natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Jaetun toimivallan osalta, joillakin aloilla olisi unionin kannalta vain täydentävä merkitys, kun pääasiallisen aloitteen on säilyttävä jäsenvaltioilla: yleissivistävä ja ammatillinen koulutus, nuoriso, väestönsuojelu, kulttuuri, urheilu ja matkailu .
Where certain shared powers are concerned, the Union has only a complementary role to play, in cases where the main initiative must remain with Member State governments: education, training, youth, civil protection, culture, sport, tourism .
Tässäkin olisi hyvä tapauskohtaisesti täsmentää yhteisön toimien vaikutus menemättä kuitenkaan asiaa koskevien nykyisten artiklojen yksityiskohtiin.
Here too, the scope of Community action would have to be specified in each case, without going into the detail of the relevant existing articles.
Tähän luetteloon, joka vastaa tämänhetkistä oikeutta, olisi todennäköisesti lisättävä siviili- ja kauppaoikeudelliset sopimukset , sillä parlamentti on jo huomannut, että ihmisten muuttojen moninkertaistuminen unionissa tekee tarpeelliseksi sellaisten asioiden yhteisen käsittelyn, jotka tähän asti ovat olleet kansallisten kahdenvälisten sopimusten alaisia (esim. eri kansalaisuutta olevien henkilöiden avioliitot tai kaupallisten saatavien periminen).
This list corresponds to the law as it now stands but it would probably be appropriate to add civil and commercial contracts, as Parliament has pointed out on a number of occasions that the increase in individual travel within the Union means that it would be useful to adopt common approach to matters hitherto covered by bilateral national agreements (for example, mixed marriages or the recovery of commercial debts).
Yhdessä jaettua toimivaltaa koskevassa tapauksessa toimivalta on jäsenvaltioilla, mutta unionilla on velvollisuus koordinoida jäsenvaltojen politiikkoja.
A special case of power-sharing concerns areas in which power remains essentially with the Member States, although the Union is required to coordinate the Member States’ policies.
Kyse on rahaliittoa koskevien määräysten (EY:n perustamissopimuksen 99 art.) mukaisesti kansallisista budjettipolitiikoista .
This is the case with national budget policies , pursuant to the provisions of economic and monetary union (Article 99 of the EC Treaty).
Kuten parlamentti huomautti jo Maastrichtin sopimusta hyväksyttäessä ja kuten jokainen voi nyt euron käyttöönoton jälkeen nähdä, rahaliitosta ei saada täyttä hyötyä kuin liittämällä siihen tiivis budjettipolitiikkojen koordinointi.
As Parliament pointed out when the Treaty of Maastricht was adopted, and as is now plain for all to see since introduction of the euro: monetary union will not produce its full benefits unless it is accompanied by close coordination of fiscal policies.
Ensimmäinen askel tähän suuntaan olivat vakaus- ja kasvusopimus ja euroryhmän epäviralliset kokoukset.
A first step has been achieved with the 'Stability and Growth Pact' and the informal meetings of the euro group.
Lisäedistyksen saavuttamiseksi olisi pidettävä mielessä kaksi periaatetta:
To make further progress, it will probably be necessary to establish two principles:
– Toisin kuin yhteisön talousarviosta (ks. edellä) rahoitettavat unionin politiikat budjettipolitiikka (menot, tulot, alijäämän rahoittaminen) kuuluu jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan.
- Apart from the funding of European policies, which are covered by the common budget (see above), budgetary policy (expenditure, revenue, funding of the balance) falls within the exclusive jurisdiction of the Member States.
Rahaliiton jäsenvaltioilla on kuitenkin velvollisuus sovittaa yhteen kansalliset budjettipolitiikkansa keskenään.
However, the members of monetary union are under an obligation to coordinate their national fiscal policies.
– Koska kyseessä ovat kansalliset politiikat, jotka kaikissa unionin maissa ovat parlamentaarisen toimivallan sydämessä, niiden koordinoinnin on perustuttava uusille menettelyille , jotka ovat erillään yhteisön oikeuden mukaisista menettelyistä ja joissa otetaan mukaan kansallisten parlamenttien edustajat .
