natgillin/translations-raw huggingface dataset:
AKT-valtioiden kohtelua on erilaistettu niiden kehitystason mukaan.
The ACP countries will be treated differently, depending on their level of development.
Vähiten kehittyneet maat saavat etuuskohtelun (joka vahvistetaan "Kaikki paitsi aseet" -aloitteessa), jonka perusteella ne saavat pitää Lomén yleissopimuksessa saavuttamansa edut.
The least developed countries would in effect have preferential treatment (confirmed under the Everything But Arms initiative), which would give them the means to conserve their gains under Lomé.
Muut AKT-valtiot voivat valita, liittyvätkö ne suoraan yleiseen tullietuusjärjestelmään (GSP:hen, joka on Lomén yleissopimusta epäedullisempi järjestely, koska se edellyttää järjestelmällistä vastavuoroisuutta) vai neuvottelevatko ne alueelliset talouskumppanuussopimukset, joiden mukaisesti sopimuspuolten markkinat avataan asteittain (ja vastavuoroisesti).
The ACP countries that do not come into this category have the choice between directly rejoining the Generalised System of Preferences, which is less advantageous than the Lomé Convention as it implies systematic reciprocity, or negotiating Regional Economic Partnership Agreements, which provide for gradual and reciprocal opening of markets between partners.
Cotonoun sopimuksessa jätetään kuitenkin paljon liikkumavaraa tuleville kauppaneuvotteluille.
However, the agreement leaves a large margin of manoeuvre for future trade negotiations.
Niinpä AKT-valtiot ja Euroopan komissio (kauppapolitiikan PO) aloittavat vuonna 2002 neuvottelut alueellisista talouskumppanuussopimuksista.
In 2002 the ACP countries and the Commission (Trade DG) will begin negotiations on setting up Regional Economic Partnership Agreements (REPAs).
Niissä kauppasuhteet alueellistetaan WTO:n vaatimusten mukaisesti ja kaikki AKT-valtioita hyödyttänyt syrjintä poistetaan, mutta kauppajärjestelyjä voidaan mukauttaa alueiden kehitystason ja tarpeiden mukaan.
REPAs are based on WTO requirements, by regionalising trade relations and ending the discrimination from which the ACP countries benefited but they can be adapted according to level of development and the regions’ requirements.
Tavoitteena on helpottaa alueiden lopullista siirtymistä WTO:n yleiseen kauppajärjestelmään.
The aim is to facilitate eventual transition to the WTO’s general system.
Vähiten kehittyneillä mailla on erilainen toimintakehys.
The framework for the least developed countries is different.
Neuvoston huhtikuussa 2001 hyväksymä "Kaikki paitsi aseet" -aloite paljastaa yritykset heikentää Cotonoun sopimusta.
The Everything But Arms initiative adopted by the Council in April 2001 reveals attempts to weaken the Cotonou Agreement, especially as the initiative is likely to be more symbolic than helpful in encouraging growth in the least developed countries – especially among the ACP countries – as the effects will be minimal.
"Kaikki paitsi aseet" on pikemminkin symbolinen kuin vähiten kehittyneiden maiden (etenkin AKT-valtioiden) kasvua edistävä aloite, ja sen vaikutukset jäävät mitättömiksi.
Leaving aside the appearance of generosity, the objective of radically transforming the inequitable North-South trade relations is lacking.
Se on päinvastoin vaarassa aiheuttaa vahinkoa AKT‑valtioiden ryhmän yhteenkuuluvuudelle ja vähentää niiden arvovaltaa kauppaneuvotteluissa, myös kansainvälisellä tasolla, koska se kannustaa kilpailua.
On the contrary, by stimulating competition, it is likely to prove detrimental to the ACP Group’s cohesion and thus to reduce their weight in economic negotiations, including international negotiations.
Tämän lähestymistavan puolustajat katsovat, että alueelliset talouskumppanuussopimukset lisäävät kauppaa, mikä edistää AKT-valtioiden kasvua ja houkuttelee investointeja ja antaa sitä kautta sysäyksen suotuisalle kasvukierteelle.
The defenders of this approach claim that the REPAs will lead to an increase in trade, which in due course will have a positive impact on the ACP countries’ growth and will thus attract a flow of investment, creating a virtuous circle of economic growth.
