natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kumppanuuden periaatteesta huolimatta AKT-valtiot eivät ole välttyneet makrotaloudellisilta toimenpiteiltä ja kaupan vapauttamistoimilta, joita kahden- ja monenväliset tuenantajat, myös Euroopan unioni, ovat suunnitelleet ja päättäneet.
Despite the partnership concept, the ACP countries have not escaped macro-economic and liberalisation measures conceived and decided by bilateral and multilateral donors but also by the European Union.
c) Yhteisön politiikkojen epäjohdonmukaisuus kehitysyhteistyön tavoitteiden kanssa
(c) The inconsistency of European policies with regard to the development objective
Ensinnäkin 60–80 prosenttia AKT-valtioille tarkoitetusta tuesta palaa Euroopan unioniin tavara- ja palveluhankintoina ja sitä kautta, kun paikallisen pätevän työvoiman sijasta palkataan länsimaisia asiantuntijoita.
Firstly, 60 to 80% of aid to ACP countries returns to the European Union in the form of acquisition of equipment and services and the involvement of Western experts to the detriment of skilled local labour.
On todettu, että jopa 40 prosenttia EU:n jäsenvaltioilta tulevasta tuesta kytkeytyy avunantajavaltioista tuotaviin tavaroihin ja palveluihin.
It has even been noted that 40% of aid from the Member States is explicitly tied to products and services from companies in the donor countries.
AKT:n ja EU:n yhteinen edustajakokous totesi hiljattain antamassaan päätöslauselmassa huolestuneena, että vain 25 prosenttia EKR:n sopimuksista oli todella hyödyttänyt AKT-valtioita.
A recent Joint Assembly resolution noted with concern that only 25% of EDF contracts really benefited the ACP countries.
Tämä on vastoin kestävää kehitysyhteistyöpolitiikkaa, jonka on perustuttava paikallisten henkilöresurssien ja kaluston käyttöön.
This goes against a sustainable development policy, which must be based on local human and material resources.
Lisäksi nämä menettelytavat lisäävät kehitysmaiden riippuvuutta rikkaista maista ja merkitsevät niukkojen tukivarojen "kannattamatonta" käyttöä.
Furthermore, these practices help increase the southern countries’ dependence on rich countries and represent an unproductive use of scarce aid resources.
Maataloustuotteille (yhteisen maatalouspolitiikan puitteissa) maksettujen yhteisön vientitukien avulla yhteisön maanviljelijät voivat myydä tuotteitaan halvalla maailmanmarkkinoilla, mutta tämä vaikeuttaa kehitysmaiden paikallisten ja alueellisten markkinoiden kehitystä.
Furthermore, Community export subsidies, notably for agriculture (under the common agricultural policy), allow European farmers to sell their products at low prices on world markets but undermine development of local and regional markets in the southern countries.
Esimerkiksi Länsi-Afrikkaan, joka on perinteisesti elänyt paikallisella ja Sahelin maiden naudanlihalla, on kirjaimellisesti tulvinut eurooppalaista halpatuontilihaa varsinkin hullun lehmän kriisin jälkeen.
For example, western Africa, which was traditionally supplied with local beef and beef from the Sahel countries has been flooded with low-price European exports, especially since the BSE crisis.
Yhteisön vienti sinne on seitsenkertaistunut vuosina 1981–1991.
European exports grew sevenfold between 1981 and 1991.
1980-luvun alussa kaksi kolmannesta Norsunluurannikon naudanlihankulutuksesta tuotiin Malista ja Burkina Fasosta, joiden tuontiosuus laski kolmannekseen 1990-luvun alussa.
At the beginning of the 1980s, two thirds of the beef consumed in Côte d’Ivoire came from Mali and Burkina Faso, compared with one third at the beginning of the 1990s.
Tällainen toiminta aiheuttaa häiriöitä paikallismarkkinoilla ja heikentää kehitysmaiden maatalousväestön kehitysnäkymiä, ja se on vastoin johdonmukaista kehitysyhteistyöpolitiikkaa.
Not only do these practices disrupt the local market and hamper southern rural populations’ development prospects, they run counter to a consistent cooperation and development policy.