- In the case of national policies which, in all countries of the Union, lie at the heart of Parliamentary power, coordination has to be based on new procedures , that are distinct from the procedures applying to ordinary Union law, involving representatives of the national parliaments .
Jos tämä jälkimmäinen periaate hyväksytään, valmistelukunnan on esitettävä edellytykset kansallisten parlamenttien mukaan ottamiselle.
If the second of these principles is adopted, the Convention will have to clarify the arrangements for involving the national parliaments.
Työllisyyspolitiikka kuuluu saman lähestymistavan piiriin.
The same approach should be taken to employment policy .
Ensi näkemältä työllisyyspolitiikka voitaisiin luokitella jaetun toimivallan alaiseksi.
At first sight, it could be included among the shared powers.
Mutta ensimmäisen valkoisen kirjan julkaisemisesta vuonna 1992 alkaen Lissabonin ja Luxemburgin Eurooppa-neuvostojen määrittämiin strategioihin asti ei ole voitu välttää julkisen mielipiteen negatiivisuutta perusristiriidan vuoksi: toisaalta työllisyys on perustellusti Eurooppa-neuvostojen suurimpia huolenaiheita ja se on priorisoitu kaikissa niiden toiminta-ohjelmissa; toisaalta on selvää, että unionin oma toimivalta ja varat voivat vaikuttaa asiassa hyvin vähän.
However, from the first White Paper in 1992 up to the strategies defined by the Lisbon and Luxembourg European Councils, it has not been possible to avoid public disquiet because of a fundamental ambiguity; on the one hand employment is, quite rightly, a major concern of the members of the European Council, which has led them to make it priority in all their agendas; however, on the other, it is clear that the Union's own powers and resources can make only a marginal contribution in this area.
Tyytymättömyys ja ristiriitaisuus näkyvät perussopimusten nykyisestä sanamuodosta, joka tuntuu erityisen kaukaa haetulta tältä osin: yhteiseen toimintaan katsotaan sisältyvän "jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikan yhteensovittamisen edistäminen tämän politiikan tehostamiseksi kehittämällä yhteensovitettu työllisyysstrategia" (EY:n perustamissopimuksen 3 artiklan 1 kohdan i alakohta).
Disquiet and ambiguity are indeed reflected in the current wording of the Treaty, which is particularly convoluted: the activities of the Community include 'the promotion of coordination between employment policies of the Member States with a view to enhancing their effectiveness by developing a coordinated strategy for employment' (Article 3(i) of the EC Treaty).
Näin ollen vaikuttaa suotavalta, että työllisyys kuuluu pakollisen koordinoinnin alaan , samansuuntaisesti kuin budjettipolitiikka, mieluummin kuin että se kuuluisi jaetun toimivallan alaan.
Consequently, rather than making employment policy a shared responsibility, it might be a good idea to make employment an area where there is compulsory coordination , in line with the arrangements for fiscal policy.
On todettava selvästi, että jos perussopimuksessa ei asiasta mainita, yleisen oikeuden toimivalta on itsenäisillä jäsenvaltioilla (ks. Itävallan vuoden 1920 perustuslain 15 pykälä, Saksan perustuslain 70-1 pykälä ja Espanjan perustuslain yksityiskohtaisempi 149‑3 pykälä).
Article 15 of the Austrian federal constitutional law of 1920, Article 70-1 of the German Basic Law and the more sophisticated provision of Article 149-3 of the Spanish Constitution).
– Näihin kuuluu luonnollisestikin budjettipolitiikka (ks. edellä), lukuun ottamatta yhteisön politiikkojen rahoittamista.
- this is obviously the case for fiscal policy (see above), apart from the financing of common policies.
– Sama koskee eri maiden alue- ja paikallishallintoa .
- it is also the case for the territorial organisation of the country .
Tämän seikan selventäminen on erityisen suotavaa, jos hyväksytään jäljempänä esitetty ehdotus unionin "kumppanialueiden" tunnustamisesta.
Clarification of this point will be particularly useful if the suggestion below that the Union should recognise the existence of 'regional partners' is taken up.
