the proposed Directive must be completely removed, to ensure that the costs of remediation are borne by those causing environmental damage.
Näitä poikkeuksia ei pitäisi hyväksyä, koska se rajoittaisi vastuujärjestelmän soveltamisalaa.
These exceptions should not be admitted as defences, thus restricting the scope of the liability regime.
Tämä heikentäisi "saastuttaja maksaa" ‑periaatteen tehokasta täytäntöönpanoa.
This would undermine the effective implementation of the "polluter pays" principle.
Komission oikeudellisessa tutkimuksessa (http:/europa.eu.int/comm/environment/liability/legalstudy.htm) todetaan selvästi, että yksikään tutkituista 10 EU-maasta ja 5 OECD-maasta ei kansallisessa ympäristövahinkojärjestelmässään hyväksy luvanvaraisia tai senhetkiseen tietoon perustuvia poikkeuksia.
The Commission´s legal study (http:/europa.eu.int/comm/environment/liability/legalstudy.htm) clearly states that none of the 10 EU-states and the 5 OECD countries that were surveyed allows for either the permit defence or the state of the art defence in their environmental liability regimes.
Ehkäiseminen ja korjaaminen
Prevention and restoration
Ehdotuksella luodaan julkisoikeudellinen järjestelmä, jossa toimivaltainen viranomainen vastaa asianmukaisten ehkäisevien ja korjaavien toimenpiteiden määrittämisestä ja varmistamisesta.
The proposal establishes a public law regime, with the competent authority responsible for determining and securing the appropriate prevention or remediation measures.
Tämä saattaa kohdistaa veronmaksajiin kohtuuttoman taakan.
This may risk putting an unfair burden on the taxpayer .
Periaatteessa vastuun ehkäisevien ja korjaavien toimenpiteiden toteuttamisesta olisi oltava toimijalla, millä vältettäisiin se, että hallintoviranomaisten on kannettava suurempi taakka kuin varsinaisen saastuttajan.
In principle, initial liability for taking the preventive and remediation measures should lie with the operator, thus avoiding government authorities having to bear a bigger burden than that borne by the actual polluter.
Valtion vastuu säilyy vain tapauksissa, joissa toimija ei täytä velvollisuuksiaan.
State responsibilities will remain only in cases where the operator does not fulfil its obligations.
Tämä järjestelmä muodostaa "turvaverkon", joka kattaa mahdolliset porsaanreiät tai poikkeukset, joita vahinkojen ehkäisemistä ja korjaamista varten luodussa järjestelmässä mahdollisesti esiintyy.
This system provides for a “safety net” to cover any possible loopholes or exemptions of responsibility created by the liability regime established to ensure the prevention and remediation of damage.
Samalla kun järjestelmä kohdistaa vastuun tiukasti pilaantumisen aiheuttavaan toimijaan, se vaatisi myös toimivaltaista viranomaista toimimaan, kun toimijaa ei voida yksilöidä tai kun sille on myönnetty poikkeus direktiivin mukaisesti.
Whilst placing liability firmly on the operator causing the pollution, it would also require the competent authority to act when the operator cannot be identified or is exempted to act under the Directive.
Tämä järjestelmä on paitsi osoittautunut toimivaksi Saksan lainsäädännössä, niin se myös vahvistaisi "saastuttaja maksaa" ‑periaatetta.
This system has not only proved its worth in German legislation, but it would also strenghten the “polluter pays” principle.
Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus
Access to justice
Ehdotuksessa säädetään ainoastaan epäsuorasta muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeudesta julkisen viranomaisen kautta.
The proposal foresees only indirect access to justice, via public authority.
Tämä merkitsee sitä, että jos toimivaltaiset viranomaiset, jotka vastaavat sekä lupien myöntämisestä että vastuumääräysten täytäntöönpanon valvonnasta, eivät toteuta toimenpiteitä saastuttajia vastaan, Euroopan kansalaiset voisivat ainoastaan viedä oikeuteen viranomaiset, eivät itse saastuttajia.
This means that, if the competent authorities, who are both responsible for delivering permits and for enforcing the liability rules, do not take action against the polluters, european citizens would only be able to challenge the authorities in court, not the polluters themselves.
Tämä tilanne on selvästikin syvästi epätyydyttävä, eikä siinä oteta huomioon EY:n allekirjoittaman Århusin yleissopimuksen määräyksiä.
This position is obviously profoundly unsatisfactory and does not take into account the provisions set out in the Aarhus Convention to which the EC is a signatory.
Se ei myöskään vastaa komission lähestymistapaa, joka liittyy EU:n tulevaan hallintoon ja kansalaisten suurempaan osallistumiseen päätöksentekoprosessiin.