Tämä tarkoittaa, että kehitysyhteistyötä tarkastellaan vain markkinapelisääntöjen kautta, mikä ei varmasti ole omiaan edistämään yksimielisyyttä: AKT-valtiot arvostelivatkin tätä toimintamallia neuvottelujen yhteydessä ja väittivät, ettei WTO:n nykyisissä säännöissä ole otettu riittävästi huomioon niiden nykyistä kehitystasoa ja tulevia tarpeita.
This approach, which envisages development only through market laws, is far from enjoying unanimous support: during the negotiations, the ACP countries challenged this logic and stressed that the current WTO rules did not take sufficient account of the current level of development and the ACP states’ future needs.
Kokemus nimittäin osoittaa, että AKT-valtiot eivät yleisesti ottaen ole hyötyneet lainkaan kaupan vapauttamisesta.
In fact, experience shows that, as a whole, the ACP countries have not derived much benefit from the liberalisation of trade.
Saharan eteläpuolisen Afrikan lisäksi maailmanmarkkinoilta on syrjäytynyt muitakin kehitysmaita.
Sub-Saharan Africa – and other southern countries – have generally been marginalised.
Niiden painostaminen avaamaan markkinansa laajemmalle kilpailulle ei varmasti ole niille edullista.
The pressure for wider opening up of their markets to competition is certainly not an asset for these countries.
Vielä on kuitenkin mahdollisuus tehdä vaihtoehtoinen kauppasopimus, josta voitaisiin neuvotella vuodesta 2002 alkaen.
Nevertheless it is possible to find an alternative trade agreement, negotiable from 2002.
Näiden kauppasopimusten onnistuminen vaatii ehdottomasti YMP:n ja muiden sellaisten yhteisön politiikkojen perusteellista uudistamista, jotka ovat ristiriidassa kehitysyhteistyöpolitiikan kanssa.
The success of these trade agreements also depends on fundamental revision of the CAP and other Community policies that are incompatible with development policy.
c) Alueellistamisen haasteet
(c) Regionalisation issues
Mikäli alueelliset talouskumppanuussopimukset pannaan täytäntöön, AKT-valtioiden ryhmä jaetaan Cotonoun sopimuksen mukaisesti alueisiin, jotka sitten allekirjoittavat itsenäiset kauppasopimukset Euroopan unionin kanssa.
For the implementation of the REPAs, the Cotonou Agreement divides the ACP Group into several regions, which will be required to sign autonomous trade agreements with the European Union.
EU ehdottaakin AKT-valtioiden jakamista kuuteen alueeseen seuraavasti: Länsi-Afrikka, Keski-Afrikka, Itä-Afrikka (Itä-Afrikan yhteisö CAE) ja Afrikan sarvi, Eteläisen Afrikan kehitysyhteisö (SADC), Karibian yhteismarkkinat (CARICOM) ja Tyynenmeren alue.
The EU suggests dividing the ACP into six regions: West Africa, Central Africa, East Africa and the Horn of Africa, the Southern African Development Community (SADC), the Caribbean Community (Caricom), and the Pacific Region.
Tämä aluejako ei välttämättä vastaa AKT-maissa jo toimivien alueellisten organisaatioiden aluerajoja.
This breakdown does not necessarily correspond to existing regional organisations in the ACP countries.
Määrittelemällä yksipuolisesti ja mielivaltaisesti alueellisten talouskumppanuussopimuksien aluerajat Euroopan unioni uhkaa tuhota AKT-valtioiden alueelliset yhteistyöstrategiat ja ottaa hallintaansa niiden käynnissä olevan alueellisen yhdentymisprosessin.
The European Union’s unilateral and arbitrary selection of these areas for the REPAs is likely to undermine ACP regional cooperation strategies and weaken their control over the current integration process.
Alueellinen talousyhteistyöprosessi onnistuu vain, jos se suunnitellaan AKT-valtioissa eikä niiden ulkopuolella.
Regional economic cooperation processes will succeed only if they are worked out by the countries themselves and not imposed from outside.
On siis vältettävä hätiköintiä ja annettava AKT-kumppanien määritellä itse alueelliset toimintarajansa mahdollisimman tarkoituksenmukaisesti EU:n kanssa käytäviä tulevia kauppaneuvotteluja silmällä pitäen.
