natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Vedenjakelun ja viemäröinnin perusrakenteiden edellyttämien resurssien krooninen puute on eräs tärkeimmistä syistä jatkuvalle yksityistämiselle ja yksityissektorin osallistumiselle kyseisten julkisten palvelujen rahoittamiseen.
The chronic lack of resources for water distribution and purification infrastructures is one of the main reasons for the waves of privatisations or private-sector participation in the funding of the services concerned.
On myös tähdennettävä, että vesirahaston käyttö edellyttää tiettyjen ehtojen täyttymistä, kuten "hyvän hallinnon edistämistä", mikä oli yksi eniten arvostelua aiheuttaneista kysymyksistä, kun Cotonoun sopimusta tehtiin.
It is also important to stress that the use of this fund is subject to conditions such as compliance with the ‘good governance’ principle, which attracted major criticism when the Cotonou Agreement was concluded.
Koska tästä käsitteestä on erilaisia ja epätarkkoja määritelmiä, se ei kuulu kyseisen sopimuksen olennaisiin tekijöihin.
Because of its fragmented and imprecise definitions, this concept was not included in the Essential Components of the agreement.
Jos hyvän hallinnon edistäminen otetaan ehdoksi EU:n rahastosta hyötymiselle, se saattaa johtaa ristiriitoihin AKT-maiden ja EU:n välillä.
The introduction of good governance as a condition of benefiting from the European Fund is likely to arouse conflict between the ACP countries and the EU.
Lisäksi komission päätös osoittaa 1 miljardia euroa EKR:n kokonaisbudjetista voisi luoda vaarallisen ennakkotapauksen, joka yleistyessään vaarantaisi EKR:n varojen turvallisuuden ja ennakoitavuuden AKT-maiden kannalta.
Also, the Commission’s decision to allocated one billion euro from the EDF’s overall budget could create a dangerous precedent which would, if it became generalised, threaten the concept of the security and predictability of EDF resources for the ACP countries.
Yksityisen ja julkisen sektorin osallistuminen
Involvement of the private/public sectors
Yksityissektoria, kuten Euroopan investointipankkia, Afrikan kehityspankkia (AfDB) ja Maailmanpankkia, kehotetaan osallistumaan rahaston rahoitukseen.
Private-sector organisations such as the EIB, the African Development Bank, the World Bank, etc. are asked to put money into the fund.
Vaikka rahaa tarvitaan asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi, aloitteelle kaavaillut rahoitusjärjestelyt herättävät kysymyksiä sen ensisijaisesta tavoitteesta eli veden ja viemäröintijärjestelmien toimittamisesta huonoimmassa asemassa olevalle väestölle.
While the money is essential if the objectives set are to be realised, the financial engineering provided for by this initiative begs questions as to its main objective – supplying water and providing a purification system for the most disadvantaged groups.
On selvää, että yksityissektorin osallistuminen vesi- ja viemäröintipalveluiden perusrakenteiden rahoittamiseen lisää niiden osuutta vesiyritysten pääomasta.
It is clear that private-sector participation in the funding of the water supply and purification infrastructures raises its share in the capital of the water companies.
Afrikkalaisten ja suurimmaksi osaksi köyhien kuluttajien erikoislaatuisuus ei kuitenkaan sovi yhteen yksityisten sijoittajien intressien kanssa, kun viimeksi mainitut pyrkivät voiton maksimointiin.
However, the profile of African consumers, most of whom are poor, is incompatible with the interests of private investors, whose sole aim is to maximise their profits.
Kolmen viimeisimmän vuosikymmenen kokemus köyhien maiden rahoittamisesta, myös vesihuollon alalla, on osoittanut, että yksityistäminen on yleensä johtanut hintojen nousuun ilman, että veden laatu ja vesipalvelujen tarjonta ovat kuitenkaan parantuneet.
The experience of the past three decades in providing funds for poor countries, even in the water sector, proves that privatisation often goes hand in hand with price rises, without the quality and supply of water services being improved.
Monenvälisten rahoituslaitosten kuten Euroopan investointipankin ja Maailmanpankin tuet ja lainat eivät ole onnistuneet estämään tilanteen pahenemista maissa, joiden pitäisi olla "edunsaajia".
The subsidies and loans of multilateral financial institutions such as the EIB and the World Bank have not succeeded in preventing a worsening of the situation of the supposed ‘beneficiary’ countries.