EU kulutti vuosina 1983–1993 noin 450 miljoonaa euroa Länsi-Afrikkaan vietävien maataloustuotteiden vientitukiin ja osoitti samanaikaisesti useita kymmeniä miljoonia euroja saman alueen nautakarjankasvattajien tukemiseen.
Between 1983 and 1993 the European Union spent about EUR 450 m. on subsidies for exports of agricultural products to West Africa, while at the same time spending several tens of millions of euros on helping the beef industry in this region.
Niin kauan kuin Euroopan unioni ei aseta kehitysyhteistyötä ja pohjoisen ja etelän välisen suhteen tasapainottamista ensisijaiseksi tavoitteekseen ja niin kauan kuin yhteisössä ylläpidetään keinotekoisesti maatalouden tehotuotantoa elintarviketuotannon ja laatutuotteiden kustannuksella, teollisuusmaiden ja kehitysmaiden välinen kuilu syvenee entisestään eikä aliravitsemusta saada kuriin.
So long as development objectives and a rebalancing between north and south are not priorities for the European Union, and so long as European agriculture, strongly geared to productivity, is artificially maintained to the detriment of quality and food production, the North-South divide will grow and malnutrition will endure.
Maailman ruokkimiseen ei tarvita WTO:ta, vaan alueellista laatutuotantoa ja elintarvikehuoltoa painottavaa järkevää maataloutta ja varojen tasapuolista jakoa.
We do not need GMO crops to feed the world but more rational development and regionally-based supplies.
Myös tiettyjen AKT-valtioiden ja Euroopan yhteisön tekemät kahdenväliset kalastussopimukset rajoittavat paikallisten kalastajien toimintaa aluevesillä ja vaarantavat paikallisväestön elintarvikehuollon ja toimeentulon.
Similarly, bilateral fishing agreements between the European Community and some ACP countries limit local fishermen’s activities in territorial waters and endanger stocks for local people and their means of subsistence.
Nämä sisäiset ja ulkoiset tekijät ovat syy Lomén yleissopimukseen perustuvan yhteistyön tehottomuuteen.
The combination of these internal and external factors lies behind the ineffectiveness of cooperation under Lomé.
II. COTONOUN SOPIMUS: UUSI AKT-EU-KUMPPANUUSSOPIMUS
THE NEW ACP-EU PARTNERSHIP AGREEMENT: THE COTONOU AGREEMENT
Cotonoun sopimuksen allekirjoittaminen Beninissä 23. kesäkuuta 2000 oli suuri helpotus sekä AKT-valtioille että yhteisön jäsenvaltioille.
The signing of the Cotonou Agreement in Benin on 23 June 2000 was greeted with great relief by the ACP and the European states.
Sopimusta pidettiin suurena voittona, sillä yhteistyön jatkumista Euroopan yhteisön ja AKT-valtioiden välillä ei suinkaan pidetty itsestään selvänä.
It was perceived as a victory as there had been no progress in cooperation between the European Community and the ACP countries.
Neljännestä Lomén yleissopimuksesta vuonna 1994 käytyjen uusien välineuvottelujen aikana monet tarkkailijat – myös varapuheenjohtaja Marin (kehitysyhteistyöstä vastaava komission jäsen) – arvioivat, että neljäs Lomén sopimus olisi viimeinen AKT-EU-yleissopimus.
In 1994, half way through the renegotiation of the fourth Lomé Convention, a number of observers, including Mr Marin, Commissioner for cooperation and development, thought that Lomé IV would be the last ACP-EU Convention.
On myös syytä palauttaa mieliin seuraavat neljä skenaariota, jotka esitettiin Euroopan komission vihreässä kirjassa Vihreä kirja Euroopan unionin ja AKT-valtioiden välisistä suhteista 2000-luvun alussa – uuden kumppanuuden tuomat haasteet ja mahdollisuudet, 1997. vuodelta 1997:
We may recall the four scenarios imagined by the Commission in its 1997 Green Paper Green Paper on relations between the European Union and the ACP countries on the eve of the 21st century, European Commission, 1997. :
– nykytilanteen säilyttäminen ennallaan: kaikkien AKT-valtioiden kanssa tehty yleissopimus
- the status quo: a global agreement with all the ACP countries;
– yleisluonteinen yleissopimus, jota täydennetään kahdenvälisillä sopimuksilla
- a very general comprehensive agreement supplemented by bilateral agreements;
– Lomén yleissopimuksen hajottaminen alueellisiksi sopimuksiksi
- Lomé broken up into regional agreements;
– erityissopimus vähiten kehittyneiden maiden kanssa.