Consequently precipitate action should be avoided and the ACP partners should be allowed to define their geographic configuration for trade negotiations with the European Union to suit themselves.
EU:n ehdottama alueellistaminen samoin kuin jako vähiten kehittyneisiin ja muihin maihin voi lopulta johtaa AKT-valtioiden ryhmän hajaannukseen ja vaarantaa sen vahvuutena pidetyn solidaarisuuden.
The regionalisation proposed by the EU and the division between the least developed countries and the other countries are likely in the long term to lead to fragmentation of the ACP Group and threaten the solidarity that was its strength.
Palvelujen ja teollis- ja tekijänoikeuksien kaupan vapauttaminen a) Palvelukaupan yleissopimus (GATS)
Liberalisation in relation to services and intellectual property (a) The General Agreement on Trade in Services and Annexes (GATS)
Palvelujen kaupasta annetaan erikseen määräykset Cotonoun sopimuksen artiklaosassa (41 artikla); nämä uudet määräykset muodostavat todellisen uhan AKT-valtioille.
Trade in services is specifically included in the Cotonou Agreement (Article 41); this new provision represents a real danger for the ACP countries.
Palvelukaupan yleissopimuksessa, jota on sovellettu kaikissa WTO:n jäsenvaltioissa vuodesta 1995, nimittäin edellytetään paitsi kaikkien rahoitus-, pankki- ja vakuutuspalvelujen myös liikenne-, televiestintä-, vesihuolto- ja ympäristönsuojelupalvelujen ja jopa maksuttomien julkisten palvelujen, kuten koulutus- ja terveydenhuoltopalvelujen jne. vapauttamista.
In fact the General Agreement on Trade in Services, which has applied to all WTO members since 1995, lays down liberalisation of trade in all financial, banking and insurance services, also transport, telecommunications, water distribution, environmental protection, and even free public services such as education, health care, etc.
Julkisten palvelujen käsitettä ei edes mainita GATS-sopimuksen tekstissä.
The concept of public services does not even exist in the GATS text.
Se on siis uhka demokratialle.
Democracy is at stake.
Kehitysmaiden – joihin AKT-valtiotkin kuuluvat – liittyminen GATS-sopimukseen vahvistaa entisestään länsimaisten monikansallisten yritysten markkina-asemia yksityisellä ja nyt myös julkisella sektorilla.
The accession of developing countries, including ACP countries, to GATS can only strengthen the hold of the Western multinationals on the private sector in these countries and now on the public sector.
Kaupan vapauttamisen vaikutukset ovat kuitenkin ilmeiset: laadun heikkeneminen ja hintojen nousu.
The effects of liberalisation are obvious: a lowering of quality and a rise in prices.
Miten tällaisilla toimenpiteillä voidaan parantaa köyhän väestön elinoloja?
How can such measures improve the living conditions of the poor?
Euroopan unioni vain vahvistaa pohjoisen valtioiden ja yritysten valta-asemaa etelään verrattuna ja vaarantaa pysyvästi AKT-valtioiden kehitysmahdollisuudet suosimalla niiden liittymistä tavaroiden ja palvelujen maailmankauppaan, kun otetaan vielä huomioon, ettei WTO:n toiminta ole kovin demokraattista.
Because of the undemocratic way in which the WTO is run, by promoting the ACP countries’ access to world trade in goods and services, the European Union is only strengthening the domination of northern countries and undertakings over those in the south and is compromising the ACP countries’ development to lasting effect.
b) Teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehty sopimus (TRIPS)
(b) Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights (TRIPS)
Uuden sopimuksen 46 artiklassa korostetaan, miten tärkeää AKT-valtioiden on liittyä WTO‑sopimuksen liitteenä olevaan teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehtyyn TRIPS-sopimukseen.
Article 46 of the new agreement sets out the importance of the Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights (TRIPS), which is annexed to the WTO Agreement.
Tämä merkitsee, että sopimuspuolten on sovellettava patentteihinsa (20 vuoden) suojatoimenpiteitä.
This means that the parties must apply protection measures to their patents (for 20 years).
