natgillin/translations-raw huggingface dataset:
- ottaa huomioon EY:n perustamissopimuksen 175 artiklan 1 kohdan EY:n tuomioistuimen 6. joulukuuta 2001antaman lausunnon 2/00 seurauksena komissio muutti 12. joulukuuta 2001 alkuperäisen oikeusperustan (174 artiklan 4 kohta yhdistettynä 300 artiklaan) tilalle oikeusperustaksi 175 artiklan 1 kohdan yhdistettynä 300 artiklaan. ja 300 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
- having regard to Articles 175(1) Original legal base Article 174(4) combined with Article 300 was changed to Article 175(1) combined with Article 300 by the Commission on 12 December 2001 following the opinion 2/00 given by the Court of Justice on 6 December 2001. and 300(2), first subparagraph, first sentence, of the EC Treaty,
- neuvoston kuultua sitä EY:n perustamissopimuksen 300 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti ( C5‑0019/2002 ),
- having been consulted by the Council pursuant to Article 300(3), first subparagraph, of the EC Treaty ( C5-0019/2002 ),
- ottaa huomioon työjärjestyksen 67 artiklan ja 97 artiklan 7 kohdan,
- having regard to Rules 67 and 97(7) of its Rules of Procedure,
1. hyväksyy ehdotuksen neuvoston päätökseksi ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta sekä sen sitoumusten täyttämisestä yhteisesti;
Approves the proposal for a Council decision concerning the conclusion, on behalf of the European Community, of the Kyoto Protocol to the United Nations Framework Convention on Climate Change and the joint fulfilment of commitments thereunder;
Euroopan parlamentti antaa lausuntonsa kuulemismenettelyllä neuvoston päätöksestä Kioton pöytäkirjan hyväksymisestä.
Parliament is called on to state its position via the consultation procedure on the Council decision concerning the conclusion of the Kyoto Protocol.
Tällä neuvoston päätöksellä pyritään hyväksymään Kioton pöytäkirja, panemaan se täytäntöön Euroopan yhteisössä jäsenvaltioissa vuoden 1998 taakanjakosopimuksessa määriteltyjen sitoumusten perusteella sekä toteuttamaan jokaiselle jäsenvaltiolle määritellyt sitoumukset ekvivalenttisina hiilidioksiditonneina ilmaistuina absoluuttisina kasvihuonekaasupäästömäärinä, jotka määritellään tiukkojen tieteellisten kriteerien mukaisesti.
The Council decision involves the following: adoption of the Kyoto Protocol; implementation of the Protocol by the European Community and its Member States, on the basis of the undertakings set out in the Burden Sharing Agreement of 1998; and the translation of the relative undertakings defined for each Member State into absolute levels of greenhouse gas emissions, expressed in tonnes of CO 2 equivalent and determined using reliable scientific methods.
Esittelijä suosittelee tämän neuvoston päätöksen hyväksymistä.
Your rapporteur recommends approval of the Council decision.
Prosessi, jonka tavoitteena oli suuren osan kansainvälistä yhteisöä hyväksymän ilmastonmuutosta torjuvan sopimuksen saavuttaminen, alkoi yli 10 vuotta sitten Rio de Janeirossa.
The process of achieving a legal instrument to combat climate change acceptable to a large part of the international community started more than ten years ago in Rio de Janeiro.
Rion maailmanlaajuisessa ympäristöhuippukokouksessa vuonna 1992 maailman maat ottivat vastaan haasteen ilmastonmuutoksen torjumiseksi hyväksymällä ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen (UNFCCC).
At the Rio Earth Summit in 1992, countries around the world accepted the challenge to combat climate change by adopting the United Nations Framework Convention on Climate Change (UNFCCC).
Yleissopimuksen osapuolten tavoitteena on "ilmakehän kasvihuonekaasupitoisuuksien vakauttaminen sellaiselle tasolle, että estetään ihmisen toiminnan vaaralliset vaikutukset ilmastojärjestelmään".
The aim of the Parties to this Convention is to stabilise 'greenhouse gas concentrations in the atmosphere at a level that would prevent dangerous anthropogenic interference with the climate system'.