- a specific agreement with the least developed countries.
Vihreän kirjan julkaiseminen käynnisti tiiviin keskustelun sekä Euroopan unionissa että AKT‑valtioissa ja etenkin AKT:n ja EU:n yhteisessä edustajakokouksessa.
The publication of this Green Paper was followed by lively discussion in both the European Union and the ACP countries, especially in the ACP-EU Joint Assembly.
Euroopan parlamentti puolsi uudistusta ja AKT-EU-yhteistyön lujittamista Euroopan parlamentin päätöslauselma, 2.10.1997. .
The European Parliament was in favour of renewing and strengthening ACP-EU cooperation European Parliament resolution of 2 October 1997. .
AKT-valtiot vahvistivat Librevillen julkilausumassa Librevillen julkilausuma, AKT-valtioiden valtion- ja hallitusten päämiesten ensimmäinen huippukokous, marraskuu 1997. halukkuutensa säilyttää AKT-valtioiden ryhmän yhteenkuuluvuuden.
In the Libreville Declaration Libreville Declaration, First Summit of the ACP Heads of State and Government, 7 November 1997. , the ACP countries affirmed their wish to maintain the cohesion of the ACP group.
Cotonoun sopimuksessa on uusia määräyksiä, jotka ovat hyvin oleellisia todellisen kumppanuuden toteutumisen kannalta.
The new agreement includes new provisions, which are absolutely vital for real partnership.
AKT-valtioiden kestävää taloudellista ja sosiaalista kehitystä kuitenkin uhkaa sopimuksen pohjimmiltaan liberalistinen toiminta-ajatus, joka on täysin ristiriidassa Lomén alkuperäisen tarkoituksen kanssa.
However, there is a risk that its basically liberal philosophy, totally at odds with the original Lomé vision, will run counter to genuine, sustainable social and economic development by the ACP countries.
Seuraavat kysymykset ovat edelleen ratkaisematta: voidaanko AKT-valtioiden kestävä kehitys varmistaa vapaakauppaan perustuvalla talousjärjestelmällä?
The question remains: is the free trade economy capable of ensuring sustainable development in the ACP countries?
Miten kehitysmaat voivat kilpailla teollisuusmaiden kanssa maailmanmarkkinoilla?
How can the southern countries compete with the industrialised countries on world markets?
Täytäntöönpanon kohdalla on vielä paljon tehtävää, ja kumppanuussopimuksen toimijoilla on tällä tasolla keskeinen tehtävä.
Much remains to be done in respect of implementation and those involved in the partnership have a vital role to play.
Euroopan parlamentti ei kuitenkaan jatkossa osallistu päätöksentekoon.
But the European Parliament will not be involved in the later decisions.
A. PERUSUUDISTUKSET 1.
A. ELEMENTS FOR CHANGE 1.
Tavoitteet ja periaatteet a) Tavoitteet
Objectives and priorities (a) Objectives
Cotonoun sopimuksessa asetetaan päätavoitteeksi köyhyyden vähentäminen, jota voidaan vain kannattaa.
The Cotonou Agreement sets out reduction of poverty as its main objective, which we can only endorse.
On kuitenkin aiheellista kysyä, eikö köyhyyden poistaminen ja väestön elinolojen parantaminen ollut jo edellisten Lomén yleissopimusten kehitysyhteistyötavoitteena.
We are, however, entitled to ask whether the development cooperation objective of earlier Lomé Conventions was not already working towards combating poverty and improving living conditions.
Vaikka tämä uusi yhteinen lähestymistapa voi vaikuttaa myönteiseltä siksi, että se on samansuuntainen suurten avunantajavaltioiden harjoittamien politiikkojen kanssa, se kuitenkin samalla heikentää EU:n toimien näkyvyyttä ja erikoislaatua.
Although this common approach may seem positive as regards consistency of the large donors’ policies, it also reduces the visibility and specific impact of EU action.
AKT-valtioiden integroiminen maailmantalouteen tosin mainittiin jo neljännessä Lomén yleissopimuksessa.
In fact, integration of the ACP countries in the world economy was already included in Lomé IV.