Neither is it in line with the Commission´s approach regarding future EU governance and the better involvement of citizens in the decision-making progress.
Århusin yleissopimuksen 2 artiklan 5 kohdassa määritellyillä "asianosaisilla kansalaisilla" on kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti oltava oikeus hakea tuomioistuimelta tai muulta laissa säädetyltä riippumattomalta tai puolueettomalta elimeltä muutosta päätökseen (Århusin yleissopimuksen 9 artikla).
“The public concerned” as defined in Article 2(5) of the Aarhus Convention must, within the framework of its national legislation, have access to a review procedure before a court of law or another independent and impartial body established by law (Article 9 of the Aarhus Convention).
Toiminnan ja vahingon välistä syy-yhteyttä koskeva todistustaakka on ehdotuksen mukaan toimivaltaisella viranomaiselle.
The burden of proof as regards causality between action and damage lies with the competent authority according to the proposal.
Tämän jälkeen vastaajan on osoitettava peruuttamattoman todennäköisesti, että hän ei ole aiheuttanut vahinkoa.
The defendant then has to prove “with a prevailing probability” that he did not cause the damage.
Joidenkin jäsenvaltioiden ankaran vastuun järjestelmässä todistustaakka on paljon kevyempi, ja niihin on otettu joitakin sääntöjä todistustaakan muuttamisesta.
In the strict liability systems of some of the Member States, the burden of proof is much lower and certain rules for a change in the burden of proof have been introduced.
Esimerkiksi Saksassa syy-yhteyttä koskevan todistustaakan keventäminen on muodostunut oikeuskäytännössä, ja se on sisällytetty ympäristövastuulainsäädäntöön.
For example, in Germany a reduction of the burden of proof of causation developed through case law, has been included in the environmental liability legislation.
Ranskassa todistustaakka on ankaraa vastuuta sovellettaessa käänteinen; toimija on de facto syyllinen, ja hän on velvollinen osoittamaan ulkoisen syyn päästäkseen vastuusta.
In France the burden of proof is reversed for strict liability; the operator is de facto the person at fault and is obliged to prove external cause in order to be exonerated.
Kreikassa todistustaakka on ankaran vastuun tapauksissa käytännössä käänteinen.
In Greece, in cases of strict liability the burden of proof is effectively reversed.
Yhteisvastuu ja suhteellinen vastuu
Joint and several liability
Valmistelija pitää tervetulleena sitä, että kun vahinko aiheutuu useiden toimijoiden toimista tai laiminlyönneistä, nämä ovat yhteisesti ja suhteellisesti vastuussa.
The rapporteur welcomes the fact that when a damage is caused by the actions or omissions of several operators, they are jointly and severally liable.
Useimpien maiden siviilioikeuden vallitseviin periaatteisiin kuuluu yhteinen ja suhteellinen vastuu, joka pyritään jakamaan oikeudenmukaisesti.
The dominant principle under civil law in the great majority of countries, is joint and several liability qualified by encouragement of decision on equitable grounds.
Ammatilliset toimet
Occupational activities
Luettelo ammatillisista toimista, joihin direktiiviä sovelletaan, on liian suppea, ja sen ulkopuolelle on jätetty useita ympäristön kannalta kielteisiä toimia.
The list of occupational activities to which the Directive applies is too narrow and a series of environment-unfriendly activities are excluded.
Luettelon olisi sisällettävä kaikki toimet, joita EU:n ympäristölainsäädäntö koskee, sekä yleinen kohta, joka kattaa mahdollisen tulevan lainsäädännön.
The list should include all activities subject to any EU environmental legislation, as well as a catch-all position to cover any future legislation.
Siksi on toivottavaa, että liitettä I päivitetään viiden vuoden välein.
It is therefore desirable for the Annex I to be updated every 5 years.
Taloudellinen turva
Financial security
Taloudellinen turva vakuutuksen ja/tai tarkoitusta varten varattujen rahojen muodossa on tehtävä direktiivillä pakolliseksi, jotta taataan, että taloudelliset keinot ympäristön korjaamiseksi ovat käytettävissä.
Financial security, in the form of insurance and/or dedicated funds, must be made mandatory under the Directive to ensure that the financial means to carry out environmental remediation are available.
Tämän vaatimuksen olisi sisällettävä tarkoitusta varten varattu rahasto, jolla varmistetaan, että "isännättömien alueiden" korjauskustannukset eivät tule julkisten viranomaisten maksettaviksi.
This requirement should include the creation of a dedicated fund to ensure that the remediation cost of “orphan sites” is not borne by public authorities.
Viiden vuoden kuluessa direktiivin voimaantulosta jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimijat käyttävät riittävää vakuutusta tai muun tyyppistä taloudellista turvaa (luultavasti tiettyyn ylärajaan asti) vastuunsa kattamiseen.