Sopimuspuolet havaitsivat nopeasti, että tähän tavoitteeseen pääsemiseksi ja palauttaakseen kasvihuonekaasujen päästöt vuoden 1990 tasolle vuoteen 2000 mennessä teollisuusmailta vaadittavia sitoumuksia piti tiukentaa.
The Parties to the Convention soon realised that, in order to meet this objective, the commitment in the Convention to stabilise greenhouse gas emissions at the 1990 levels by the year 2000 had to be strengthened for the industrialised countries.
Sopimuspuolten ensimmäisessä kokouksessa (COP 1) Berliinissä 1995 hyväksyttiin tätä koskeva sopimus ja aloitettiin neuvottelut uuden oikeudellisen välineen, johon sisältyisivät nämä uudet sitoumukset, valmistelemiseksi ja laatimiseksi.
During the first meeting of the Parties of the Convention (COP 1) in Berlin in 1995, an agreement to this effect was concluded and negotiations to prepare and draw up a legal instrument which would include these new commitments began.
Kiotossa vuonna 1997 (COP 3) sopimuspuolet saivat hyväksyttyä oikeudellisen välineen eli ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan.
In Kyoto in 1997 (COP 3) the Parties of the Convention were able to adopt the legal instrument, called the Kyoto Protocol to the United Nations Framework Convention on Climate Change.
Kioton pöytäkirja koskee kuutta kasvihuonekaasua ja siinä asetetaan teollisuusmaille päästötavoitteet, jotka on saavutettava kaudella 2008–2012.
Six greenhouse gases are covered by the Kyoto Protocol, and it sets emissions targets to be met in the commitment period 2008-2012 for industrialised countries.
Kioton pöytäkirjassa on kolme järjestelmää, jotka antavat sopimuspuolille mahdollisuuden saavuttaa tavoitteet joustavalla tavalla: päästökauppa, yhteinen täytäntöönpano (jonka avulla teollisuusmaat voivat investoida päästöjä vähentäviin hankkeisiin muissa teollisuusmaissa) ja puhtaan kehityksen mekanismi (jonka avulla teollisuusmaat voivat investoida päästöjä vähentäviin hankkeisiin kehitysmaissa).
In order to give the countries flexibility in how to meet the targets, the Kyoto Protocol introduces three mechanisms; Emissions Trading, Joint Implementation (to allow industrialised countries to invest in emissions-saving projects in other industrialised countries), and Clean Development Mechanism (to allow industrialised countries to invest in emissions-saving projects in developing countries).
Pöytäkirja oli avoinna allekirjoittamista varten Yhdistyneiden Kansakuntien päämajassa New Yorkissa 16. maaliskuuta 1998 lähtien 15. maaliskuuta 1999 saakka.
The Protocol was open for signature from 16 March 1998 to 15 March 1999 at the United Nations Headquarters in New York, and by 15 March 1999 it had received 84 signatures.
Koska Kioton pöytäkirja ei ratkaissut kaikkia kiistakysymyksiä, sopimuspuolet päättivät neljännessä kokouksessaan (COP 4) Buenos Airesissa 1998 hyväksyä toimintaohjelman.
As many controversial points had not been resolved in the Kyoto Protocol, the Parties to the Convention decided to adopt a plan of action during their fourth session (COP 4) in Buenos Aires in 1998.
Buenos Airesin toimintaohjelman tarkoituksena oli auttaa osapuolia sopimaan pöytäkirjan avainkohtien täytäntöönpanosta.
The purpose of the Buenos Aires Plan of Action was to help the Parties to agree on how key elements of the Protocol should be implemented.
Toisessa Bonnin kokouksessa vuonna 2001 (COP 6 b), joka järjestettiin samana vuonna Haagissa (COP 6) ja 1999 Bonnissa (COP 5) pidettyjen kokousten jälkeen, päästiin lopulta sopimukseen näiden avainkohtien täytäntöönpanosta.
At the resumed sixth session (COP 6a), held in Bonn in 2001, after meetings in the Hague earlier the same year (COP 6) and in Bonn in 1999 (COP 5), the Parties could finally agree on how these key elements should be implemented.
Bonnissa saavutettu sopimus viimeisteltiin Marrakeshissa (COP 7) vuonna 2001, jossa siitä laadittiin laillisesti sitova teksti.