Ongelmana on, että tämä määräys suosii nimenomaan teollisuusmaita, joilla on riittävästi varoja patentoida keksintöjä vähiten kehittyneiden maiden kustannuksella.
The problem is that this provision favours the industrialised countries, which have the means to have their inventions patented, to the detriment of the developing countries.
Maatalousalalla teollisuusmaat voivat patentoida "keksintöjään" ja suojella sellaisiin eläin- ja kasvilajeihin hankkimiaan patenttioikeuksia, jotka on itse asiassa löydetty kehitysmaista.
In agriculture, this enables the industrialised countries to patent their inventions and protect their patents over species of fauna and flora that they have in fact discovered in the developing countries.
Tämä TRIPS-sopimuksen määräys antaa siis teollisuusmaille mahdollisuuden hankkia yksinoikeudet AKT-valtioiden geenivarantoihin.
This TRIPS provision thus gives the industrialised countries a monopoly of ownership of the ACP countries’ genetic resources.
Ongelma on sitäkin vakavampi terveydenhuollon ja lääkehoidon kannalta.
This is even more serious in relation to health and treatment.
Vähiten kehittyneiden maiden on pakko ostaa lääkkeitä kohtuuttomaan hintaan, koska ne eivät voi saada käyttöoikeutta teollisuusmaille myönnettyihin patentteihin.
The developing countries that cannot have access to the patents registered by the industrialised countries are obliged to buy medicines at exorbitant prices.
Useimmiten niillä ei kuitenkaan ole varaa tähän.
Usually they do not have the means.
Toisin sanoen tämä sopimusmääräys vaarantaa lääkehoidon ja terveydenhuollon saannin AKT-valtioissa.
Thus access to health care is at stake.
Näinhän kävi esimerkiksi aidsin torjunnassa, kun lääketeollisuus nosti kanteen Etelä-Afrikkaa vastaan, mikä vain korosti tällaisten käytäntöjen kyynisyyttä ja epäoikeudenmukaisuutta.
The example of the fight against AIDS, illustrated by the case brought by the pharmaceutical industry against South Africa, confirms the cynicism and injustice of such practices.
Lopettaakseen geenivarantojen laittoman patentoinnin ("biopiratismin") Afrikan yhtenäisyysjärjestö (OUA) ehdotti mallilakia, jolla suojattiin paikallisyhteisöjen oikeudet ja jossa vahvistettiin niiden biologisten resurssien käyttöoikeuksia koskevat säännöt.
It was to end bio-piracy that the Organisation of African Unity adopted a model law on community rights and on the control of access to biological resources.
Tässä lakiuudistuksessa, joka perustuu Riossa vuonna 1992 tehtyyn biologista monimuotoisuutta koskevaan yleissopimukseen (CDB-yleissopimukseen), korostettiin valtioiden itsemääräämisoikeutta biologisiin resursseihinsa ja luonnonvaroihinsa sekä niiden tietotaidon ja käytäntöjen suojelua.
This innovative law, based on the Convention on Biological Diversity (CBD) adopted in 1992 in Rio, underlines states’ sovereign right over their biological and natural resources and protection of indigenous knowledge and practices.
Tätä lakia ei kuitenkaan sisällytetty Cotonoun sopimukseen.
However, this law is not part of the Cotonou Agreement.
Cotonoun sopimukseen sisältyy uudistuksista tai puutteista riippumatta paljon täysin kartoittamattomia osia.
Whether seen as innovative or a subject of criticism, to a large extent the Cotonou Agreement represents a voyage into the unknown.
Vielä on paljon tehtävää niin tulevien kauppaneuvottelujen kuin usein epämääräisten ja erittäin tulkinnanvaraisten sopimusmääräysten täytäntöönpanonkin suhteen.
Everything remains to be done – in the future trade negotiations and in the implementation of often vague provisions that are largely open to interpretation.
Sopimuksen merkitys ja todellinen vaikutus AKT-valtioiden kestävään kehitykseen riippuu siis paljolti siitä, miten se pannaan täytäntöön.
Its scope and real contribution to the ACP countries’ sustainable development will thus greatly depend on how it is implemented.
Esimerkiksi sopimuksen poliittista vuoropuhelua käsittelevä tekstiosuus on erittäin yleisluontoinen, ja riittävän täsmällisten määräysten puuttuessa sitä voidaan soveltaa monin eri tavoin.