Ei saisi olla minkäänlaista epäselvyyttä siitä, että kukin valtio on kokonaan ja yksinomaan toimivaltainen alueellisten yhteisöjensä tason, maantieteellisten rajojen, toimivaltuuksien ja aseman määrittämisestä.
It is important that there should be no ambiguity about the fact that each Member State is entirely and exclusively competent to define the level, geographical scope, powers and status of its regional and local authorities.
Kunkin valtion perustuslaissa säädetään tästä asiasta: esimerkkinä mainittakoon Espanjan perustuslain III osasto, jossa on luotu uudenlainen eriytetyn alueellisen itsehallinnon muoto; Belgian perustuslain keskeinen luku IV; Italian perustuslain osasto V, jota äskettäin muutettiin kansanäänestyksellä; Alankomaiden perustuslain VII osasto provinsseista, kunnista ja vesihallintopiireistä; Portugalin perustuslain III osan VII osasto (Azorien ja Madeiran autonomiset alueet) ja VIII osasto (paikallisviranomaiset); Ranskan perustuslain XII ja XIII osasto; Suomen vuoden 1919 hallitusmuodon 52a pykälä Ahvenanmaan itsehallintoasemasta; ja Kreikan perustuslain 105 pykälä Athos-vuoren erityisasemasta.
Each national Constitution in fact devotes considerable space to this matter, for example, Title VIII of the Spanish Constitution, which has devised a new form of differentiated territorial autonomy; Chapter IV, which is at the heart of the Belgian Constitution; Title V of the Italian Constitution, recently amended by referendum; Chapter VII of the Netherlands Constitution on 'the provinces, municipalities and water boards'; Sections VII (autonomous regions of the Azores and Madeira) and VIII ('local authorities') of Part III of the Portuguese Constitution; Titles XII and XIII of the French Constitution; Article 52(8) of the Finnish constitutional law of 1919 on the historic autonomy of the Åland islands, and Article 105 of the Greek Constitution on the peculiar status of Mount Athos.
Nämä säännökset ovat kansallisen identiteetin ja suvereniteetin kulmakiviä.
These provisions are at the very heart of national identity and sovereignty.
Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita on vahvistettava ja täydennettävä.
The principles of subsidiarity and proportionality must be strengthened and enhanced .
Jäljempänä ehdotetaan ennakkotarkastuksen järjestämistä.
It is suggested below that arrangements should be made for prior judicial review.
Kun tarkastellaan toimivallan jakoa, vaikuttaa siltä, että olisi hyödyllistä ottaa käyttöön myös "jatkuvuuden periaate" , joka on olennaisen tärkeä takuu kansalaisille ja veronmaksajille: samoissa olosuhteissa tapahtuvien toimivallan siirtojen kustannusten on oltava muuttumattomat, verotaakan on oltava muuttumaton ja kyseisen yhteisön yleisten menojen on oltava muuttumattomat.
5.2 A review of the division of powers suggests that it would also be useful to establish the principle of cost neutrality , a fundamental guarantee for citizens and taxpayers: all things being equal, any transfer of powers must be effected at constant cost, with a constant tax burden and constant overheads for the community at large.
Verojen tai maksujen korotus, joka johtuisi toimivallan siirrosta unionille tai siltä pois, pitäisi korvata alentamalla vastaavasti joitakin muita maksuja, jotta veronmaksajalle ei aiheudu siitä kuluja.
Any increase in taxes or charges that might result from the transfer of powers to or from the Union, will have to be offset by an equivalent reduction elsewhere so that the operation is neutral for the taxpayer.
Tehtävien jakamista pitää voida muuttaa ajan myötä.
The division of powers would have to be subject to regular review .
Ensimmäisissä keskusteluissa on tullut esiin pelko siitä, että toimivallan jakaminen tietyn hetken tarpeiden mukaan estää kehityksen, jota nopeasti muuttuvassa maailmassa edellytetään.
Initial discussion has raised some fears that a rigid division of powers might be established on the basis of needs at a specific time, preventing the developments demanded by a rapidly changing world.