The agreement reached in Bonn was finalised in Marrakesh (COP 7) in 2001, where it was turned into a legal text.
Pöytäkirja tulee voimaan, kun sen on ratifioinut vähintään 55 yleissopimuksen sopimuspuolta, joiden yhteenlasketut päästöt kattavat vähintään 55 prosenttia hiilidioksidipäästöistä.
For the Protocol to come into force, it now has to be ratified by over 55 countries accounting for over 55% of all CO 2 emissions.
Tavoitteena on ollut, että pöytäkirja tulee voimaan ennen Johannesburgissa syyskuussa 2002 pidettävää Rio+10-kokousta.
It is hoped that the Protocol will have come into force by the time of the 'Rio+10' Conference which is scheduled for September 2002 in Johannesburg.
a) Neuvotteluihin ja keskusteluihin on tuhlattu kymmenen vuotta.
a) Ten years have been lost in negotiations and talks.
Rio de Janeiron konferenssista, jossa esitettiin ajatus maailmanlaajuisesta politiikasta kasvihuoneilmiön ratkaisemiseksi, Marrakeshin konferenssiin, jonka lopuksi hyväksyttiin Kioton pöytäkirja, kuluneiden kymmenen vuoden aikana ongelma on tullut yhä vakavammaksi.
Over those ten lost years, between the Rio Conference which saw the launch of the idea of a planet-wide policy for action against the greenhouse effect, and the Marrakesh Conference which finalised the text of the Kyoto Protocol, the problem has become worse.
b) Yhdysvaltojen, joka vastaa 25 prosentista kaikista päästöistä, vetäytyminen Kioton pöytäkirjasta vähentää huomattavasti sopimukselta toivottua kattavuutta.
b) The fact that the US, which is responsible for more than 25% of all emissions, failed to participate in the Kyoto Protocol represents a serious limit on its inclusiveness.
c) Pöytäkirja ei ole yhtä kunnianhimoinen kuin alkuperäinen ehdotus.
c) The Protocol is less ambitious than originally projected.
EU:n halu varmistaa kompromissin syntyminen sai sen joustamaan omaa kantaansa ja hyväksymään sen, että hiilinieluille annettiin sopimuksessa liian merkittävä asema, vaikka niiden tehokkuudesta ei ole riittävästi tieteellisiä todisteita.
The EU had to pay the price of its desire to ensure an agreement at all costs by making a number of concessions, culminating in acceptance of the excessive inclusion of carbon sinks (concerning which there is not as yet sufficient scientific certainty).
d) Tämän vaatimattoman askeleen vaihtoehto olisi ollut huomattavasti pahempi.
d) Even if only a small step has been taken, the alternative would have been far worse.
e) Ilmastonmuutos on vakava ympäristöongelma, mutta se on saanut myös symbolisen ulottuvuuden globaalistumisen haittavaikutusten vastustamisessa.
e) Climate change is not only an extremely grave environmental problem but an issue which had been increasingly acquiring a symbolic profile in the protest movement against the destructive effects of globalisation.
Voidaankin sanoa, että sopimus Kioton pöytäkirjasta oli erittäin tärkeä myös globaalistumisen hallitsemisen ja hyvän kansainvälisen hallinnon kannalta.
It may therefore be affirmed that this agreement on the Kyoto Protocol was of major importance in terms of the regulation of globalisation and international governance.
f) EU osoitti johtajuutta.
f) The EU has given proof of its leadership capacities.
Lämpenemisen ulkoiset kustannukset (rannikoiden tuhoutuminen, joidenkin saarten pyyhkiytyminen mereen, elintarvikevarastojen pienentyminen, 150 miljoonaa ihmistä, jotka joutuvat muuttamaan kotiseuduiltaan, uusien tautien leviäminen, biodiversiteetin häviäminen) ovat tästä lähtien osa taloutta.
g) We are now living in the 'carbon economy': our economy will in future have to internalise the cost of the externalities associated with global warming (destruction of coastline, submergence of islands, reduction in food stocks, 150 m displaced people, spread of rare diseases, loss of biodiversity).