Within 5 years from the date of entry into force of the Directive, Member States must ensure that operators shall use appropriate insurance or other forms of financial security (probably with un upper cap) to cover their responsibilities.
Joka tapauksessa olisi järkevää ylläpitää erilaisia vakuutustasoja, jotka heijastelevat toimijan kulloisenkin toiminnan riskejä.
In any case, it would make sense to have different levels of insurance cover reflecting the risks of the relevant activity of the operator.
Tällainen järjestelmä kannustaisi lisäksi toimijoita vähentämään mahdollisen ympäristövahingon vaaraa, jolloin sovellettaisiin ennalta varautumisen ja ehkäisemisen periaatteita.
Such a system would provide an added incentive for operators to reduce the potential risk of environment damage, thereby applying the precautionary and prevention principles.
Keskeinen johtopäätös on, että nämä säännökset ja niiden muoto voivat aiheuttaa vakavaa sekaannusta.
The principal conclusion is that the whole set of these provisions and their arrangement may lead to serious confusion.
Direktiivi vaikuttaa jonkinlaiselta hybridiltä, jossa siviilioikeudellisia elementtejä sisällytetään julkisoikeudelliseen peruslähestymistapaan.
This Directive emerges as something of a hybrid, retaining civil-law based elements within a public law approach.
Julkisoikeudellisissa järjestelmissä yleensä yksilöidään vähemmän poikkeuksia; joissakin niitä ei ole ollenkaan; niissä ei yleisesti rajoiteta ankaraa vastuuta lueteltuihin toimiin, vaan niissä yleensä sovelletaan vastuullisiin osapuoliin ankaraa vastuuta näiden toiminnan luonteesta riippumatta; vastuullisen osapuolen määritelmät ovat laajemmat, ja ne voivat kattaa historialliset vahingot.
Public law regimes generally specify fewer defences; some include none at all; they do not generally limit strict liability to listed activities but they usually hold responsible parties strictly liable regardless of the nature of their activity; they have wider definitions of the liable party and might cover historic damage.
Komission esittämä järjestelmä on vaarassa osoittautua tehottomaksi yleisön suojelutavoitteessaan.
The regime that the Commission has presented risks being seen as ineffective in its goal of protecting the public.
Selkeä vastuukehys on kaikkien oikeusjärjestelmien tärkeä elementti, jotta voidaan taata "saastuttaja maksaa" ‑periaatteen täytäntöönpano.
A clear framework for civil liability is an important element in any legal system to ensure the implementation of the "polluter pays" principle.
Siten ympäristövastuuta koskevan EY-lainsäädännön on oltava selkeää, varmaa, johdonmukaista ja vaikutukseltaan yhdenmukaista.
Consequently, any EC legislation on environmental liability needs to be clear, certain, consistent and coherent in its effects.
Muussa tapauksessa se voi johtaa siihen, että pohjimmiltaan terve "saastuttaja maksaa" ‑periaate aiheuttaa miltei yhtä paljon haittaa kuin hyötyä.
Otherwise, it may cause the basically healthy "polluter pays" principle to do almost as much harm as good.
(3) Ehdotetun toimen tavoitetta eli ympäristövahinkojen ehkäisemiseen ja korjaamiseen yhteiskunnallisesti alhaisin kustannuksin tähtäävän yhteisen järjestelmän perustamista ei voida riittävällä tavalla saavuttaa jäsenvaltioiden toimin, koska tavoite voidaan ehdotetun toimen laajuuden vuoksi sekä muuhun yhteisön lainsäädäntöön, luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2 päivänä huhtikuuta 1979 päivänä annettuun neuvoston direktiiviin 79/409/ETY, luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21 päivänä toukokuuta 1992 annettuun neuvoston direktiiviin 92/43/ETY sekä yhteisön vesipolitiikan puitteista 23 päivänä lokakuuta 2000 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2000/60/EY, liittyvien vaikutusten takia toteuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteisö voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti.
(3) Since the objective of the proposed action, namely to establish a common framework for the prevention and remedying of environmental damage at a low cost to society, cannot be sufficiently achieved by the Member States and can therefore be better achieved at Community level by reason of the scale of the proposed action and the implications in respect of other Community legislation, namely Council Directive 79/409/EEC of 2 April 1979 on the conservation of wild birds [58], Council Directive 92/43/EEC of 21 May 1992 on the conservation of natural habitats and of wild fauna and flora [59], and Directive 2000/60/EC of the European Parliament and of the Council of 23 October 2000 establishing a framework for Community action in the field of water policy [60], the Community may adopt measures in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty.
Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Directive does not go beyond what is necessary in order to achieve those objectives.