Tämä pelko on todennäköisesti yliarvioitu.
This fear is probably exaggerated.
Kaikki nykyiset liittovaltioiden perustuslait, myös ne, joihin sisältyy tarkkoja luetteloita toimivallan jaosta, ovat osoittautuneet riittävän joustaviksi – puhumattakaan niistä uskomattomista mukautuksista, joita on kahden vuosisadan aikana tehty Yhdysvaltojen perustuslakiin.
All the recent federal constitutions, even those with a very detailed list of powers, have proved capable of the necessary flexibility, to say nothing of the extraordinary capacity for adaptation showed by the American Constitution over two centuries.
On kuitenkin hyödyllistä ottaa mallia näistä kokemuksista, samoin kuin ETY:n ja EU:n kokemuksista, järjestelmän toimivuuden varmistamiseksi.
It is nonetheless useful to draw on these experiences, alongside experience of the EC and EU, to ensure that the system has breathing space.
– Sitä pitäisi täydentää alakohdalla, jolla mahdollistetaan, että toimivalta voitaisiin antaa jäsenvaltioille tapauskohtaisesti, kun tarvetta yhteisön toimiin ei enää ole.
- a subparagraph could be added allowing powers to be returned to Member States, on a case-by-case basis, where there is no longer any need for Community intervention.
Saksan perustuslain 72-3 pykälässä on tämänsuuntainen säännös.
Article 72-3 of the German Basic Law contains a provision of this kind.
Tähän säännökseen turvautuminen olisi kuitenkin poikkeuksellista, ja se toimisi molempiin suuntiin, unionin hyväksi tai jäsenvaltioiden hyväksi.
Consequently, this provision would still be used only in exceptional circumstances and it could work both ways, in favour of the Union or in favour of the Member States.
Espanjan perustuslaissa otettiin käyttöön tämäntapainen kokeilujakso, mutta se on todennäköisesti hieman lyhyt (viisi vuotta).
The Spanish Constitution introduced an experimental period of this kind but it is probably a little short (five years).
Alueellisia yhteisöjä koskeva ongelma ei enää voi jäädä huomiotta perussopimuksissa.
The question of territorial entities can no longer be ignored by the basic texts
Tämän vuoksi perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta ehdotti, että aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnalta pitäisi virallisesti pyytää lausuntoa.
This is why the Committee on Constitutional Affairs has proposed that the Committee of the Regions should be formally asked for its opinion.
Sitä odotettaessa esittelijä on hankkinut tietoa kuulemistilaisuuksissa, joita valiokunta on järjestänyt, samoin kuin kokouksissa, joita hänellä oli Barcelonassa Katalonian hallituksen puheenjohtajan kanssa, Alden Biesenissä Flanderin ja Wallonian alueiden puheenjohtajien kanssa, Edinburghissa Skotlannin parlamentin EU-valiokunnan kutsusta, Firenzessä syrjäisten rannikkoalueiden konferenssin kanssa, Portossa "Atlantic Arc" ‑kaupunkien kanssa, sekä tapaamisissa Baleaarien autonomisen yhteisön puheenjohtajan ja Baijerin ja Hessenin osavaltioiden EU-asioiden ministerien kanssa.
Until that opinion is available, the rapporteur has draw inspiration from the hearings already organised by the committee and his working meetings in Barcelona with the President of the Generalitat of Catalonia, in Alden Biesem with the Presidents of Flanders and Wallonia, in Edinburgh, at the invitation of the European affairs committee of the Scottish Parliament, in Florence with the Conference of peripheral maritime regions, in Porto with the cities of the Atlantic arc, as well as meetings with the President of the Autonomous Community of the Balearic islands and with the European affairs ministers of the Länder of Bavaria and Hessen.
Kuva alueista Euroopassa on vielä hämärä sen vanhan polemiikin takia, joka koski "alueiden Eurooppaa".
The image of the regions in Europe is still confused by the old controversy about a Europe of the regions.
Sitä vastoin alueellisten ja paikallisten toimijoiden esiinmarssista on tullut realiteetti, jota unioni ei enää voi olla ottamatta huomioon jokapäiväisessä toiminnassaan.
