natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tässä yhteydessä ei pyritä analysoimaan nykyistä globalisaatioprosessia sen paremmin taloudelliselta kuin sen kattaman laajan yhteysverkostonkaan kannalta, jotka jättävät huomioon ottamatta tai ylittävät perinteiset poliittiset ja geostrategiset näkökohdat ja jopa yhteiskuntasääntelyn konventionaaliset muodot.
This report will not discuss the globalisation now under way, either as regards its economic aspect or as regards the close-knit network of connections underlying it, which tend to ignore or go beyond traditional political or geostrategic thinking and, moreover, the conventional means by which societies are regulated.
Kuitenkin maailmanlaajuisen poliittisen elämän uudet käänteet korostavat lisääntynyttä tarvetta antaa kansainvälisille instituutioille ja oikeudelle vahvempi rooli, jolla kyettäisiin ylläpitämään ja ylittämään yksittäiset ja epäyhtenäiset (yleensä suurimpiin valtioihin liittyvät) edut sekä estämään globalisaation lujittuminen tiettyjen ryhmien ja asianomaisten ideologiana ja välineenä.
On the other hand, the new face of world politics emphasises the growing need to strengthen the role of international institutions and international law to enable them to counter and rise above the domination of lobbies and vested interests (normally associated with the more powerful countries) and prevent globalisation from being established for all time as the ideology and lever of clearly defined groups and interests.
Samanaikaisesti on myös välttämätöntä, että nämä instituutiot rakentuvat legitimiteetin, edustavuuden ja läpinäkyvyyden periaatteille.
At the same time, international institutions also have to be governed by principles of legitimacy, representativeness, and transparency.
Vain tällä tavoin niille voidaan antaa täysin määräävä solidaarisuutta ja demokraattisuutta kunnioittava rooli maailmanlaajuisesti kohtaamiemme ongelmien sääntelyssä olipa kyse sitten rikkauden luomisesta ja jakamisesta, rahavarojen siirrosta, kulttuurien välisestä vuoropuhelusta, ympäristöstä, ihmisoikeuksista, konflikteista tai uusista teknologioista.
Only in that way will they be able to play a decisive role to the full, according to a spirit of solidarity and democracy, to tackle the problems confronting us on a world-wide/global scale, whether they have to do with wealth creation and distribution, capital movements, intercultural dialogue, the environment, human rights, conflicts, or new technologies.
Esittelijä katsoo, että YK ja sen erityisjärjestöt – huolimatta merkittävistä puutteista, toiminnan vaatimattomuudesta, toisinaan käytettyjen mekanismien epätäydellisyydestä ja jopa yleisestä arvostelusta, jota edellä mainittuihin voidaan kohdistaa – voivat muodostaa ja muodostavat varmasti korvaamattoman instanssin kyseisten ongelmien ratkaisemisessa ja uuden tasavertaisuudelle, oikeudenmukaisuudelle ja solidaarisuudelle perustuvan kansainvälisen järjestyksen luomisessa.
Your rapporteur believes that – despite its notorious inadequacies, the modest scope of its action, the imperfection of the procedures which it sometimes employs, and even the criticisms that can in general be levelled at it – the UN, together with its agencies, can be and certainly is an authority with an irreplaceable part to play in solving these problems and establishing an international order in which fairness, justice, and solidarity will be the guiding criteria.
Tämän johdosta YK:n roolin lujittaminen ja vahvistaminen antamalla sille demokraattisempia mekanismeja, laajempi toimintavapaus ja takaamalla sille riittävät keinot ja sopivat toimintamenetelmät on väistämätön tie tämän uuden kansainvälisen järjestyksen edelleen kehittämisessä.
That is why consolidating and strengthening the role of the UN, which must be subject to more democratic procedures, enjoy greater freedom of action, and have sufficient resources and appropriate ways of working, is a path that will have to be followed if that new international order is to be attained.
Esittelijä haluaa kuitenkin tähdentää, että YK:n tärkeä rooli erityisesti maailmanlaajuisten turvallisuuden, hyvinvoinnin, edistyksen ja rauhan käsitteiden edelleen kehittämisessä ei voi toimia vastoin kansallista hallinnointia ja sen myötä alueellisia hallintoasteita vaan päinvastoin niiden on täydennettävä toisiaan.