Hiilitonnilla on markkinahinta ja hiilidioksidipäästöt ovat kustannuserä, joka pitää ottaa huomioon kaikkien tuotteiden ja toimintojen hintojen yleisessä painottamisessa.
The price of a tonne of carbon will be quoted on the markets, and CO 2 emissions will represent a cost to be reflected in the general weighting of the prices of all products and activities.
Ne jotka pystyvät tuottamaan saman puhtaammalla tekniikalla voittavat.
The winners will be those able to produce the same things using cleaner technologies.
Euroopan unionin sitoumusten jakaminen
Burden sharing in the EU
Kioton pöytäkirjassa Euroopan unionille määrätyn kiintiön (päästöjen vähentäminen 8 prosentilla kaudella 2008–2012 vuoden 1990 tasosta) jakamisesta 15 jäsenvaltion kesken sovittiin vuonna 1998 taakanjakosopimuksella.
The breakdown of the quota allotted to the EU under the Kyoto Protocol (an 8% cut in greenhouse gas emissions over the period 2008-2012 with 1990 levels as the reference point) between the fifteen Member States was decided in 1998 by means of the Burden Sharing Agreement.
Tätä sopimusta, jolla 15 jäsenvaltiolle vahvistettiin päästötavoitteet, ei ole mitään syytä muuttaa.
There are no reasons to justify any alteration in this agreement fixing the emissions commitments for the Fifteen.
Näiden suhteellisten sitoumusten muuttaminen ekvivalenttisina hiilidioksiditonneina ilmaistuiksi absoluuttisiksi päästömääriksi pitää tehdä ennen vuotta 2007.
The deadline for the translation of these relative agreements into absolute emission levels expressed in tonnes of CO 2 equivalent is the end of 2007.
Jotta ei annettaisi aihetta Kioton pöytäkirjan uskottavuutta murentaviin epäluuloihin on ensiarvoisen tärkeää, että perusvuoden (1990) päästötasot kullekin jäsenvaltiolle vahvistetaan YK:n puitesopimuksen ja Kioton pöytäkirjan määritelmien kaltaisten tinkimättömien tieteellisten kriteerien mukaisesti.
To prevent any uncertainties undermining the credibility of the Kyoto Protocol it is essential that the emission levels for the reference year of 1990 for each Member State are determined using sound scientific methods, such as those defined by the UN framework convention and by the Kyoto Protocol.
EU:n päästöjen kehitystä koskevien Euroopan ympäristöviraston tietojen pikainen tarkastelu voisi antaa aihetta tyytyväisyyteen: vuosina 1990–1999 kasvihuonekaasupäästöt supistuivat 4 prosentilla ja ollaan puolessa välissä Kioton sitoumuksen (8 %) täyttämistä.
Swift consultation of the European Environment Agency's data on developments in the EU regarding emissions clarifies the matter of compliance with the Kyoto goals: greenhouse gas emissions were reduced by 4% between 1990 and 1999, and the Kyoto commitment (-8%) is therefore half-fulfilled.
Todellisuus ei ole kuitenkaan näin hyvä.
The full picture, however, still gives cause for concern.
Kansallisten tietojen tarkasteleminen osoittaa, että tämä myönteinen kehitys johtuu käytännössä vain Englannissa (14 %) ja Saksassa (19 %) saavutetuista vähennyksistä.
It is clear from the national data that this positive result is due almost entirely to the reductions achieved in the UK (14%) and Germany (19%).
Jäsenvaltioiden suuri enemmistö jättää paljon toivomisen varaa.
Most of the other Member States still have much ground to make up.
Sitä paitsi myös Englannin ja Saksan vähennykset johtuvat pikemminkin ulkoisista seikoista, Englannissa hiilivoimaloiden korvaamisesta maakaasuvoimaloilla ja Saksassa entisen DDR:n teollisuuden rakennemuutoksista, kuin varsinaisesta erikseen kasvihuoneilmiöön suunnatusta strategiasta.
Furthermore, even the reductions obtained in the UK and Germany are more the result of externalities (in the British case, the changeover from coal to natural gas at the electric power stations and, in the German case, industrial conversion in the former GDR) than of any strategy specifically centred on the greenhouse effect.
