natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Yleensä säädös määritellään sen vaikutusten ja sen hyväksymiseen johtavien menettelyjen mukaan.
As a general rule, a legal act is defined by the effects it produces and by the procedures which govern its adoption.
Syntyykö sen tuloksena yleisesti merkittäviä normeja vai yksittäisiä päätöksiä, velvoittavia vai valinnaisia vaikutuksia, jotka koskevat suoraan yksityishenkilöitä tai ainoastaan valtioita?
Does it enact provisions which are general in scope or individual decisions, does it produce mandatory or discretionary effects which have a direct bearing on individuals or which affect only States?
Mikä toimielin hyväksyy sen ja minkä menettelytapojen mukaisesti?
Which institutions adopt it and on the basis of what procedures?
Niinpä perustuslaillinen säädös määritellään yhtaikaa siten, että normilla, josta siinä säädetään, on tarkoitus säädellä valtion perustuslaillisen vallan jakautumista tai siten, että se on tulos erityisestä päätöksentekomenettelystä, joka on eroaa esimerkiksi tavallisesta lainsäädäntömenettelystä.
Thus, a constitutional act is defined both by the fact that the provisions it lays down seek to regulate the organisation of the constitutional powers of a State and by the fact that it is the culmination of a specific decision-making procedure, one which clearly differs, for example, from an ordinary legislative procedure.
Laki määritellään samoin useimmiten siten, että siinä säädetään yleisesti merkittävästä normista ja että siitä äänestetään parlamentissa, jolla on perustuslain mukainen valtuutus äänestää siitä.
By the same token, more often than not a law is defined by the fact that it lays down provisions which are general in scope and that it is adopted by a Parliament which has been granted constitutional powers for that purpose.
Säädökset, joissa laaditaan samanlaisia normeja ja jotka hyväksytään samanlaisten tai hyvin samankaltaisten menettelyjen puitteissa muodostavat yhdessä oikeudellisen kategorian, kuten perustuslakiin liittyvät säädökset, lainsäädäntöön liittyvät säädökset ja täytäntöönpanoon liittyvät säädökset, ja niistä käytetään yhtä nimitystä (esimerkiksi perustuslaki, laki tai asetus), joka ilmaisee niiden oikeudellisen luonteen yleisessä järjestelmässä.
Acts which lay down the same type of provision and which are adopted on the basis of identical or very similar procedures together form a legal category, such as constitutional, legislative or implementing acts, and are given a designation – constitution, law or regulation, for example – which makes clear their specific legal status in the overall system.
Tilanne ei ole kuitenkaan tällainen yhteisön säädösten suhteen, jotka kuuluvat vaikeasti määriteltäviin ja muuttuviin kategorioihin, joita ei ole määritelty oikeudellisesti.
This does not apply, however, to Community acts, which fall into legally indeterminate, indefinable, shifting categories.
Niinpä unionin nykyinen oikeudellinen nimikkeistö kätkee näennäisen järjestyksen taakse kaoottisen todellisuuden.
Notwithstanding the appearance of order, the Union’s current legal nomenclature reflects a chaotic state of affairs.
B/1/Normien sekamelska
B/ 1/ Legislative chaos
Yhteisön säädöksiä on vaikea luonnehtia niissä säädettyjen normien luonteen, merkityksen ja sisällön mukaan.
It is difficult to categorise Community acts on the basis of the nature, scope and substance of the provisions they lay down.
Mainittakoon viisi esimerkkiä, jotka kuvastavat normien epämääräisyyttä:
Here are only five examples among many which illustrate this worrying lack of clarity:
– Perustuslakiin ja lainsäädäntöön liittyvien säädösten erottaminen toisistaan on hyvin hankalaa, koska yhteisön perussopimukset sisältävät samanaikaisesti perustuslainkaltaisia määräyksiä, joissa asetetaan tavoitteet ja määrätään toimivallasta ja vallan jakautumisesta Euroopan yhteisöissä, ja lainsäädännöllisiä suuntaviivoja, joissa määrätään toisinaan hyvin tarkasti tiettyjen yhteisten politiikkojen periaatteista ja suuntaviivoista.