However, your rapporteur also wishes to point out that the role and importance of the UN, not least in gradually bringing about global concepts of security, prosperity, progress, and peace, cannot be at odds with, but on the contrary should complement the role of national governance and also the responsibilities which have increasingly been conferred on regional authorities.
Vaikkakin on tarpeellista toteuttaa maailmanlaajuisen sääntelyn muotoja, ottaa edistysaskeleita poliittisen yhteiselon suuntaan globaalilla tasolla ja taata tämän kehityksen edistäminen ja sen hedelmien tasapuolinen jakautuminen, on yhtä tarpeellista ottaa huomioon, että kansallinen kehys muodostaa edelleen demokraattisen legitimiteetin ja kansalaisten osallistumisen pääasiallisen pohjan ja että alueellinen konteksti on uusi laajentuva realiteetti, mikä on huomioitava erityisesti kansallisen tason lähentymispyrkimyksissä.
Although it is necessary to implement forms of global regulation, move towards world-wide political coexistence, and guarantee progress and enable its fruits to be shared fairly, it is likewise essential to bear in mind that the national framework still constitutes the main foundation on which democratic legitimacy and the participation of citizens are built and the regional context is emerging as a new reality which is tending to expand and must consequently be taken into account, not least as a sphere in which national viewpoints can converge.
EU:n ja YK:n YHTEISTYÖ
EU-UN COOPERATION
Ensinnäkin on todettava, että tämä aihe on hyvin tärkeä.
In the first place, the importance of the matter has to be recognised.
Yhdenmukaisuuden ja täydentävyyden tavoitteiden toteuttamiseksi ja humanitaarisen avun ja kehityksen mahdollisimman tehokkaaksi takaamiseksi on varmistettava kaikkien toimijoiden välinen koordinointi olivatpa ne sitten valtioita, Euroopan yhteisö, Yhdistyneet Kansakunnat tai muita kansalaisjärjestöluonteisia osallistujia.
To attain the goals of coherence and complementarity and make humanitarian aid and development operations as effective as possible, all action should be coordinated, whether it is carried out by Member States, the Community, the United Nations, or other non-governmental players.
YK:lla on kiistattomasti asianmukainen legitimiteetti ja toimintakehys kehityksen ja humanitaarisen avun haasteisiin vastaamiseksi maailmanlaajuisesti.
The UN undoubtedly has the legitimacy and the right machinery to tackle the challenges of development and humanitarian crises at global level.
Siitä huolimatta erityisesti tilintarkastustuomioistuimen ulkomaan apua koskevissa kertomuksissa on korostettu Euroopan yhteisön ja muiden lahjoittajien välisen koordinoinnin puutetta.
That notwithstanding, the point which has been emphasised, for instance in various Court of Auditors reports on external aid, is that the Community does not coordinate its action with other donors.
On totta, että yhteisötuen ja jäsenvaltioiden tuen koordinointi on parantunut viime aikoina (etenkin ns. "maakohtaisten strategia-asiakirjojen" avulla), mutta YK:n kanssa tällaista koordinointia ei käytännöllisesti katsottuna ole olemassa, kuten selvästi todetaan tilintarkastustuomioistuimen viimeisessä varainhoitovuotta 1999 koskevassa kertomuksessa.
Although it is true that the situation has lately been tending to improve as regards coordination of Community aid with the aid provided by Member States (in particular on account of the ‘country strategy papers’), it is none the less the case that coordination with the UN is virtually non-existent, a finding spelt out very plainly in the Court’s last report, relating to the 1999 financial year.
Tässä tiedonannossa ei kuitenkaan esitetä konkreettisia ehdotuksia ja siinä viitataan vain joihinkin yleisiin alaa koskeviin seikkoihin.
The Commission communication, however, does not put forward any specific proposals, but confines itself to some general remarks.
Esittelijä katsoo, että EU:n olisi ennen kaikkea tehtävä selkeä päätös komission ehdotuksen pohjalta siitä, mitkä YK:n erityisjärjestöt ja ohjelmat ovat sille ensisijaisia ja edelleen mitä niistä sen täytyy rahoittaa pitkällä aikavälillä.