Kokemukset kuitenkin osoittavat, että markkinoiden sääntelemätön vapauttaminen vain lisää eriarvoisuutta rikkaiden ja köyhien maiden välillä.
There is, however, evidence that uncontrolled liberalisation only increases the inequalities between rich and poor.
Cotonoun sopimukseen on sisällytetty uusi ja keskeinen periaate, nimittäin "osallistuminen" ja kumppanuuden avaaminen erityyppisille toimijoille, etenkin kansalaisyhteiskunnan eturyhmille.
A new and important principle has emerged: participation and the opening up of the partnership to various actors, particularly those from civil society.
Lisäksi painotetaan vuoropuhelun keskeistä roolia.
The central role of dialogue is emphasised.
Yleisesti ottaen Cotonoun sopimuksen periaatteet merkitsevät kuitenkin sanamuotonsa perusteella taantumista Lomén yleissopimukseen verrattuna: osapuolten "täysivaltaisuuden kunnioittaminen" on poistettu ja tilalle on tullut "kehitysstrategioiden itsehallinta".
Respect for the partners’ sovereignty has disappeared in favour of ‘ownership of the development strategies’, a trite phrase put forward as a considerable advance – and the term ‘ownership’ carries a hint that the strategies might have been devised elsewhere.
Tätä alentavaa termiä pidetään huomattavana edistysaskeleena, mutta jos AKT-valtioille suodaan itsehallintaoikeus kehitysstrategioihinsa, sehän merkitsee, että nämä strategiat ovat jonkun toisen laatimia!
Moreover, differentiation ‘according to a partner’s level of development, its needs, its performance and its long-term development strategy’ challenges what has been achieved in the way of security and predictability in cooperation.
Lisäksi yhteistyöjärjestelyjen erilaistaminen kumppanien "kehitystason, tarpeiden, edistymisen ja pitkän aikavälin kehitysstrategian mukaan" vaarantaa yhteistyön varmuuden ja ennakoitavuuden periaatteen; jos valtioille myönnetään tukea suoriutumisen perusteella, niillä ei ole enää takeita pitkän aikavälin tuesta.
If aid is to be supplied on the basis of the performance, countries will no longer have any guarantees for long-term planning.
Myös sopimuksessa mainitut erilaistamisen ja alueellistamisen käsitteet ovat vastoin kumppaneiden tasavertaisuuden periaatetta.
The principles of differentiation and regionalisation are also contrary to the principle of equality between partners.
Toimijat a) Kansalaisyhteiskunta
Actors (a) Civil society
Lomén yleissopimus oli pohjimmiltaan valtioiden välistä yhteistyötä.
The Lomé Convention primarily dealt with cooperation between states.
Tarkistetussa neljännessä Lomén yleissopimuksessa yhteistyö kuitenkin ulotettiin paikalliselimiin yhteistyön hajauttamispolitiikan mukaisesti.
Lomé IVa, however, introduced cooperation between local institutions, in the framework of decentralised cooperation.
Cotonoun sopimuksessa on erittäin tärkeänä ja myönteisenä uutuutena kansalaisyhteiskunnan roolin tunnustaminen.
In recognising the role of civil society, the Cotonou Agreement has made an important and very positive innovation.
Hyväksytyssä tekstissä mainitaan kaksi keskeistä periaatetta.
The text includes two fundamental principles.
Valtioista riippumattomille toimijoille "tiedotetaan ja niitä kuullaan yhteistyöpolitiikoista ja ‑strategioista sekä poliittisesta vuoropuhelusta", mikä merkitsee, että ne osallistuvat yhteistyön painopisteiden määrittelyyn suunnittelun alkuvaiheessa.
Non-state actors will ‘be informed and involved in consultation on cooperation policies and strategies … and on the political dialogue’, which means that they will be involved in defining the country’s forward planning priorities.
Lisäksi toimijoille "myönnetään rahoitusta" Kansalaisyhteiskunnan osallistumista varten on varattu 15 prosenttia tämän sopimuksen täytäntöönpanoon osoitetuista määrärahoista. , toisin sanoen kansalaisyhteiskunnan toimijoilla (esimerkiksi ihmisoikeusjärjestöillä valtioissa, joissa loukataan ihmisoikeuksia) on nyt mahdollisuus hakea suoraan yhteisön rahoitusta.