- the distinction between constitutional and legislative acts has been seriously undermined by the fact that the Community Treaties contain both constitutional provisions, laying down objectives, competences and the organisation of powers within the European Communities, and legislative guidelines, setting out, sometimes in great detail, the principles and guidelines governing certain common policies;
– Lainsäädäntöön liittyvien ja täytäntöönpanoon liittyvien säädösten erottaminen toisistaan on jätetty täysin huomiotta perustamissopimuksessa.
- the distinction between legislative and executive acts is loftily ignored by the Treaty.
Käsite säädös esiintyy hyvin satunnaisesti EY:n perustamissopimuksessa.
What is more, the concept of a ‘legislative act’ is dealt with only in passing in the EC Treaty.
Koska lain soveltamisalaa eikä edes lainsäädäntöön liittyvää säädöstä ole määritelty, lainsäädäntävallan käyttäjä ja täytäntöönpanoa koskevan säätelyvallan käyttäjä, jotka yhdistyvät toisinaan, mutta eivät aina, neuvoston puheenjohtajassa, hyödyntävät koko aluetta ja käsittelevät satunnaisesti yhdessä komission aloitteita ja valtuutusmekanismeja tuomioistuimen sallivassa valvonnassa. tuomioistuin antaa toimielinten toimia, kunhan lainsäädäntöön liittyvät säädökset sisältävät tarkoitetun välineen "olennaiset osat" Koster, tuomio 17.7.1970 (CJ 25/70, Kok., s. 1161). .
In the absence of any definition of the legislative sphere, or even any definition of a legislative act, the legislative authority and the implementing authority, which, moreover, are sometimes, but not always, one and the same body, i.e. the Council, stake their respective claims to the high ground on the basis of the Commission’s proposals and the authorisation arrangements, under the indulgent scrutiny of a Court of Justice which gives the institutions free rein provided that the legislative acts contain ‘the basic elements’ (?) of the proposed provisions Köster judgment, 17 December 1970 (Case 25/70, ECR p.1161). ;
– Yleisesti merkittävien säädösten ja yksittäisen toimien erottaminen toisistaan ei ole myöskään selvää yhteisön oikeudessa.
- the distinction between acts which are general in scope and individual measures is laid down no more clearly by Community law.
Täytäntöönpanosäädökset kuuluvat erotuksetta jompaankumpaan kahdesta kategoriasta.
Implementing acts fall indiscriminately into one or other of these two categories.
On esimerkiksi väärin katsoa, että 249 artiklan mukainen "päätös" olisi välttämättä yksittäinen säädös, jos se velvoittaa ainoastaan "niitä, joille se on osoitettu".
It is, for example, wrong to argue that the ‘decision’ provided for in Article 249 necessarily constitutes an individual act in that it is binding only on ‘those to whom it is addressed’.
Tekstit ja käytäntö osoittavat riittävän selvästi, että termiä päätös ei ole omistettu ainoastaan yksittäisille toimille.
The relevant texts and established practice amply demonstrate that the term ‘decision’ does not apply solely to individual measures;
– Talousarvioon liittyvät päätökset jakautuvat eri kategorioihin kuuluviin säädöksiin.
- budgetary decisions take the form of acts which fall into several separate categories.
Koska siinä määrätyt toimet hyväksytään erityisen tiukkojen menettelysääntöjen mukaisesti – hyväksyminen yksimielisesti ja parlamentin alistaminen kuulemismenettelyn ikeen alle –, se näyttää perustavan korkeaan asemaan, joka siinä annetaan säädöshierarkiassa säädöksille, joista siinä määrätään, epäilyttävän etuoikeuden, jonka mukaan näihin säädöksiin ei sovelleta lainsäädäntöön liittyvien säädösten hyväksymiseen tavallisesti käytettäviä demokraattisia menettelytapoja.
Given that the acts for which it makes provision are subject to particularly strict procedural rules – adoption by a unanimous decision and imposition on Parliament of the ignominious consultation procedure – the eminent position in the hierarchy which it confers on the acts for which it makes provision seems to be matched by the dubious privilege of seeing such acts exempted from the democratic procedures customarily employed for the adoption of legislative acts.