We believe that the EU should first of all take a clear decision, based on a Commission proposal, as to the UN agencies and programmes which it considers to constitute a priority and must consequently finance over the long term.
Tällaisen ehdotuksen tulisi perustua tiedonannossa mainittuihin kriteereihin, mutta myös sellaisten kysymysten kuin hankkeiden hyvä johtaminen, läpinäkyvyys, varainkäyttöä koskeva vastuu ja näkyvyys olisi oltava kriteereinä, jotta komissio voisi rahoittaa kyseisiä ohjelmia ja erityisjärjestöjä pitkällä aikavälillä.
The proposal should be based on the criteria set out in the communication, although matters such as sound project management, transparency, accountability for the use of funds, and a high profile should likewise be regarded as criteria to be met if the Commission is to finance such agencies and programmes under long-term arrangements.
Toinen tärkeä näkökulma liittyy siihen vaikutukseen, joka EU:lla tulisi olla YK:n rakenteissa ja ohjelmasuunnittelussa.
Another important point relates to the influence which the Community should wield as regards UN programme machinery and planning.
Tiedonannossa viitataan jäsenvaltioiden välttämättömään koordinointiin ja siihen, että niiden tulisi "puhua yhdellä äänellä" YK:n elimissä.
The communication maintains that the Member States need to coordinate their positions and speak ‘with one voice’ in UN bodies.
Nyt on ennen kaikkea muotoiltava tätä asiaa koskeva uusi lähestymistapa eikä ainoastaan toistettava jo useaan kertaan sanottua.
What is needed above all is to flesh out a different approach and not simply repeat what has been said time and time again.
Todellakin, jos tarkastellaan tiedonannon liitettä 2, jossa esitetään kartoitus EU:n ja YK:n kehitys- ja humanitaarisen alan toimijoiden välisestä yhteistyöstä, nähdään yhteisön melko vaatimaton -pelkän tarkkailijan - asema useimmissa YK:n erityisjärjestöissä (poikkeuksena FAO, jossa se on täysjäsen, ja WFP, jossa se on "etuoikeutettu tarkkailija").
Annex 2 of the communication, which summarises the EU’s cooperation with ‘UN development and humanitarian entities’, shows that the Community has a very modest status – that of a mere observer – in most UN agencies (except the FAO, of which it is a full member, and the WFP, in which it is a ‘privileged observer’).
Aikana, jolloin vallitsee laaja yhteisymmärrys kehitysyhteistyöpolitiikan ja humanitaarisen avun poliittisista tavoitteista, jolloin on asianmukaisesti otettava huomioon Millenium-julistuksen haasteet ja päämäärät ja jolloin samanaikaisesti käytettävissä olevat rahoitusvarat ovat niukat (minkä vuoksi on vältettävä tehtävien ja keinojen päällekkäisyyttä), ei olisi hyväksyttävää jättää toteuttamatta tehokasta kumppanuutta Yhdistyneiden Kansakuntien ja EU:n toimielinten välillä.
Given that, at the present time, there is a broad measure of agreement about the declared aims of development cooperation and humanitarian aid policies, the challenges and the goals charted in the Millennium Declaration must be taken duly into account, but the available financial resources are scarce (and overlapping of tasks and means should accordingly be avoided), the failure to give practical expression to an effective partnership between the United Nations and the EU institutions would be incomprehensible.
Yhteistyö tulee siis toteuttaa ja paremman yhteistyön ja koordinaation edistymisen täytyy näkyä kolmella tärkeällä alalla.
Cooperation of this type, however, has to be implemented, and the advances brought about by closer cooperation and coordination will need to make themselves felt in three key areas.
Ensinnäkin poliittista vuoropuhelua on tehostettava: kehitysyhteistyöpolitiikan prioriteetit, kestävä kehitys ja ihmisoikeuksien suojelu ovat esimerkkejä aiheista, jotka olisi sisällytettävä EU:n ja YK:n yhteiseen työjärjestykseen.
The first such area is a more intensive political dialogue: development policy priorities, sustainable development, and protection of human rights are some of the subjects to be encompassed within a common agenda for the EU and the UN.