Tässä erittäin huolestuttavassa yleisessä tilanteessa pitää korostaa erikseen liikenteen osuutta.
In the context of this quite disturbing picture, particular emphasis should be placed on the transport sector.
Euroopan ympäristöviraston mukaan liikenteen päästöt saattavat lisääntyä 50 prosentilla seuraavien 10 vuoden aikana, mikä uhkaa Kioton pöytäkirjan tavoitteiden saavuttamista.
The European Environment Agency states that emissions could rise by 50% over the next ten years: such a development would threaten our chances of complying with the Kyoto Protocol.
Euroopan unioni ja hiilitalous a) Yhteiset ja yhteen sovitetut ilmastonmuutospolitiikat
The EU in the carbon economy a) Common and coordinated policies on climate change
Euroopan unioni on laatinut joukon yhteisön välineitä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi.
The EI has been working on the project of devising a set of Community instruments for the reduction of greenhouse gas emissions.
Tästä yhteisestä lähestymistavasta saadaan mittakaavaetuja, jotka nopeuttavat kansallisia vähennyksiä ja alentavat niiden kustannuksia, mutta lisäksi saadaan liikkeelle jossain määrin vastahakoiset jäsenvaltiot yhteisön toiminnan kautta.
This upstream approach will permit economies of scale, thus paving the way for swifter and less costly reductions at national level, and will also make it possible to get round national reluctance to act by means of a Community orientation.
Toinen väline on eurooppalainen ilmastonmuutosohjelma, jossa on nimetty jo 40 mahdollista päästöjen vähentämistoimenpidettä kaikilla talouden aloilla ja jonka pohjalta laaditaan kymmenen direktiiviä ja lainsäädäntöaloitetta seuraavan kahden vuoden aikana.
The second is the European Climate Change Programme (ECCP), under which over 40 potential means of emissions reduction have already been identified in all sectors of the economy, and which will give rise to a set of ten directives and legislative initiatives, to be submitted over the next ten years.
Euroopan parlamentti on määritellyt komission tiedonannosta eurooppalaisesta ilmastonmuutosohjelmasta ja vihreästä kirjasta kasvihuonekaasujen päästökaupasta Euroopan unionissa antamissaan päätöslauselmissaan kaksi ennakkoehtoa näiden välineiden toteuttamiselle ja esittelijäkin haluaa vielä kerran korostaa niitä.
The EP has set out, in its resolutions on the communication 'Towards a European Climate Change Programme (ECCP)' and on the green paper on the creation of a greenhouse gas emissions trading system within the European Union, two preconditions for the implementation of the above instruments, which your rapporteur considers need to be stressed once again.
1) Vaikka markkinamekanismeihin kuten päästökauppaan liittyy paljon mahdollisuuksia, eurooppalaisen kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistoiminnan painopisteen pitää olla sekä kansallisen että yhteisön tason politiikassa ja toimenpiteissä 2) Pitää varmistaa, että päästöjen vähentämispolitiikka kattaa kaikki talouden alat horisontaalisesti.
These are: 1) notwithstanding the multifaceted potential of market mechanisms (such as emissions trading), the priority for the EU's actions to reduce greenhouse gas emissions should still lie in the field of policies and measures, at both national and Community level; 2) policies for emissions reduction must be based on horizontal coverage of all sectors of the economy.
b) Jäsenvaltioiden rooli
b) The role of the Member States
Ei ole toivottavaa, että jäsenvaltiot omaksuvat Kioton pöytäkirjan noudattamiseksi strategian, joka koostuu vain sellaisten vähentämistoimenpiteiden toteuttamisesta omassa maassa, jotka ovat samanaikaisesti edullisia taloudellisesti ja poliittisesti.
It would not be desirable, in the context of compliance with the Kyoto Protocol, for the Member States to adopt a strategy confined to the implementation at national level of those reduction measures which entail low costs in both economic and political terms.
Pohjimmiltaan kyse olisi tällöin teollisuuden ja energianhuollon päästöjen vähentämisestä ja liikenteen ja rakennusten (rakennusalan) jättämisestä ennalleen.
This would amount to trying to resolve the problem by reducing industrial and energy-sector emissions while failing to tackle transport and buildings (i.e. the civil construction industry).