B/2/Menettelyjen sekamelska
B/ 2/ Procedural chaos
Säädösten hyväksymisjärjestelmä on todellinen menettelyjen sekamelska.
The arrangements for the adoption of acts are characterised by procedural chaos.
Yhteisön ja unionin elinten lukumäärän moninkertaistuminen peräkkäisten perussopimusten myötä ja niiden mahdollinen osallistuminen tavalla tai toisella yhteiseen päätöksentekoon sekä lukuisat erilaiset parlamentin ja etenkin neuvoston Yksinkertainen enemmistö menettelykysymyksissä, määräenemmistö, yksimielisyys, yhteinen sopimus, yksimielisyys yhdessä rakentavan äänestämästä pidättymisen kanssa jne. päätöksentekoa koskevat säännöt ovat johtaneet säädösten hyväksymiseen käytettyjen päätöksentekomenettelyjen huimaavan nopeaan lisääntymiseen ilman että tällaisessa yltäkylläisyydessä olisi kuitenkaan mitään järkeä tehokkuuden tai demokratian kannalta.
The increasing number of Community and Union bodies, set up by successive Treaties, which may be involved, in one form or another, in joint decision-making and the wide variety of decision-making rules in force in Parliament and, above all, in the Council Simple majority for procedural issues, qualified majority, unanimity, common accord, unanimity qualified by positive abstention, etc. have given rise to a dizzying array of decision-making procedures for the adoption of acts, albeit without any sense that this proliferation serves any purpose whatsoever in terms of effectiveness or democracy.
Lisäksi on otettava huomioon, että tietyt unionin säädökset, kuten kolmannen pilarin yleissopimukset, ja jopa tietyt yhteisön säädökset, kuten 269 artiklan mukainen päätös omista varoista, tehdään käytännöllisesti katsoen samanlaisten menettelyjä koskevien ehtojen mukaisesti kuin perustamissopimus, ja ne näyttävät, kuten on jo todettu, perustamissopimukseen sisältyviltä sopimuksilta.
However, certain Union acts, such as conventions under the third pillar, and even certain Community acts, such as the own-resources decision under Article 269, are adopted under procedural conditions which are practically identical to those employed in the case of the Treaty and which can thus be described as a ‘Treaty within the Treaty’.
Nämä säädökset, jotka johtuvat toisistaan, mutta jotka hyväksytään saman tasoisen menettelyn mukaisesti, ovat ristiriidassa säädöshierarkian kanssa.
The existence of these acts, which flow one from another but which are all adopted on the basis of procedures at the same level, flies in the face of the thinking behind a hierarchy of legislation.
– huoli säilyttää toimivalta kansallisella tasolla ja tehokkuusvaatimus, jotka määräävät neuvoston määräenemmistöpäätösten laajentamisesta käytävää keskustelua – hallintokoneiston epäluottamus parlamentin valtaa kohtaan ja päätöksenteon demokratisointia koskeva yleinen vaatimus, jotka määräävät parlamentin osallistumisen asteesta – kuulemismenettely, yhteistoimintamenettely, yhteispäätösmenettely, puoltava lausunto – lainsäädäntöön liittyvien säädösten laatimiseen ja hyväksymiseen käytävää keskustelua.
- the wish to retain competences at national level and the imperative of effectiveness which dominate the debates on the extension of qualified-majority voting in the Council; - civil service distrust of parliamentary power and the general imperative of more democratic decision-making which dominate the debate on the degree of involvement – consultation, cooperation, codecision, assent – of the representatives of the people in the drafting and adoption of legislative acts.
Jos tilannetta tarkastellaan staattisesti, huomiota herättävää ei ole ainoastaan menettelyjen runsaus, johon sisältyy rinnakkain mitä erilaisimpia toimielimiin ja päätöksentekoon liittyviä kokonaisuuksia, vaan ennen kaikkea täysin empiiriset, jopa aiheettomat, perussopimusten myötä tehdyt kompromissit kilpailevien menettelyjen kesken.