Edelleen olisi tärkeää luoda yhteisiä tai ainakin samankaltaisia ja yhteensopivia välineitä, joiden avulla olisi mahdollista arviodia saavutettuja tuloksia suoritusindikaattoreihin ("performance indicators") tukeutuen.
Furthermore, joint, or at any rate similar and compatible, measures should be taken to enable the quality of the results achieved to be assessed on the basis of performance indicators.
Kolmanneksi on perustettava YK:n ja EU:n välisten suhteiden vakaa rahoituskehys sen varmistamiseksi, että yhteistyötä tehdään tehokkaasti yhteisten sääntöjen ja periaatteiden mukaisesti, jotta mahdollistetaan ulkoisen avun optimointi siten, että apu todella menee sitä tarvitseville.
Thirdly, a stable financial framework should be established for relations between the UN and the EU to ensure that cooperation can be pursued effectively in accordance with common principles and rules enabling external aid to be optimised and hence to reach the men and women who need it.
Tällä tavoin edistettäisiin todella köyhyyden torjumista ja kehitystä.
This is a course of action that would undoubtedly help to combat poverty and pave the way for development.
3. huhtikuuta 2002 ULKOASIOIDEN, IHMISOIKEUKSIEN SEKÄ YHTEISEN TURVALLISUUDEN JA PUOLUSTUSPOLITIIKAN VALIOKUNNAN LAUSUNTO
3 April 2002 OPINION OF THE COMMITTEE ON FOREIGN AFFAIRS, HUMAN RIGHTS, COMMON SECURITY AND DEFENCE POLICY
Toimivan kumppanuuden luominen Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa kehitysyhteistyön ja humanitaaristen asioiden alalla
on EU/UN relations: an effective partnership in the fields of development and humanitarian affairs
Valmistelija: Giovanni Claudio Fava
Draftsman: Giovanni Claudio Fava
Ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta nimitti kokouksessaan 12. syyskuuta 2001 valmistelijaksi Giovanni Claudio Favan.
The Committee on Foreign Affairs, Human Rights, Common Security and Defence Policy appointed Giovanni Claudio Fava draftsman at its meeting of 12 September 2001.
Valiokunta käsitteli lausuntoluonnosta kokouksissaan 23. tammikuuta 2002 ja 25. helmikuuta 2002.
It considered the draft opinion at its meetings of 23 January 2002 and 25 February 2002.
26. helmikuuta 2002 pidetyssä kokouksessa valiokunta hyväksyi seuraavat johtopäätökset äänin 51 puolesta ja 4 tyhjää.
At the meeting of 26 February 2002 it adopted the following conclusions by 51 votes to 0, with 4 abstentions.
Äänestyksessä olivat läsnä seuraavat jäsenet: Elmar Brok (puheenjohtaja), Baroness Nicholson of Winterbourne (1. varapuheenjohtaja), Geoffrey Van Orden (2. varapuheenjohtaja), Christos Zacharakis (3. varapuheenjohtaja), Giovanni Claudio Fava (valmistelija), Ole Andreasen, Alexandros Baltas, Michael Cashman (Sami Naïrin puolesta), John Walls Cushnahan, Rosa M. Díez González, Pere Esteve, Pernille Frahm (André Brien puolesta), Michael Gahler, Jas Gawronski, Vitaliano Gemelli (Franco Marinin puolesta), Alfred Gomolka, Vasco Graça Moura (José Pacheco Pereiran puolesta), Ulpu Iivari (Raimon Obiols i Germàn puolesta), Marie Anne Isler Béguin (Per Gahrtonin puolesta), Efstratios Korakas, Joost Lagendijk, Catherine Lalumière, Armin Laschet, Jo Leinen (Magdalene Hoffin puolesta), Nelly Maes (Reinhold Messnerin puolesta), Hanja Maij-Weggen (Alain Lamassouren puolesta), Pedro Marset Campos, Miguel Angel Martínez Martínez (Demetrio Volcicin puolesta), Emilio Menéndez del Valle, Philippe Morillon, Pasqualina Napoletano, Arie M. Oostlander, Doris Pack (Gunilla Carlssonin puolesta), Jacques F. Poos, Mechtild Rothe (Hannes Swobodan puolesta), Lennart Sacrédeus (Gerardo Galeote Quecedon puolesta), Jannis Sakellariou, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Jacques Santer, Amalia Sartori, Jürgen Schröder, Elisabeth Schroedter, Ioannis Souladakis, Ursula Stenzel, The Earl of Stockton (Hugues Martinin puolesta), David Sumberg, Ilkka Suominen, Charles Tannock, Maj Britt Theorin (Linda McAvanin puolesta), Gary Titley (Jan Marinus Wiersman puolesta), Bob van den Bos, Johan Van Hecke, Paavo Väyrynen, Karl von Wogau ja Matti Wuori.