The part of the text on political dialogue, for example, remains very general and, in the absence of very precise conditions, may be applied in very varied ways.
Sama koskee köyhyyden vähentämisen, hyvän hallintotavan ja sukupuolen käsitteitä.
A similar assessment may be made for concepts of combating poverty, good governance or gender issues.
Arviointiperusteet ja suoritusindikaattorit ovat vielä määrittelemättä, ja käytännön täytäntöönpanotapoja on täsmennettävä niin laadullisesti kuin määrällisestikin.
The assessment and performance criteria remain to be defined, the practical application procedures need to be clarified qualitatively and quantitatively.
Jatkotoimet selviävät myöhemmissä neuvotteluissa, ja kaikilla toimijoilla on keskeinen rooli sopimuksen täytäntöönpanon onnistumiseksi.
Subsequent negotiations will determine progress and all actors have a major role to play in ensuring its success.
A. YHTEISTEN TOIMIELINTEN VAHVISTAMINEN
A. STRENGTHENING THE JOINT INSTITUTIONS
AKT-EU-toimielimet ovat hyvin erikoislaatuisia.
The ACP-EU institutions are profoundly original.
Niihin kuuluu suuri määrä valtioita (nykyisin 92) valtioiden välisen sopimuksen mukaisesti.
They cover a large number of countries – now 92 – in the framework of an inter-regional agreement.
Yhteisten toimielinten tehtävänä on hallinnoida sopimuksen kolmea keskeistä osa-aluetta, nimittäin politiikkaa, taloutta ja kauppaa.
They administer the three basic aspects of the agreement: political, economic and commercial.
Cotonoun sopimuksessa ei tehty muutoksia institutionaalisiin rakenteisiin, vaan muutettiin toimielinten toimintatapoja ja lisättiin niiden toimivaltaa sopimukseen sisällytettyjen uudistusten huomioon ottamiseksi.
The Cotonou Agreement does not change institutional structures but it does change their working procedures and increases their powers, to take account of innovation.
Ministerineuvoston tehtävänä on panna sopimus täytäntöön, vaikka Euroopan komissio tosiasiassa asiassa hallinnoikin suurinta osaa asiakirjoista.
It is responsible for implementation of the agreement, even if in reality the Commission deals with most of this.
Ministerineuvoston neuvottelut ja keskustelut jäävät usein kovin muodollisiksi, ja kokouksiin osallistuu hyvin vähän EU:n jäsenvaltioiden ministereitä, mikä heikentää mahdollisuuksia todelliseen poliittiseen päätöksentekoon.
The Council’s negotiations and debates often remain formal and the European level of ministerial participation is very low, which limits the possibilities for genuine political decision-making.
Lisäksi ministerineuvoston toiminta ei tähän asti ole ollut julkista.
Furthermore, the ACP-EU Council of Ministers is still an opaque institution.
Suurempi avoimuus sopisi AKT-EU-yhteistyöstä käynnistetyn keskustelun logiikkaan ja olisi epäilemättä omiaan laukaisemaan monta tilannetta.
The line being taken in the debate on ACP-EU cooperation implies a need for greater transparency, and this would doubtless have the effect of removing a number of impediments.
Cotonoun sopimuksen mukaan ministerineuvoston tehtävänä on johtaa poliittista vuoropuhelua.
Under the Cotonou Agreement, the Council of Ministers is responsible for conducting political dialogue.
Tarkoituksena on nimenomaan panna täytäntöön poliittinen ulottuvuus, joka ei oikeastaan ole toteutunut käytännössä, vaikka se mainittiin jo tarkistetussa neljännessä Lomén yleissopimuksessa.
This means implementation of the political dimension, which, even though it was mentioned in Lomé IVa, has never been put into effect.
EU:n jäsenvaltioiden hallitusten onkin kiinnitettävä entistä enemmän huomiota ministerineuvoston työhön ja osoitettava sitoutuvansa siihen uudestaan.
This requires the European governments to give more attention to the Council and proof of new commitment.