On the other hand, the emergence of regional, or even local, players is becoming a reality that the Union can no longer afford to ignore in its day-to-day operations.
Euroopan komissio arvioi, että keskimäärin 70–80:tä prosenttia yhteisön ohjelmista johdetaan jäsenvaltioiden alueellisten yhteisöjen toimesta.
This is firstly because the European Commission considers that, on average, somewhere between 70 and 80 percent of Community programmes are managed by local or regional authorities in the Member States.
Mutta koska Euroopan komissio ei virallisesti "tunnusta" näitä yhteisöjä, yhteisön oikeuden käsitettä, soveltamista ja täytäntöönpanoa koskevat ongelmat ovat viime aikoina moninkertaistuneet.
However, as the European Commission is not officially aware of the latter's existence, the number of problems involving the conception, application or transposition of Community law has recently increased.
Unionin tuleva laajentuminen moniin pieniin valtioihin saattaa aiheuttaa poliittisen ongelman joillekin nykyisiin jäsenvaltioihin kuuluville suurille alueille.
Finally, the forthcoming enlargement of the Union to include many small countries may raise political difficulties for large regions in the existing Member States.
On toivottavaa, että unioni olisi avoin jäsenvaltioiden ehdotuksille, joilla pyritään liittämään alueelliset yhteisöt paremmin yhteisön normien valmisteluun ja tarvittaessa saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä erilaisia jäsenvaltioiden perustuslakeja kunnioittaen.
Hence the Union should be receptive to proposals from the Member States which are designed to ensure that their respective territorial entities are more closely involved in the drafting (and, where appropriate, the transposition) of EU rules with due respect for the constitutions of those States.
Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan pitäisi laatia erityinen mietintö kyseisestä aiheesta ottaen huomioon alueiden komitean lausunnon.
The Committee on Constitutional Affairs should draw up a special report on the subject, taking into account the opinion expressed by the Committee of the Regions.
Järjestelmän moitteeton toiminta edellyttää todellisen perustuslakituomioistuimen perustamista.
Smooth operation of the system requires a real Constitutional Court
Yhteisön säädösten laillisuuden valvonnasta määrätään 230 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa.
The judicial review of Community acts is covered by Articles 230 onwards.
Yhteisöjen tuomioistuin on viime aikoina tuonut esille halunsa soveltaa toissijaisuusperiaatetta perusteissa, joita se soveltaa tuomioissaan (ks. tupakkamainontaa koskevat tuomiot, Saksa vastaan Parlamentti ja neuvosto ja Imperial Tobacco Ltd , 5. lokakuuta 2000, sekä julkisasiamiehen ratkaisuehdotus asiassa Alankomaat vastaan parlamentti ja neuvosto ).
Recently the Court has demonstrated a concern to include the principle of subsidiarity in the criteria applied in its judgments (cf. judgments on tobacco advertising, Germany v Parliament and Council and Imperial Tobacco Ltd of 5 October 2000 and the conclusions of the Advocate-General in the Netherlands v Parliament and Council case).
Perussopimusten sanamuoto ja yhtenäismarkkinoiden historia ovat kuitenkin usein johtaneet yhteisölle mahdollisimman edulliseen tulkintaan.
However, the wording of the treaties and the history of the single market have often led the Court to defend the most Community interpretation.
Yhteisöjen tuomioistuin on siis ollut merkittävässä roolissa yhtenäisalueen toteuttamisessa.
The Court has thus played a key role in the creation of the single area.
Nyt kun se on saavutettu, unioni tarvitsee todellista perustuslakituomioistuinta.
Now that has been achieved, the Union needs a real Constitutional Court.
Perustuslakituomioistuin voitaisiin luoda nykyisen yhteisöjen tuomioistuimen pohjalta, sillä sen koostumus (yksi tuomari maata kohden) ei välttämättä ole huono jäsenvaltioiden kantojen huomioon ottamisessa.
This could be based on the existing Court of Justice, whose composition (1 judge per country) is not necessarily incompatible with taking account of the opinions of the Member States.