The following were present for the vote: Elmar Brok, chairman; Baroness Nicholson of Winterbourne (first vice-chairman), Geoffrey Van Orden (second vice-chairman), Christos Zacharakis (third vice-chairman); Giovanni Claudio Fava, draftsman; Ole Andreasen, Alexandros Baltas, Michael Cashman (for Sami Naïr), John Walls Cushnahan, Rosa M. Díez González, Pere Esteve, Pernille Frahm (for André Brie), Michael Gahler, Jas Gawronski, Vitaliano Gemelli (for Franco Marini), Alfred Gomolka, Vasco Graça Moura (for José Pacheco Pereira), Ulpu Iivari (for Raimon Obiols i Germà), Marie Anne Isler Béguin (for Per Garhton), Efstratios Korakas, Joost Lagendijk, Catherine Lalumière, Armin Laschet, Jo Leinen (for Magdalene Hoff), Nelly Maes (for Reinhold Messner), Hanja Maij-Weggen (for Alain Lamassoure), Pedro Marset Campos, Miguel Angel Martínez Martínez (for Demetrio Volcic), Emilio Menéndez del Valle, Philippe Morillon, Pasqualina Napoletano, Arie M. Oostlander, Doris Pack (for Gunilla Carlsson), Jacques F. Poos, Mechtild Rothe (for Hannes Swoboda), Lennart Sacrédeus (for Gerardo Galeote Quecedo), Jannis Sakellariou, José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra, Jacques Santer, Amalia Sartori, Jürgen Schröder, Elisabeth Schroedter, Ioannis Souladakis, Ursula Stenzel, The Earl of Stockton (for Hugues Martin), David Sumberg, Ilkka Suominen, Charles Tannock, Maj Britt Theorin (for Linda McAvan), Gary Titley (for Jan Marinus Wiersma), Bob van den Bos, Johan Van Hecke, Paavo Väyrynen, Karl von Wogau and Matti Wuori.
Monet Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat olleet Yhdistyneiden Kansakuntien jäseniä aina sen perustamisesta eli vuodesta 1945 alkaen.
A number of EU Member States have been members of the United Nations since the latter’s establishment in 1945.
Näiden maiden historialliset vaiheet ja kokemukset ovat vaihdelleet vuosien kuluessa ja niille on ollut tunnusomaista merkittävät poliittiset ja sosioekonomiset muutokset (kylmän sodan päättyminen, tekninen vallankumous, globalisaatio sekä kansainvälinen terrorismi).
Each of these countries has had its own individual relationship with the UN, with diverse experiences over the years, which have been marked by radical changes in the international political and socio-economic context (end of the Cold War, technological revolution, globalisation, international terrorism, etc.).
Euroopan yhteisöllä on vuodesta 1974 lähtien ollut tarkkailijan asema YK:ssa (yleiskokous ja ECOSOC) ja myöhemmin se on saanut täysimääräisen jäsenen aseman FAO:ssa (Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestössä).
Since 1974 the European Community has had a seat as permanent observer to the UN (General Assembly and ECOSOC) and was later granted full-member status in the FAO (Food and Agriculture Organisation of the United Nations).
Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan luomisen jälkeen vuonna 1992 ja sitä mukaa kun EU ilmaisi halunsa ottaa vastaan poliittisen johtajan asema sen taloudellisen merkityksen ja poliittisen integraatioon liittyvien pyrkimykset huomioonottaen, suhteet YK:hon ovat muuttuneet dynaamisemmiksi.
Since the establishment of the common foreign and security policy (CFSP) in 1992 and as the EU began to assert its desire to assume a political leadership commensurate with its economic status and ambitions for political integration, relations with the UN entered into a more dynamic phase.