Tästä epäonnistumisesta huolimatta äskettäin julkaistussa Camdessus'n raportissa "Financing water for all" vahvistetaan, että rahoitus, jota rahoitusmarkkinat, monenväliset rahoituslaitokset ja yksityissektori (osana julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyötä) myöntävät köyhien maiden vesihuoltoon, on ensisijaisen tärkeää.
Despite this proven failure, the recent Camdessus report on ‘Financing Water for All’ reaffirmed the priority status of funding the poor countries in the area of water through the financial markets, multilateral financial institutions and the private sector as part of a public-private partnership.
Tällainen järjestelmä on osoittanut, mitä se on todellisuudessa: yksityissektorille "varmin" tapa yksityistää julkisia hyödykkeitä ja palveluita.
Such a system has demonstrated what it is in reality, namely the way of privatising public goods and services that is ‘safest’ for the private sector.
Komission ehdotuksen pohjana ovat kuitenkin samanlaiseen ajattelutapaan perustuvat rahoitusjärjestelyt.
The Commission proposal falls within the same culture of financial engineering.
Riski siitä, että tuleva rahoitus hyödyttää pikemminkin yksityisiä toimijoita, etenkin vesialan eurooppalaisia monikansallisia yrityksiä, ei ole aivan vähäinen.
The risk of seeing future funding benefiting private players, particularly the European water multinationals, is not lessened.
Nämä yritykset ovat jo Maailmanpankin tuen ansiosta (ehdollisuuden periaate) hyvin edustettuina suurimmissa afrikkalaisissa kaupungeissa, joissa ne "varmistavat" vedenjakelupalvelut ja jopa jätevesien käsittelyn (harvemmin).
With a large presence already in many African cities, and thanks to the support of the World Bank (conditionality principle), they ‘provide’ water-distribution or, more rarely, used water treatment, services.
Rahaston hallinnointi
Management of the fund
Komissio ehdottaa perustettavaksi toimenpanovirastoa, joka olisi erotettu AKT-maiden nykyisistä kansallisen tai alueellisen tason rakenteista, mutta se ei ole kuitenkaan etukäteen kuullut maiden viranomaisia.
The Commission proposes setting up an ACP country agency, separate from existing national and regional structures, without even consulting the governments of those countries first.
Ehdotus muistuttaa malliltaan Maailmanpankin vesi- ja jätevesihuolto-ohjelmaa (Water and Sanitation Programme), joka toteuttaa useista lähteistä rahoitusta saavia Maailmanpankin hankkeita.
In many ways this proposal resembles the World Bank’s ‘Water and Sanitation Programme’ model, which executes the Bank’s projects, funded from a number of sources.
Tällaisen toimeenpanoviraston ongelmana on, että se lisää välikäsiä, joiden vuoksi hankkeiden toteutus on usein tehotonta.
The problem of such an agency is that it adds to the list of intermediaries, often making the implementation of projects inefficient.
Sen lisäksi, että virasto valitsee hankkeet, mikä luonnollisesti kuuluu sen toimivaltaan, se osallistuu myös hankkeiden täytäntöönpanoon ja arviointiin syrjäyttäen joskus jopa hankkeiden tukijat.
Apart from selection of projects, which is one of its natural tasks, it is also involved in their implementation and evaluation, sometimes supplanting the promoters of the projects themselves.
Niinpä hankkeiden alkuperäiset tavoitteet tai lähestymistapaa koskevat menetelmät saattavat muuttua, etenkin jos tukijoiden ja toimenpanoviraston poliittiset näkemykset kehitysyhteistyöstä eroavat toistaan.
The projects may then be turned aside from their original objectives or methodological approaches, particularly if the promoters and the executive agency have different development philosophies.
Yleisesti ottaen AKT-maissa on vesipalvelujen alalla useita toimijaryhmiä: julkinen (valtion keskushallinto ja hajautetut yhteisöt), yksityinen, järjestöt/kansalaisjärjestöt ja yksityiset henkilöt.
In the ACP countries there are usually several categories of operator in the water services: public (centralised State and decentralised local authorities), private, associations/NGOs and private individuals.
Tätä taustaa vasten vesirahaston on voitava tukeutua jo olemassa oleviin mekanismeihin, ja sen on määriteltävä hyvin selvästi ja tarkasti, miten eri toimijoiden on hankittava ja miten ne voivat hankkia saatavilla olevaa rahoitusta.