Looking at the result in static terms, what is striking is not only the jungle of procedures, in which a huge range of institutional and decision-making configurations coexist, but above all the completely empirical, not to say wanton, nature of the compromises struck, from one Treaty to the next, between the competing procedures.
Mainittakoon kaksi selkeintä epäkohtaa:
The two most blatant anomalies provide ample illustration:
– Tuloja ja menoja ei hyväksytä saman menettelyn mukaisesti.
- revenue and expenditure are not adopted on the basis of the same procedure.
Budjettivallan käyttäjä on nimittäin suljettu pois kaikkien tuloja koskevien päätösten hyväksymisestä.
The budgetary authority is excluded from the adoption of any decision on revenue.
Sen sijaan jälkimmäisistä, joita pidetään ei-pakollisina, viimeinen sana kuuluu teoriassa parlamentille.
In short, the whole system is as clear as mud;
Ymmärtäköön ken pystyy.
- implementing acts .
Neuvosto on tulkinnut 202 artiklaa siten, että se voi tehdä yleispätevän päätöksen lainsäädäntöön liittyviä säädöksiä koskevien täytäntöönpanomenettelyjen organisoinnista.
The Council has interpreted Article 202 as authorising it to take a general ‘decision’ organising the implementing procedures in respect of legislative acts.
Järjestelmä on kieroutunut.
This system is perverse.
On nimittäin selvää, että vaikka neuvosto koostuu jäsenvaltioiden hallitusten edustajista ja vaikka sillä on hallitukselle kuuluvia poliittisia etuoikeuksia, neuvoston ei ole tarkoitus olla täytäntöönpanovallan käyttäjä.
It is clear that, although it comprises representatives of the national governments, and although it enjoys political prerogatives which are governmental in nature, the Council is not intended to be an executive authority, since executive power must rest with those who can call on administrative support and who implement the budget, i.e., as things stand, the Commission, and within their individual spheres of competence, the Member States.
Täytäntöönpanovallan on kuuluttava niille, joilla on käytettävissään hallintokoneisto ja jotka toteuttavat talousarviota eli nykytilanteessa komissiolle ja jäsenvaltioille niille kuuluvan toimivallan alalla.
Moreover, the enlargement of the Union to take in new Member States, a process which will turn the Council into a small assembly, is fostering a more marked division of tasks between an executive authority organised on a functional basis and a college representing the Member States.
Loppujen lopuksi neuvostolle on lainsäätäjänä annettu perustamissopimuksessa valta ohjata täytäntöönpanovallan käyttäjän toimintaa.
After all, the Treaty confers powers to supervise the implementation of acts by the executive authority on the Council in its capacity as legislator.
Koska neuvosto ja parlamentti tekevät nykyisin yhteispäätöksiä, ei ole mitään perustetta sille, ettei tätä ohjausvaltaa eli valtuutusta ja valvontaa jaettaisi molempien toimielinten kesken.
Now that the Council and Parliament act under the codecision procedure, there is no reason for this supervisory power, involving authorisation and scrutiny, not to be shared between the two institutions.
B/3/Kielellinen sekamelska
B/ 3/ Linguistic chaos
– Säädösten nimityksiksi valitut termit eivät ole oikeudellista erikoistamista koskevan periaatteen mukaisia ja niitä käytetään erotuksetta säädöksistä, jotka kuuluvat mitä erilaisimpiin kategorioihin.
- the terms used to designate acts comply with no principle of legal specialisation and are thus employed indiscriminately to designate acts in a wide variety of categories.
Lainsäädäntävallan käyttäjä toimii puolestaan säädöksen puitteissa, josta käytetään myös nimitystä règlement (työjärjestys).
By the same token, the term ‘decision’ owes its wide range of legal usages to the determination to be as sparing as possible with words.
Sitä käytetään perustamissopimuksessa joko täytäntöönpanovallan käytön "ehdoista" (komitologiaa koskeva päätös), minkä vuoksi se kohoaa lähes perustuslaillisen säädöksen tasolle, tai "säännöksistä", jotka koskevat omia varoja, minkä vuoksi se on kansainvälisen sopimuksen veroinen.