Tällä hetkellä toiminta perustuu kolmeen keskeiseen alueeseen, joita ovat rauhan turvaaminen, kriisinhallinta, kehitysapu ja humanitaarinen apu.
There are three major areas of cooperation: peacekeeping and crisis management, development aid and humanitarian aid.
Komission tiedonanto neuvostolle on osa edellä mainittua yhteistyötä.
The Commission’s communication to the Council builds upon this and sets out a blueprint for UN-EU partnership.
Tiedonannossa ehdotetaan YK:n ja EU:n välistä kumppanuusohjelmaa, jossa keskitytään alussa mahdollisuuteen tiivistää yhteistyötä kehitysavun ja humanitaarisen avun alalla ja korostetaan tällaisesta yhteistyöstä kaikille osapuolille eli EU:lle, YK:lle ja edunsaajamaille koituvaa lisäarvoa.
At this initial stage, it focuses on the opportunities for enhanced cooperation in the area of development and humanitarian aid, stressing the added value which such cooperation brings to all parties concerned: the EU, the UN and the beneficiary countries.
Vaikka tällainen ajatus tuntuukin täysin perustellulta, ollaan vielä kaukana todellisesta kumppanuudesta, joka ollakseen tehokasta, vaatii parempaa koordinointia EY:n ja sen jäsenvaltioiden välillä sekä yhteisön ja YK:n välillä.
While this might seem perfectly legitimate, it is still far from being a true partnership, which, in order to work effectively would require greater collaboration between the Community and its Member States as well as between the Community and the United Nations.
EU:n vaikutus päätöksentekoon on sen aseman huomioon ottaen rajallinen, mutta sillä pitäisi olla enemmän vaikutusmahdollisuuksia sellaisten YK:n toimien suunnittelussa ja täytäntöönpanossa, joita EY rahoittaa, ja olisi myös tarpeen taata Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden osallistuminen ja näkyvyys.
EU influence on the decision-making process is, given its status, limited, but a greater impact should be made on the programming and implementation of UN actions which are co-financed by the Community and efforts should also be made to draw greater attention to action taken by the EU and its Member States.
YK on rakentanut merkittävän erityiselinten, rahastojen ja ohjelmien verkon, joka tarjoaa ainutlaatuisen viitekehyksen tulevien maailmanlaajuisten haasteiden edessä.
Over the years, the UN has built up a large network of agencies, funds and programmes providing a unique framework for tackling the challenges which need to be met on a world scale.
Euroopan unioni on puolestaan hankkinut yhä enemmän kokemusta kauppapolitiikan, kehitysavun ja ihmisoikeuksien alalla edistämällä yhteiskuntamallia, joka perustuu solidaarisuuden periaatteeseen ja humanististen arvojen kunnioittamiseen.
Likewise, the European Union has progressively gained experience in the area of commercial policy, development aid and human rights by upholding a social model based on the principle of solidarity and respect for humanistic values.
YK:n ja yhteisön poliittisen yhteistyön välineet eivät kuitenkaan vastaa vielä näitä tavoitteita.
However, the instruments for political cooperation between the UN and the EU are not yet equal to such a task.
Tästä syystä kumppanuutta on konkretisoitava yhteistyötä koskevissa toimissa kaikilla mahdollisilla tasoilla hyödyntämällä kaikki käytettävissä olevat voimavarat.
The proposed partnership should therefore involve the implementation of cooperation measures at all possible levels, while developing full potential.
Ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta pyytää asiasta vastaavaa kehitysyhteistyövaliokuntaa sisällyttämään seuraavat osat päätöslauselmaesitykseen, jonka se myöhemmin hyväksyy:
The Committee on Foreign Affairs, Human Rights, Common Security and Defence Policy calls on the Committee on Development and Cooperation, as the committee responsible, to incorporate the following points in its motion for a resolution:
A. katsoo, että ollakseen tehokasta kehitysyhteistyöpolitiikka on kirjattava laajempaan politiikkaan, jonka pääasiallisena tavoitteena on demokratian ja oikeusvaltion luominen tai vahvistaminen,
A. whereas, to be effective, a cooperation and development policy must form part of a wider policy whose central aim lies in establishing and/or strengthening democracy and the rule of law,