Against this background a water fund must be able to base itself on the existing mechanisms, defining extremely clearly and precisely how each player can and must access the available funding.
Uuden toimenpanoviraston perustamisen sijasta olisi järkevää uudistaa nykyisiä mekanismeja niin, että niistä saadaan toimivampia, uudistavampia ja tehokkaampia.
Instead of setting up a new executive agency, it would make sense to contribute to the reform of the existing mechanisms with a view to making them more operational, innovative and efficient.
Koska vedensaanti on äskettäin vahvistettu ihmisoikeudeksi, vesivarojen tasapuolinen jakaminen edellyttää asianmukaisia ratkaisuja sekä kansallisella, alueellisella että kansainvälisellä tasolla.
Access to water having been recognised recently as a basic human right, the task of distributing the available resources fairly calls for appropriate responses, whether at national, regional or international level.
AKT-maiden valmiuksien vahvistamiseksi ja hankkeiden elinkelpoisuuden varmistamiseksi vesipolitiikkaa yleensä ja erityisesti juomaveden ja viemäröintipalvelujen saatavuutta koskevan määrittelyn pitäisi kuulua ensisijaisesti kansallisille viranomaisille niin, että tähän työhön osallistuu kansalaisyhteiskunnan järjestöjen ja liikkeiden kautta myös kyseisen maan väestö.
In order to increase the capacity of the ACP countries and guarantee the viability of projects, water policy in general and access to drinking water and purification services in particular must be defined as a priority by the national authorities with the participation, through associations and civil-society movements, of the people concerned.
Euroopan komission on tämän vuoksi asetettava tärkeimmäksi tavoitteeksi sellaisen vesipolitiikan edistäminen, jossa tämä vaatimus otetaan huomioon.
The European Commission must therefore make it its main objective to promote the implementation of a water policy that takes this requirement into account.
Ehdottomana edellytyksenä aloitteen onnistumiselle on, että kussakin maassa edunsaajat osallistuvat hankkeen suunnitteluun, muotoiluun, täytäntöönpanoon, seurantaan ja arviointiin.
In each country, participation of the beneficiaries in the process of designing, formulating, implementing and monitoring/evaluating the project is a sine qua non for the success of the initiative.
Rahaston on myös tuettava sellaisten alueellisten laitosten perustamista, jotka varmistavat veden hallinnoinnin ja tasapuolisen jakamisen valtioiden rajat ylittävillä vesialueilla.
At regional level, the fund must help to establish regional institutions to manage and fairly water distribute around transnational water sources.
On myös tarpeen luoda uusia, kansainväliseen yhteisvastuullisuuteen perustuvien rahoitusvälineiden luokkia, kuten kansainvälinen verotus, jonka mallina käytetään mineraalivesien kulutukseen Euroopassa ja AKT-maissa perustuvaa maksua (0,5–1 senttiä tuotetulta pullolta).
It is also important to devise new categories of financial instrument, based on international solidarity: implementation of an international system along the lines of the levy on consumption of mineral water in Europe and the ACP countries (between half and one eurocent on every bottle produced).
AKT-maiden velka, vaikka se on jo maksettu takaisin useaan kertaan, on edelleen kehityksen pullonkaula.
Although it has already been repaid several times, the ACP countries’ debt continues to be a development bottleneck.
Euroopan maat voisivat tehdä aloitteen velan mitätöimiseksi ja näin irrotettujen varojen käyttämiseksi EU:n vesirahaston rahoittamiseen.
The European countries could take the initiative in cancelling this debt and using the money thus released to resource the European Water Fund.