The habit of conferring the same designation on acts which fall into different legal categories is of course matched by the tendency to group acts with a wide variety of designations together in a single category, the combined effect being to swathe the European Union’s legal system in a poisonous fog of confusion;
– Säädösten nimitykset eivät ole ainoastaan satunnaisia.
- the method of designating legal acts is not just vague, moreover.
Jos valittavana on kaksi ilmausta, Eurooppa valitsee aina lievemmän: perustamissopimus perustuslain sijasta, komissio hallituksen sijasta, puoltava lausunto ratifioinnin sijasta, päätös lain tai asetuksen sijasta, omat varat verojen ja maksujen sijasta.
If two words are available, Europe always chooses the lesser one: Treaty rather than Constitution, Commission rather than Government, ‘assent’ rather ratification, decision rather than law or regulation, ‘own resources’ rather than taxes.
Antifraasi, joka merkitsee asian nimittämistä sen vastakohtaa tarkoittavalla termillä, on pidemmälle viety ja poikkeava yhteisön käyttämä eufemismi.
In this connection, antiphrasis, which involves giving something a name which suggests its opposite, represents a more developed, deviant form of Community euphemism.
Sillä, ettei termejä ole erikoistettu, ja sillä, että sanastoa käytetään vaihtelevassa määrin väärin, on yhdessä poliittisesti tuhoisia vaikutuksia.
The lack of terminological specialisation and the instances, which vary in their degree of seriousness, of the misuse of language together have a politically devastating impact.
Demokraattinen avoimuus on vaarassa, koska kansalaiset eivät kykene arvioimaan sellaisen säännön sisältöä, alkuperää ja soveltamisalaa, jota heidän on noudatettava.
Democratic transparency is called into question as soon as a member of the public is unable to judge the nature, origin and scope of a rule he or she is required to observe.
Nimitykset on uudistettava ehdottomasti järjestelmän uudistamisen yhteydessä.
A reform of the system must necessarily go hand in hand with a reform of the words it employs.
Yhteenveto: esitetyt ehdotukset
Conclusion: the proposals put forward
Päätöslauselmaesityksessä esitetyillä ehdotuksilla pyritään lopettamaan tämä sekamelska laatimalla yhteisön säädöksille yhtenäinen luokittelu ja määrittelemällä johdonmukainen säädöshierarkia.
The proposals put forward in the motion for a resolution seek to bring an end to this chaos by establishing a coherent typology of Community acts and laying down a logical hierarchy of legislation.
Niinpä ehdotetaan, että laaditaan viisi erityistä säädöskategoriaa – perustuslaki, perustuslakia täydentävä säädös, lainsäädäntöön liittyvä säädös, talousarvioon liittyvä säädös ja täytäntöönpanoon liittyvä säädös –, koska nämä kategoriat voidaan tunnistaa helposti niiden tarkoituksen, sisällön, hyväksymismenettelyn ja nimityksen perusteella.
The establishment of five specific categories of legislative act – constitutional, legislative (including budgetary acts) and implementing – is thus being proposed, categories which can easily be identified by virtue of their function, substance, adoption procedure and designation.
Nimityksen uudistaminen perustuu haluun lisätä merkittävästi Euroopan unionin toimielinten toimintavälineiden tehokkuutta ja demokraattisuutta.
This reform of the nomenclature reflects a determination to make the instruments available to the European institutions significantly more effective and democratic.
27. marraskuuta 2002 VÄHEMMISTÖÖN JÄÄNYT MIELIPIDE
MINORITY OPINION
työjärjestyksen 161 artiklan 3 kohdan mukaisesti
delivered, pursuant to Rule 161(3) of the Rules of Procedure
Georges Berthu
by Georges Berthu
Bourlangesin mietinnössä hahmotellaan jäsenvaltioiden/unionin oikeusjärjestystä, jota hallitsee Euroopan perustuslaki.
The Bourlanges report sketches out a legal order for the Member States and the Union dominated by a European Constitution.
Tämä näkemys pyramidimaisesta Euroopasta ei ole meidän näkemyksemme.