They will also ‘be provided with financial resources An amount of 15% is set aside for the participation of civil society in the implementation of the agreement. ’, which will enable civil society actors, including human rights associations in countries where human rights are flouted by the state, to have direct access to possibilities of Community funding.
Siksi onkin usein moitittu, etteivät nämä organisaatiot ole riittävän edustavia.
Consequently they are often reproached for not being representative.
Cotonoun sopimuksessa ei myöskään kerrota, millä tavalla kansalaisyhteiskuntaa on käytännössä tarkoitus kuulla.
Moreover, the Cotonou Agreement does not lay down procedures for consultation of civil society.
Tältä osin Euroopan komission pyyntö saada haltuunsa kunkin kumppanivaltion strategioita koskevat asiakirjat ennen sopimuksen ratifiointia on ristiriidassa sopimuksessa asetettujen tavoitteiden kanssa, koska kansalaisyhteiskunnan kuuluisi saada osallistua asiakirjojen laatimiseen.
At this level, the Commission’s request for strategy documents for each country before ratification of the agreement, although civil society is supposed to be involved in drawing them up, is contrary to the stated aims.
Miten kansalaisyhteiskuntaa voidaan käytännössä kuulla näin lyhyellä varoitusajalla?
How can civil society really be consulted in such a short period of time?
Kansalaisyhteiskunnan osallistuminen kehitysyhteistyöhankkeiden täytäntöönpanoon edellyttää siis toiminta-alan täsmentämistä ja pelisääntöjen määrittelyä.
If civil society is to be involved in implementing development cooperation, there is a need to clarify its scope and define the rules of the game.
Etenkin Belgian puheenjohtajakaudella pidetyn AKT-valtioiden kansalaisyhteiskuntafoorumin jälkeen tapahtunut edistys antaa kuitenkin toivoa siitä, että kyseiset toimijat osaavat järjestäytyä jäsentyneiden ja yhtenäisten kansallisten ja alueellisten edustustojen kautta.
Current progress, especially in the light of the ACP Civil Society Forum, held under Belgian Presidency auspices, gives rise to hopes that those concerned will be able to organise themselves through structured and coherent national and regional representatives’ groups.
b) Valtion rooli
(b) The role of the state
Kansainvälisten rahoittajien rakennesopeutusohjelmissa vaatimat uudistukset ovat usein heikentäneet valtiovaltaa.
States have often been weakened by reforms imposed by international donors as part of structural adjustment programmes.
Julkisen sektorin toimihenkilöiden joukkoirtisanomiset ovat tehneet hallinnosta ja päätöksenteosta entistä tehottomampia ja heikentäneet valtioiden kykyä noudattaa itsenäistä kehitysstrategiaa.
Massive public-sector lay-offs have increased their administrative and managerial inefficiency and impaired capacity to adopt a self-reliant development strategy.
Myöskään osallistavan toimintamallin käyttöönotto ei saisi heikentää valtioita, vaan sen on tuettava valtiovallan laillisuuden palauttamista ja vahvistettava sen toimintavalmiuksia.
Thus, opening up the participatory dimension must not weaken them further, but help give states legitimacy and strengthen their capacities.
Nykyisin on nimittäin selvää, että valtion roolia on harkittava ja arvioitava uudelleen kestävää kehitystä silmällä pitäen: aiempien kokemusten ja epäonnistumisten perusteella valtio on keskeisessä asemassa kestävän kehityksen prosessissa.
In fact, with a view to sustainable development, it is now clear that the role of the state has to be reconsidered and reasserted: experience and past failures show that the state is essential in this process.
Sen myötävaikutus on ratkaisevaa oikeudenmukaisen ja tasapuolisen politiikan harjoittamiseksi.
State intervention is crucial for implementation of policies of social justice and equity.
Ihmisoikeuksien kunnioittaminen, kansanterveyden edistäminen, kaikkien kansalaisten mahdollisuus koulutukseen ja ympäristön suojelu voidaan varmistaa vain, jos valtio on tehokas ja toimintakykyinen.
Respect for human rights, promotion of public health, access to education for all, and environmental protection can be ensured only by an efficient state that is capable of taking action.