väestönosa, jolla ei ole käytössään puhdasta juomavettä (%)
Population without access to safe water (%)
väestönosa, jolla ei ole käytössään kunnollisia saniteettitiloja (%)
Population without access to sanitation (%)
Lähde: UNDP, Inhimillisen kehityksen raportti 1999, s. 146–148
Source: UNDP, Human Development Report 1999, pp. 146-148
16. heinäkuuta 2003 LOPULLINEN A5-0274/2003
16 July 2003 FINAL A5-0274/2003
ihmisoikeuksista maailmassa vuonna 2002 ja Euroopan unionin ihmisoikeuspolitiikasta
on human rights in the world in 2002 and European Union's human rights policy
329.281 SISÄLTÖ
329.281 CONTENTS
PÄÄTÖSLAUSELMAESITYS B5-0445/2002
MOTION FOR A RESOLUTION B5-0445/2002
LIITE I: LUETTELO EUROOPAN PARLAMENTIN PÄÄTÖSLAUSELMISTA
LIST OF RESOLUTIONS
LIITE II: SOPIMUSTEKSTIT
BASIC TEXTS
Parlamentin puhemies ilmoitti istunnossa 17. tammikuuta 2002, että ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnalle on annettu lupa laatia työjärjestyksen 163 artiklan mukaisesti valiokunta-aloitteinen mietintö ihmisoikeuksista maailmassa vuonna 2002 ja Euroopan unionin ihmisoikeuspolitiikasta.
At the sitting of 17 January 2002 the President of Parliament announced that the Committee on Foreign Affairs, Human Rights, Common Security and Defence Policy had been authorised to draw up an own-initiative report, pursuant to Rule 163 of the Rules of Procedure, on human rights in the world in 2002 and European Union's human rights policy.
Ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta nimitti kokouksessaan 11. syyskuuta 2002 esittelijäksi Bob van den Bosin.
The Committee on Foreign Affairs, Human Rights, Common Security and Defence Policy appointed Bob van den Bos rapporteur at its meeting of 11 September 2002.
Valiokunta päätti kokouksessaan 25. maaliskuuta 2003 sisällyttää mietintöönsä seuraavan päätöslauselmaesityksen:
At its meeting of 25 March 2003 the committee decided to include the following motion for resolution in its report:
– Maurizio Turcon ja muiden päätöslauselmaesitys B5‑0445/2002 uskonnonvapaudesta, joka lähetettiin 4. joulukuuta 2002 asiasta vastaavaan ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokuntaan.
– B5‑0445/2002 , by Maurizio Turco and others, on religious freedom, referred on 4 December 2002 to the Committee on Foreign Affairs, Human Rights, Common Security and Defence Policy as the committee responsible;
Valiokunta käsitteli mietintöluonnosta kokouksissaan 11. kesäkuuta ja 7.–8. heinäkuuta 2003.
The committee considered the draft report at its meetings of 11 June, 7 and 8 July 2003.
Viimeksi mainitussa kokouksessa se hyväksyi päätöslauselmaesityksen äänin 37 puolesta, 2 vastaan ja 6 tyhjää.
At the latter meeting it adopted the motion for a resolution by 37 votes to 2, with 6 abstentions.
Äänestyksessä olivat läsnä seuraavat jäsenet: Elmar Brok (puheenjohtaja), Baroness Nicholson of Winterbourne (varapuheenjohtaja), Geoffrey Van Orden (varapuheenjohtaja), Christos Zacharakis (varapuheenjohtaja), Bob van den Bos (esittelijä), Ole Andreasen, Per-Arne Arvidsson, Alexandros Baltas, Bastiaan Belder, André Brie, Michael Cashman (Klaus Hänschin puolesta), Gérard Caudron, Philip Claeys, John Walls Cushnahan, Véronique De Keyser, Gianfranco Dell'Alba (Emma Boninon puolesta työjärjestyksen 153 artiklan 2 kohdan mukaisesti), Rosa M. Díez González, Glyn Ford, Michael Gahler, Gerardo Galeote Quecedo, Jas Gawronski, Vitaliano Gemelli (Alain Lamassouren puolesta), Alfred Gomolka, Willi Görlach (Magdalene Hoffin puolesta), Vasco Graça Moura (Armin Laschetin puolesta), Richard Howitt, Efstratios Korakas, Ioannis Koukiadis (Demetrio Volcicin puolesta työjärjestyksen 153 artiklan 2 kohdan mukaisesti), Joost Lagendijk, Catherine Lalumière, Jo Leinen (Jan Marinus Wiersman puolesta), Pedro Marset Campos, Edward H.C. McMillan-Scott (David Sumbergin puolesta), Jean-Thomas Nordmann, Arie M. Oostlander, Lennart Sacrédeus (Philippe Morillonin puolesta), Jannis Sakellariou, Jürgen Schröder, Ioannis Souladakis, Ursula Stenzel, Ilkka Suominen, Hannes Swoboda, Charles Tannock, Maj Britt Theorin (Jacques F. Poosin puolesta), Maurizio Turco (Francesco Enrico Speronin puolesta työjärjestyksen 153 artiklan 2 kohdan mukaisesti), Joan Vallvé ja Karl von Wogau.