Tämä vaihtoehto olisi ympäristön kannalta valheellinen ja taloudellisesti irrationaalinen.
Such an option would constitute an environmental deceit and would not be economically rational.
Sivuuttamalla politiikan tietyillä aloilla (kuten liikenteessä, jonka arvioidaan lisäävän päästöjä yli 50 prosentilla seuraavien kymmenen vuoden aikana Euroopan unionissa) jäsenvaltiot menettäisivät mahdollisuuksia siirtyä uudenlaiseen tekniikkaan ja sitä paitsi myöhemmin niiden päästöjen vähentämisen kustannukset olisivat huomattavasti suurempia.
If the Member States were to avoid implementing a policy for certain sectors (including transport, despite the 50% rise in emissions within the EU predicted for the next decade), they would be failing to exploit opportunities for technological change and would also run up a much higher reduction bill for the future.
Jotta strategia olisi taloudellisesti ja ympäristön kannalta järkevä, sen pitäisi koostua kaikkia talouden aloja koskevista muutoksista.
Economic and environmental logic call for a strategy requiring change in all sectors of the economy.
Kioton pöytäkirja jatkuu pitkälle vuoden 2012 jälkeenkin ja silloin päästövähennykset ovat paljon suurempia kuin nyt tavoiteltava 5,2 prosentin vähennys.
The Kyoto process will continue long after 2012, and the emissions reductions needed will bite much deeper than the present 5.2% target.
Niinpä jos jäsenvaltiot haluavat torjua ilmastonmuutoksia ja varmistaa kilpailukykynsä tässä uudessa taloudessa, jossa saman tuotteen pienimmillä päästöillä tuottava on voittaja, niiden pitää suunnata uudelleen talouspolitiikkaansa sisällyttämällä kasvihuoneilmiön ympäristökustannukset kaikille talouden aloille.
If the Member States wish to counter climate change and ensure their competitiveness in the emerging economy - in which the winners will be those who produce at the lowest emissions levels - they will have to reorientate their economic policies and internalise the environmental costs of the greenhouse effect in all economic sectors.
Mielessäni on esimerkiksi fossiilisia polttoaineita käyttävän teollisuuden tukien lakkauttaminen ja energia- ja liikenteen hiilidioksidipäästöverojen käyttöönotto.
These will have to include the abolition of subsidies for fossil fuel, an energy tax, and a tax on CO 2 emissions in the transport sector.
24. tammikuuta 2002 A5-0026/2002 ***III
24 January 2002 FINAL A5-0026/2002 ***III
Sovittelukomitean hyväksymä yhteinen teksti Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevista yleisistä puitteista Euroopan yhteisössä
on the joint text approved by the Conciliation Committee for a European Parliament and Council directive establishing a general framework for improving information and consultation rights of employees in the European Community
Parlamentti hyväksyi ensimmäisessä käsittelyssä 14. huhtikuuta 1999 kantansa ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan koskevista yleisistä puitteista Euroopan yhteisössä ( KOM(1998) 612 – 1998/0315(COD)).
At the sitting of 14 April 1999 Parliament adopted its position at first reading on the proposal for a European Parliament and Council directive establishing a general framework for improving information and consultation rights of employees in the European Community ( COM(1998) 612 – 1998/0315 (COD)).
Parlamentin puhemies ilmoitti istunnossa 5. syyskuuta 2001 vastaanottaneensa yhteisen kannan ja lähettäneensä sen asiasta vastaavaan työllisyys- ja sosiaalivaliokuntaan (9919/1/2001 – C5‑0388/2001 ).
At the sitting of 5 December 2001 the President of Parliament announced that the common position had been received and referred to the Committee on Employment and Social Affairs (9919/1/2001 – C5‑0388/2001 ).
Parlamentti hyväksyi istunnossa 23. lokakuuta 2001 tarkistuksia yhteiseen kantaan.
At the sitting of 23 October 2001 Parliament adopted amendments to the common position.
Neuvosto ilmoitti 12. joulukuuta 2001 päivätyllä kirjeellä, että se ei ollut valmis hyväksymään kaikkia parlamentin tarkistuksia.
By letter of 12 December 2001 the Council stated that it was unable to approve all Parliament's amendments.