We do not share this vision of a pyramid structure for Europe.
Mielestämme Eurooppa on ennemminkin moninapainen ja joustava, ja sen ylimpinä normeina ovat kansalliset perustuslait.
We imagine, instead, a multi-polar and flexible Europe whose supreme laws are the various national Constitutions.
Lisäksi Euroopan perustuslain tarkistusmenettely (johdanto-osan C kappale ja 5 kohta) ei ole hyväksyttävä, koska siinä pyritään liu'uttamaan perustuslaillista valtaa " sellaiselle vallan käyttäjälle, jonka ei jäsenvaltioiden hallitusten tavoin pyri säilyttämään kunkin jäsenvaltion etuoikeuksia ".
Moreover, the procedure for revising the European Constitution (recital C and paragraph 5) is not acceptable, in that it seeks to shift constitutional power towards “ an authority which is less keen than the national governments on safeguarding the prerogatives of each of the Member States ”
Päätöksenteon suhteen mietinnössä pyritään vahvistamaan yhteisön menettelyjen ylikansallista luonnetta ja laajentamaan niitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen V ja VI osastoihin.
As regards decision-making procedures, the report seeks to strengthen the supranational nature of Community procedures and to extend those procedures to cover Titles V and VI of the EU Treaty.
Kyseessä on siis jälleen vallan siirtäminen pois kansoilta.
In other words, power will be moved even further away from the people.
Lisäksi kansalliset parlamentit on käytännössä unohdettu (ks. esim. kansainväliset sopimukset kohdassa 21).
Moreover, the national parliaments are practically forgotten (see, for example, the provisions dealing with international agreements in paragraph 21).
Mietinnössä ei myös mainita lainkaan ongelmaa, joka syntyy yhteisön tekstien yhteensopivuudesta vähemmistöön jäävien maiden perustuslakien kanssa, kun päätöksiä tehdään määräenemmistöllä.
Finally, the report is silent on the issue of the consistency of European texts with the national Constitutions of the minority countries when decisions are taken by a qualified majority.
Meidän mielestämme laajentuneessa Euroopassa olisi tärkeämpää kuin koskaan varmistaa kansan, joka ilmaisee itseään demokraattisesti sekä avoimella ja arvokkaalla tavalla, oikeus kieltäytyä soveltamasta yhteisön tekstiä alueellaan.
We take the view that, in an enlarged Europe, it will be more necessary than ever to reassert the right of a people, on the basis of a democratic, transparent and formal decision, to reject the implementation of a European text on its territory.
4. joulukuuta 2002 LOPULLINEN A5-0426/2002 ***I
4 December 2002 FINAL A5-0426/2002 ***I
Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista (kodifioitu toisinto)
on the proposal for a European Parliament and Council directive concerning certain aspects of the organisation of working time (codified version)
(Yksinkertaistettu menettely – työjärjestyksen 158 artiklan 1 kohta) 324.179
(Simplified procedure – Rule 158(1) of the Rules of Procedure) 324.179
Komissio välitti 24. kesäkuuta 2002 päivätyllä kirjeellä Euroopan parlamentille EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan ja 137 artiklan 2 kohdan mukaisesti ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista (kodifioitu toisinto) (KOM(2002) 336 – 2002/0131(COD)).
By letter of 24 June 2002 the Commission submitted to Parliament, pursuant to Article 251(2) and Article 137(2) of the EC Treaty, the proposal for a European Parliament and Council directive concerning certain aspects of the organisation of working time (codified version) ( COM(2002) 336 - 2002/0131 (COD)).
Parlamentin puhemies ilmoitti istunnossa 1. heinäkuuta 2002 lähettäneensä kyseisen ehdotuksen asiasta vastaavaan oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokuntaan sekä lausuntoa varten työllisyys- ja sosiaalivaliokuntaan ( C5‑0297/2002 ).
At the sitting of 1 July 2002 the President of Parliament announced that he had referred the proposal to the Committee on Legal Affairs and the Internal Market as the committee responsible and the Committee on Employment and Social Affairs for its opinion ( C5-0297/2002 ).