The following were present for the vote: Elmar Brok, chairman; Baroness Nicholson of Winterbourne, Geoffrey Van Orden and Christos Zacharakis, vice-chairmen; Bob van den Bos, rapporteur; Ole Andreasen, Per-Arne Arvidsson, Alexandros Baltas, Bastiaan Belder, André Brie, Michael Cashman (for Klaus Hänsch), Gérard Caudron, Philip Claeys, John Walls Cushnahan, Véronique De Keyser, Gianfranco Dell'Alba (for Emma Bonino pursuant to Rule 153(2)), Rosa M. Díez González, Glyn Ford, Michael Gahler, Gerardo Galeote Quecedo, Jas Gawronski, Vitaliano Gemelli (for Alain Lamassoure), Alfred Gomolka, Willi Görlach (for Magdalene Hoff), Vasco Graça Moura (for Armin Laschet), Richard Howitt, Efstratios Korakas, Ioannis Koukiadis (for Demetrio Volcic pursuant to Rule 153(2)), Joost Lagendijk, Catherine Lalumière, Jo Leinen (for Jan Marinus Wiersma), Pedro Marset Campos, Edward H.C. McMillan-Scott (for David Sumberg), Jean-Thomas Nordmann, Arie M. Oostlander, Lennart Sacrédeus (for Philippe Morillon), Jannis Sakellariou, Jürgen Schröder, Ioannis Souladakis, Ursula Stenzel, Ilkka Suominen, Hannes Swoboda, Charles Tannock, Maj Britt Theorin (for Jacques F. Poos), Maurizio Turco (for Francesco Enrico Speroni pursuant to Rule 153(2)), Joan Vallvé, Karl von Wogau.
Mietintö jätettiin käsiteltäväksi 16. heinäkuuta 2003.
The report was tabled on 16 July 2003.
EUROOPAN PARLAMENTIN PÄÄTÖSLAUSELMAESITYS ihmisoikeuksista maailmassa vuonna 2002 ja Euroopan unionin ihmisoikeuspolitiikasta (2002/2011(INI))
MOTION FOR A EUROPEAN PARLIAMENT RESOLUTION on human rights in the world in 2002 and European Union's human rights policy (2002/2011(INI))
– ottaa huomioon Maurizio Turcon ja muiden päätöslauselmaesityksen uskonnonvapaudesta ( B5‑0445/2002 ),
– having regard to the motion for a resolution by Maurizio Turco and others on religious freedom ( B5‑0445/2002 ),
– ottaa huomioon Euroopan unionin neljännen vuosittaisen ihmisoikeusraportin (12747/1/02),
– having regard to the fourth EU Annual Report on Human Rights (12747/1/02),
– ottaa huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3, 6, 11, 13 ja 19 artiklan ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 177 ja 300 artiklan,
– having regard to Articles 3, 6, 11, 13 and 19 of the Treaty on European Union and Articles 177 and 300 of the Treaty establishing the European Community,
– ottaa huomioon Kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussäännön voimaantulon 1. heinäkuuta 2002,
– having regard to the entry into force of the Rome Statute of the International Criminal Court on 1 July 2002,
– ottaa huomioon 10. joulukuuta 2002 annetut neuvoston päätelmät ihmisoikeuksista ja demokratisoitumisesta kolmansissa maissa sekä 25. kesäkuuta 2001 annetuista neuvoston päätelmistä johtuvat toimenpiteet,
– having regard to Council's conclusions of 10 December 2002 on human rights and democratisation in third countries, together with the practical measures endorsed for the implementation of the Council's conclusions of 25 June 2001,
– ottaa huomioon aikaisemmat päätöslauselmansa perusoikeuksien tilasta Euroopan unionissa, erityisesti 15. tammikuuta 2003 antamansa päätöslauselman P5_TA-PROV(2003)0012. ,
– having regard to its previous resolutions on the situation as regards fundamental rights in the European Union, in particular the resolution of 15 January 2003 P5_TAPROV (2003) 0012. ,
– ottaa huomioon 4. heinäkuuta 2002 antamansa päätöslauselman Yhdysvaltojen asevoimien henkilöstön suojelua koskevasta laista (ASPA) P5_TA(2002)0367. , 26. syyskuuta 2002 ja 24. lokakuuta 2002 antamansa päätöslauselmat kahdenvälisistä sopimuksista syyttämättä jättämisestä P5_TA(2002)0449 ja P5_TA(2002)0521. ja 30. syyskuuta 2002 annetut neuvoston päätelmät,