Valtiovallan aseman palauttaminen edellyttää kuitenkin sen toiminnan demokratisoitumista, jotta sen laillisuus voitaisiin palauttaa ja jotta se voisi hoitaa tärkeintä tehtäväänsä: suojella väestön yleistä etua.
But states can only be rehabilitated by greater democracy, to restore their legitimacy and ensure their principal vocation: defence of the general interests of the population.
Poliittinen ulottuvuus
The political dimension
Poliittinen ulottuvuus on yksi Cotonoun sopimuksen tärkeimmistä uudistuksista.
The political dimension is an important feature of the Cotonou Agreement.
Neljäs Lomén yleissopimus sisälsi jo viittauksen ihmisoikeuksiin (5 artikla), ja sen tarkistettuun versioon lisättiin vielä ehdollisuus (366 b artikla).
Lomé IV contained a reference to human rights (Article 5) and Lomé IVa introduced conditionality (Article 366b).
Kokonaisvaltaisen poliittisen ulottuvuuden sisällyttäminen Cotonoun sopimukseen (II osasto) on kuitenkin tärkeä uudistus ja siihen sisältyy joitakin erittäin myönteisiä seikkoja.
However, full inclusion of the political dimension in the Cotonou Agreement (Title II) is a major and very positive innovation.
a) Poliittinen vuoropuhelu
(a) Political dialogue
AKT-EU-ministerineuvoston tehtävänä on käydä poliittista vuoropuhelua ja käsitellä aiheita, jotka voivat vaikuttaa AKT-valtioiden kestävään kehitykseen.
The joint ACP-EU Council of Ministers is responsible for political dialogue and tackling subjects that have effects on the sustainable development of the ACP countries, such as international trade, the common agricultural policy, the fisheries policy, etc.
Lisäksi on syytä muistaa, että AKT-valtioilla ei ole minkäänlaisia valtuuksia määrätä seuraamuksia silloin, kun niiden edustajien ihmisoikeuksia loukataan EU:n jäsenvaltioissa.
It should also be noted that the ACP countries have no power of sanction when their nationals are subject to human rights violations in the EU countries.
Yhteisön markkinoiden avaaminen vähiten kehittyneiden maiden tuotteiden tullittomalle tuonnille "Kaikki paitsi aseet" -aloitteen yhteydessä oli huono alku tällaisen vuoropuhelun aloittamiselle, sillä AKT-valtioita ei kuultu asiasta eikä tässä yhteydessä otettu huomioon toimenpiteen vaikutuksia väestöön.
Furthermore, the ‘Everything But Arms initiative – opening of the European duty-free market to the least developed countries, without consulting the ACP partners and without taking account of the impact on the populations – does not augur well for this dialogue.
AKT-valtiot arvostelivat toukokuussa 2000 kokoontuneessa AKT-EU-ministerineuvostossa voimakkaasti tätä EU:n yksipuolista päätöstä.
The ACP countries strongly criticised this unilateral EU decision at the Joint Council of Ministers meeting in May 2001.
Toinen AKT-valtioita närkästyttänyt tapaus oli Haitin tuen keskeyttäminen, sillä EU ei noudattanut kuulemismenettelyä.
Another example that aroused ACP indignation was suspension of aid to Haiti, without complying with the consultation procedure.
Nämä kaksi esimerkkiä osoittavat, ettei eurooppalainen osapuoli ota vakavasti tätä uudistusta, joka on kuitenkin tärkeä väline kehitysyhteistyö onnistumisen kannalta.
These two examples show that the European side does not take this innovation seriously, although it is an important instrument for the success of development cooperation.
b) Hyvä hallintotapa
(b) Good governance
Kauppajärjestelyjen tapaan hyvän hallintotavan ongelmaa on pitkään pidetty suurena esteenä sopimuksen tekemiselle.
Along with trade, the question of good governance has long been a major barrier to conclusion of an agreement.
AKT-valtiot eivät nimittäin olleet EU:n kanssa samaa mieltä siitä, että hyvää hallintotapaa olisi pidettävä sopimuksen olennaisena osana, eivätkä ne sen vuoksi halunneet, että siihen sovellettaisiin sopimuksen täyttämättä jättämistä koskevaa lauseketta.
The ACP countries did not share the view that good governance had to be considered an essential part of the agreement and consequently did not want it to be to be subject to the non-execution clause.