Mikäli jäsenvaltioiden hallitukset eivät ole valmiita keskustelemaan kaikista poliittisista kysymyksistä – myös sellaisista maailman- ja yhteisönlaajuisista haasteista, jotka vaikuttavat AKT-EU-yhteistyöhön – työn tulokset eivät koska yllä Cotonoun sopimuksessa tehtyjen sitoumusten tasolle.
If the European governments are not willing to debate all political questions, including world and Community issues that have an impact on ACP-EU cooperation, the commitments initiated by Cotonou will not be fulfilled by meaningful results.
b) AKT:n ja EU:n yhteinen edustajakokous
(b) The Joint Parliamentary Assembly
AKT:n ja EU:n yhteistä edustajakokousta vahvistettiin Cotonoun sopimuksessa.
The Joint Assembly has been strengthened by the Cotonou Agreement.
Siitä tuli nimenomaan parlamentaarinen edustajakokous ("Assemblée Parlementaire Paritaire") ja sille myönnettiin laajat toimivaltuudet demokraattisten prosessien täytäntöönpanossa, mikä on erittäin selvä ja myönteinen merkki demokratisoitumisesta ja kansalaisten aktiivisesta osallistumisesta päätöksentekoon.
It is now explicitly parliamentary (Joint Parliamentary Assembly, JPA) and has takes the lead in implementing democratic processes, which is a strong and positive sign towards democracy and active public participation in decision-making.
Yhteinen edustajakokous voi vastedes pitää alueellisia kokouksia.
The Joint Parliamentary Assembly may in future hold regional meetings.
Tällä erittäin tärkeällä uudella määräyksellä pyritään tukemaan AKT-valtioiden alueellista yhdentymistä.
This very important new provision has to be seen in the context of support for regional integration in the ACP countries.
Kyseiset alueet päättävät aluejaosta ja kokousten organisoinnista erikseen.
The regional configuration and the organisation of meetings must be defined by the regions concerned.
Yhteinen edustajakokouksen ensimmäisenä haasteena on saada äänensä kuuluville ja varmistaa, että se tunnustetaan todelliseksi parlamentaariseksi edustajakokoukseksi.
Nevertheless, the first challenge for the JPA will be to make itself effectively heard and recognised as a parliamentary assembly.
Edustajakokouksen pariteettisuus kärsii usein sen toiminnalle ominaisen epätasapainon vuoksi.
Its parity is often harmed by imbalances in its workings.
Sopimuspuolet eivät nimittäin ole tasavertaisia: Euroopan parlamentillahan on omat rakenteet ja oma toimivalta.
The parties are not equal: the European Parliament makes use of its own structures and powers.
Sen poliittisten ryhmien itsenäinen toiminta on huomattava etu, joka kehittyy jatkuvasti taukoamattoman parlamenttityöskentelyn kautta.
The organisation of its political groups gives it a considerable advantage which is expanded in the context of continuous work.
Sen sijaan AKT‑valtioiden parlamentaarikot kokoontuvat vain muutamana päivänä vuodessa, ja maantieteellinen välimatka on merkittävä este yhteisten asioiden työstämiselle.
On the other side, the ACP members meet for only a few days a year and geographical distance represents a considerable barrier to common working.
Tasapuolista ei ole etenkään se, että kullakin AKT-ryhmän valtiolla on periaatteessa vain yksi ääni, vaikka Euroopan parlamentissa on jokaisella jäsenellä yksi ääni.
Above all, the principle of one vote per country in the ACP Group, as opposed to one vote per person on the European side, is not fair.
Koska kustakin valtiosta on vain yksi edustaja, opposition edustajat eivät voi osallistua edustajakokoukseen eivätkä voi esittää näkemyksiään, jolloin näiden valtioiden moniarvoisuus jää kokonaan pimentoon.
Participation of one representative per country prevents access by and expression of the views of opposition representatives and thus eclipses any political pluralism in these countries.
Ei siis ole yllättävää, että yhteisen edustajakokouksen työt ovat usein olleet erittäin yksipuolisia.
It is therefore not surprising that the work of the former Joint Assembly was often predominantly unilateral.
On tietenkin edustajakokouksen asia keskustella näistä asioista ja pohtia keinoja epätasapainon korjaamiseksi.
It is of course the JPA’s responsibility to tackle these questions and consider ways of remedying the imbalances.