– having regard to its resolution of 4 July 2002 on the American Service Members' Protection Act (ASPA) P5_TA(2002)0367. and to its resolutions of 26 September 2002 and 24 October 2002 on bilateral immunity agreements P5_TA(2002)0449 and P5_TA(2002)0521. , and to the Council conclusions of 30 September 2002,
– ottaa huomioon Kansainvälistä rikostuomioistuinta koskevan Euroopan unionin yhteisen kannan, joka hyväksyttiin 11. kesäkuuta 2001 ja jota täydennettiin 20. kesäkuuta 2002 EYVL L 155, 12.6.2001, s. 19 ja EYVL L 164, 22.6.2002, s. 1. ja 16. kesäkuuta 2003 EUVL L 150, 18.6.2003, s. 67. , sekä siihen liittyvän 15. toukokuuta 2002 hyväksytyn toimintasuunnitelman,
– having regard to the EU Common Position on the International Criminal Court adopted on 11 June 2001 and extended on 20 June 2002 OJ L 155,12.6.2001,p.19 and OJ L 164, 22.6.2002, p.1. and on 16 June 2003 OJ L 150, 18.6.2003, p.
– ottaa huomioon Valenciassa 23. huhtikuuta 2002 järjestetyssä viidennessä Euro–Välimeri-ministerikokouksessa hyväksytyn toimintasuunnitelman,
– having regard to the Action Plan adopted at the 5th Euro-Mediterranean Ministerial Conference in Valencia on 23 April 2002,
– ottaa huomioon Kööpenhaminassa joulukuussa 2002 järjestetyn EU:n ihmisoikeusfoorumin päätelmät,
– having regard to the conclusions of the Human Rights Discussion Forum of December 2002 in Copenhagen,
– ottaa huomioon ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnön ( A5‑0274/2003 ),
– having regard to the report of the Committee on Foreign Affairs, Human Rights, Common Security and Defence Policy ( A5‑0274/2003 ),
A. ottaa huomioon, että vuonna 1993 Wienissä järjestetyn Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeuksien maailmankonferenssin julistuksen mukaisesti ihmisoikeudet – jotka käsittävät kansalaisoikeudet, poliittiset, taloudelliset ja yhteiskunnalliset oikeudet sekä kulttuurioikeudet – ovat yleismaailmallisia, jakamattomia, toisistaan riippuvaisia ja liittyvät toisiinsa,
A. whereas human rights - comprising civil, political, economic, social and cultural rights - are of a universal and indivisible, interdependent and interrelated nature, as confirmed by the 1993 UN Human Rights Conference in Vienna,
B. katsoo, että demokratian ja oikeusvaltion kehittäminen ja vahvistaminen sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen kuuluvat Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan yleistavoitteisiin; katsoo, että yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan olisi tuettava tätä yleistavoitetta,
B. whereas developing and consolidating democracy and the rule of law and respect for human rights and fundamental freedoms are a general objective of the Common Foreign and Security Policy of the European Union; whereas Community policy in the sphere of development cooperation should contribute to that general objective,
C. ottaa huomioon, että Euroopan unioni on ulkosuhteidensa ja yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikkansa välityksellä sitoutunut noudattamaan kansainvälistä ihmisoikeuslainsäädäntöä ja kansainvälistä humanitaarista oikeutta,
C. whereas the European Union through its external relations and common foreign and security policy has committed itself to respect international human rights law and international humanitarian law,
D. ottaa huomioon, että Soulissa 10.–12. marraskuuta 2002 järjestetyssä toisessa Community of Democracies -ministerikokouksessa 118 valtiota – mukaan lukien kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot – vahvistivat oman sitoumuksensa ja halunsa edistää ja puolustaa demokratiaa, oikeusvaltion periaatetta ja ihmisoikeuksia maailmassa,
D. whereas at the second Ministerial Conference of the Community of Democracies, held in Seoul from 10 to 12 November 2002, 118 countries, including all EU Member States, reaffirmed their commitment and determination to promote and defend democracy, the rule of law and human rights in the world,