Kaksi tärkeää muutosta voitaisiin kuitenkin tehdä:
However, two major changes could be made:
Se olisi erityisesti vastuussa sellaisten toimivaltaristiriitojen ratkaisemisesta, joissa unioni tai jokin sen toimielimistä ovat mukana.
It would be specifically responsible for ruling in competence disputes involving the Union or one of its institutions.
Lisäksi asiat voitaisiin viedä tuomioistuimeen ennakolta sen menettelyn mukaan, jota noudatetaan Ranskan perustuslakineuvostossa.
Furthermore, just like the procedures that exist in the French Constitutional Court, matters could be referred to the Court a priori .
Ei ole helppoa löytää oikeaa menettelyä.
It is not easy to find the right procedure.
Toisaalta on selvää, ettei yksikään yhteisön toimielimistä pala halusta soveltaa toissijaisuusperiaatetta konkreettisesti – riippumattoman välimiehen käyttäminen on ainoa keino, jos asiat halutaan saada toimimaan heti alusta alkaen.
On the one hand, it is obvious that none of the European institutions is very keen to apply the principle of subsidiarity in practice: referring matters to a neutral arbiter is therefore the only means of keeping the situation under control from the outset.
Mutta mikä on oikea hetki ratkaisun tekemiseen?
But what is the right time for the Court to give its ruling?
Heti komission antaman ehdotusluonnoksen julkaisemisen jälkeen?
As soon as a draft legislation has been published by the European Commission?
Riski on siinä, että jos vihreää valoa näytettäisiin tässä vaiheessa, parlamentin ja neuvoston olisi sitäkin helpompi muokata tekstiä haluamaansa suuntaan, koska seuraamuksia ei olisi.
The danger is that giving the green light at this stage would mean that subsequently, in the Council or Parliament, it would be much easier for abuses to occur because they would be bound to go unpunished.
Toisaalta, jos tarkastaminen tapahtuu parlamentin äänestyksen jälkeen, kuukausien työ saatetaan tehdä tyhjäksi yhdellä iskulla – mutta tämä riski on kaikessa konstitutionaalisuuden valvonnassa.
On the other hand, if judicial review came after the vote in Parliament, it could undo months of work at a stroke - but this is of course a risk inherent in any review of constitutionality.
Lisäksi lainsäädäntäprosessin lopussa tapahtuva tarkastus vain kannustaa neuvostoa ja parlamenttia varovaisuuteen.
The existence of judicial review at the end of the legislative procedure could only encourage Council and Parliament to adopt a cautious approach.
Tämän vuoksi tämä toinen lähestymistapa on suositeltavampi.
The second option is therefore to be preferred.
Vuonna 1990 parlamentti ehdotti Giscard d'Estaingin mietinnön perusteella, että neuvosto, komissio, parlamentti tai jokin jäsenvaltioista voisi 20 päivän kuluessa säädöksen lopullisesta hyväksymisestä pyytää yhteisöjen tuomioistuinta tarkastamaan, ylittääkö kyseinen säädös yhteisön toimivallan rajat toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaate huomioon ottaen.
In 1990, on the basis of the Giscard d'Estaing report, Parliament proposed that within 20 days of final adoption of a legislative act, the Council, Commission, Parliament or a Member State could ask the Court of Justice to verify whether the legislation exceeded the limits of Community competence, bearing in mind the principles of subsidiarity and proportionality.
Tätä voitaisiin ehdottaa uudestaan.
This suggestion could be taken up.
Kuitenkin sitten kun unionissa on 25 tai 30 jäsenvaltiota, riski siitä, että tarkastusta pyydetään jokaisen säädöksen osalta, on suuri.
However, once the Union has 25 or 30 members, there would be a huge risk of every piece of Community legislation being challenged by someone or other.
Koska tavoitteena on tässä vaiheessa luoda suojamekanismi eikä turhantarkkaa valvontaa, voitaisiin harkita seuraavia mahdollisuuksia:
As the aim is to put in place a safeguard rather than a detailed check at this stage, provision could be made for: