natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Viimeisten kymmenen vuoden aikana on järjestetty useita kansainvälisiä konferensseja, joiden tarkoituksena on ollut turvata kaikille puhtaan juomaveden saanti.
Over the last decade, several international conferences have made it their mission to provide safe drinking water for all.
Dublinin ja Rion konferensseissa laadittiin vesivarojen kestävän hoidon periaatteet:
The Dublin and Rio Conferences came up with the following principles on the sustainable management of water resources:
– Juomavesi on rajallinen ja herkästi vahingoittuva luonnonvara, joka on välttämätöntä elämän ylläpidon, kehityksen ja ympäristön kannalta.
- drinking water, a limited and fragile resource, is recognised as essential to life, development and the environment;
– Vesivarojen kehittämisen ja hoidon on perustuttava osallistuvaan lähestymistapaan, joka yhdistää käyttäjät, suunnittelijat ja poliittiset päättäjät.
- the development and management of water resources must be based on an approach that fully involves consumers, planners and political decision-makers;
– Naisten tehtävä on olennaisen tärkeä vedenotossa sekä vesivarojen hoidossa ja ylläpidossa.
- women play a crucial role in the supply, management and maintenance of water resources.
Juomavedelle ja sanitaatiolle omistettu vuosikymmen (1981–1991) päätettiin kansainväliseen sitoumukseen, jonka mukaan kaikilla on oltava saatavillaan puhdasta juomavettä vuoteen 2000 mennessä.
World Water Decade (1981-1991) concluded with an international commitment to provide safe drinking water for all by 2000.
Täydellinen epäonnistuminen
A disastrous state of affairs
Kansainvälisistä julistuksista sekä maailmanlaajuisista, alueellisista ja kansallisista ohjelmista ja Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston IMF:n "tuesta" huolimatta juomaveden puutteesta kärsivien ihmisten määrä ei ole vähentynyt.
In spite of the international declarations, international, regional and national programmes and the World Bank and IMF ‘subsidies’, the number of people without drinking water has not fallen.
Vuonna 1992 määrän arveltiin olevan 1,2 miljardia.
In 1992, this number was put at 1.2 billion.
WHO:n mukaan juomaveden puutteesta kärsii nykyisin 1,7 miljardia ihmistä.
Today, the WHO estimates that 1.7 billion people do not have safe water.
Asiantuntijoiden arviot ovat samansuuntaisia: noin 2,4 miljardilla ihmisellä ei ole käytöstään kunnollisia saniteettitiloja.
The experts agree: 2.4 billion people barely have access to sanitation.
Terveydelle koituvat seuraukset ovat erittäin vakavia.
The consequences are very serious.
Arvioiden mukaan 30 000 ihmistä kuolee joka päivä sairauksiin, jotka aiheutuvat puhtaan juomaveden ja kunnollisten saniteettitilojen puutteesta.
The number of people who die each day from diseases linked to a lack of safe drinking water and of sanitation is put at 30 000.
Malaria, kolera, punatauti, bilhartsia, tarttuvat hepatiitit ja ripulitaudit tappavat joka vuosi 3,4 miljoonaa ihmistä.
Malaria, cholera, dysentery, schistosomiasis, infectious hepatitis and diarrhoeal diseases cause the death of 3.4 million people every year.
WHO:n mukaan yksin ripuliin sairastuu noin 4 miljardia ihmistä ja kuolee noin 2,2 miljoonaa.
According to the WHO, diarrhoea alone affects 4 billion people, resulting in 2.2 million deaths.
Useimmiten uhreja ovat alle viisivuotiaat lapset.
The victims are usually children under five.
Arvioilta yksi lapsi kuolee joka viidestoista sekunti.
Based on these figures, one child dies every 15 seconds.
Köyhyys pohjautuu suoraan juomaveden ja kunnollisten saniteettitilojen puutteeseen.
Poverty is directly at the root of the lack of drinking water and sanitation.
Vapaakaupan aikakaudella rikkaiden ja köyhien välinen kuilu on syventynyt jatkuvasti jokaisen valtion sisällä sekä teollisuusmaiden ja kehitysmaiden välillä.
In the age of free trade, the gap between rich and poor and between the developed and developing countries continues to widen.
YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin (UNCTAD) vuosikertomuksen 2002 nimeltä Escaping the Poverty Trap mukaan vähiten kehittyneissä maissa äärimmäisessä köyhyydessä elävien ihmisten lukumäärä on noussut 60-luvun 138 miljoonasta 90-luvun 307 miljoonaan.
The UNCTAD annual report for 2002, entitled ‘Escaping the poverty trap’, states that the number of people in the developing countries living in extreme poverty has more than doubled, increasing from 138 million in the 1960s to 307 million in the 1990s.
Etelän valtioiden köyhtymiseen ja erityisesti vedenpuutteeseen on monia syitä:
The developing world’s affliction by impoverishment in general and water shortage in particular can be put down to a number of reasons:
– Intensiivinen ja tuotantoon suuntautunut maatalous kuluttaa noin 70 prosenttia maailman käyttökelpoisesta makeasta vedestä.
- intensive and production-driven farming, which uses almost 70% of the world’s fresh water, 40% of which is lost during irrigation;
– Kehitysavun ehdot : Maailmanpankki ja Kansainvälinen valuuttarahasto IMF asettavat kehitysmaille myönnettävien lainojen ehdoiksi kaupan vapauttamisen sekä julkisia palveluja koskevan sääntelyn purkamisen ja "julkisten" palvelujen hoidon siirtämisen yksityisen sektorin vastuulle, vesihuolto mukaan luettuna. .
- the conditions on aid imposed on developing countries for World Bank and IMF loans, such as liberalising and dismantling public services, including the water sector, deregulation and transferring the running of ‘public services’ to the private sector.
– Vesipalvelujen yksityistäminen on nostanut hintoja.
- the privatisation of water services , meaning a rise in prices.
Argentiinan Santa Fessä järjestettiin alueen 15 kaupungissa spontaani kansanäänestys toimilupasopimuksen hylkäämiseksi.
In 15 towns in the Argentinean region of Santa Fe, an ad hoc referendum on rescinding the concession contract was organised;
Veden yksityistäminen Boliviassa
- water privatisation in Bolivia
Vuonna 1999 Bolivian hallitus myönsi 40-vuotisen toimiluvan kansainväliselle Agua del Tunari -yhtiölle ja uskoi yhtiön vastuulle juomavedenjakelun, kastelun sekä sähköntoimituksen Cochabamban keskuslaaksossa.
In 1999, the Bolivian Government awarded a 40-year concession to the multinational Aguas del Tunari to provide drinking water, irrigation and energy for the Cochabamba Central Valley.
Sopimuksen pääkohdat olivat seuraavat:
The contract’s four main features were as follows:
Alun perin maksujen korotukseksi sovittiin 35 prosenttia, mutta maksut nousivat 400 prosenttia.
Originally put at 35%, the actual increase in tariffs was 400%.
Kaupungin ja maaseudun väestön vastustuksen ansiosta hallituksen oli lakkautettava suunnitelmat, ja konsortion oli luovuttava hankkeesta.
Following action by the urban and rural population, the government was forced to yield and the consortium abandoned the project.
Euroopan unionin vesipolitiikka
EU water policy
Komission ja neuvoston kehitysyhteistyöpolitiikka perustuu täysin periaatteisiin, jotka Maailmanpankki määritteli vuonna 1993 vesihuoltoa käsittelevässä raportissaan.
In the context of their development policy, the Commission and the Council use as sole basis the principles defined by the World Bank in its 1993 report ‘Water Resources Management’.
Maailmanpankin puoltama lähestymistapa on vain osittain paikkansa pitävä:
The approach advocated here is only partly valid in that:
– Maailmanlaajuisen ja usein myös paikallisen vesipolitiikan keskeisenä ongelmana on, etteivät kysyntä ja tarjonta ole tasapainossa.
- the main problem affecting water policy on a global scale and in most local situations is the shortfall between supply and demand;
– Ensisijaiseksi asetetaan "ranskalainen" vesihuoltomalli, joka perustuu julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuteen.
- priority is given to the ‘French’ water management model, based on Public Private Partnership (PPP).
Yleisesti ollaan sitä mieltä, että julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuus on yksi edistyneimpiä vesihuollon yksityistämisen muotoja.
PPP is generally considered one of the most progressive forms of water privatisation.
– Periaatteena on saada kokonaiskustannukset takaisin (investointikustannukset muodostavat yleensä noin kolmanneksen hinnasta), ja tästä määräytyy kotitalouksien vesimaksun suuruus.
- the principle of recovering the total cost (with, as a general rule, a return on the investment of about a third of the price) determines the price of water for domestic use;
– Kansalaisten osallistumista ja naisten tehtävää ei juurikaan mainita.
- the involvement of citizens and the advancement of women are barely mentioned.
Vaikka komission tiedonannossa puolletaan edellä lueteltuja periaatteita, siinä ei puhuta vesihuollon yksityistämisestä, eikä siinä mainita tai kyseenalaisteta Maailmanpankin asettamia ehtoja lainoja hakeville kehitysmaille.
Although in line with these principles, the Commission communication does not mention the privatisation of water and does not make reference to or question the conditions imposed by the World Bank on Third World countries seeking loans.
Se ei ole mikään ihme: eivätkös suurimmat järjestelmästä hyötyvät yksityiset yritykset satu olemaan esimerkiksi ranskalaisia (Suez, Vivendi ja Saur Bouygues) ja saksalaisia (RWE)?
This will come as a surprise to no one: are the private firms that benefit most from this system not French (Suez, Vivendi, Saur Bouygues) and German (RWE) after all?
Johannesburgin huippukokous: ehdotuksia alehinnoin
The Johannesburg Summit: third-rate proposals
Johannesburgissa tehdyt päätökset eivät ole uusia, vaan jatkavat 90-luvulta saakka käytössä ollutta politiikkaa IMF:n, Maailmanpankin ja WTO:n määräysten mukaisesti.
The decisions taken in Johannesburg are simply a continuation of the same policies pursued since the nineties, as dictated by the IMF, the World Bank and the WTO.
Itse asiassa Johannesburgin "suuri uutuus" vain toistaa vuonna 2000 järjestetyn vuosituhannen vaihteen huippukokouksen sekä maaliskuussa 2002 pidetyn Monterreyn konferenssin tavoitteet.
The ‘main new development’ of Johannesburg was a renewed commitment to the objectives of the 2000 Millennium Summit and the Monterrey Conference of March 2002.
Enää ei kuitenkaan sitouduta poistamaan köyhyyttä niin nopeasti kuin mahdollista, vaan puolittamaan vuoteen 2015 mennessä niiden ihmisten lukumäärä, joilla ei ole käytössään puhdasta juomavettä ja kunnollisia saniteettitiloja.
The pledge was no longer to eradicate poverty as quickly as possible, but to cut by half the number of people without access to safe drinking water and sanitation by 2015.
Tavoite otettiin vastaan valtavana edistysaskeleena, koko maailman kunnianhimoisena pyrkimyksenä.
This objective was welcomed as significant progress and a sign of great global ambition.
He siis hyväksyvät ajatuksen, että vuonna 2015 olisi edelleen 650 miljoonaa köyhää.
They accept the fact, therefore, that there will still be 650 million poor in 2015.
Johtajat eivät kuitenkaan ole huomioineet niitä 1,4:ä miljardia köyhää, jotka "elävät" alle 2 dollarilla päivässä.
They did not however take into account the 1.4 billion poor ‘living’ on less than $2 daily.
YK:n mukaan maailmassa on 2,7 miljardia köyhää (joista 1,3 miljardin on tultava toimeen alle 1 dollarilla päivässä).
Indeed, according to the UN, there are 2.7 billion living in poverty worldwide (1.3 billion of whom have under 1$ a day).
Jäljelle jäävät siis edelleen ne 1,4 miljardia köyhää, jotka elävät alle 2 dollarilla päivässä.
There will still be 1.4 billion poor living on less than 2$.
Laskemalla luvut yhteen voidaan todeta, että vuonna 2015 on 2,5 miljardia köyhää.
If these two figures are added together, there will be 2.05 billion poor in 2015.
Myöskään väestörakenteen kehittymistä ei ole huomioitu.
Finally, they gave no thought to the rise in world population.
Kunnianhimoinen tavoite?
An ambitious objective?
Johtopäätös: vettä kaikille
Conclusions: water for all
Juomaveden saanti on välttämätöntä elämän ylläpidon ja terveyden kannalta, ja se kirjataan vastedes ihmisen perusoikeudeksi.
Access to water, an element essential to life and good health, is now enshrined as a basic human right.
Kansalaisten laajan painostuksen seurauksena YK:n taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia valvova komitea teki aloitteen asian sisällyttämiseksi taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen yleisiin huomautuksiin.
Following so much action by citizens, the United Nations Committee on Economic, Social and Cultural Rights has taken the step of including it in the general comments of the International Covenant on Economic, Social and Cultural Rights.
Yleissopimuksen ratifioineiden 145 valtion on siis varmistettava asukkailleen asteittain yleismaailmallinen, tasapuolinen ja syrjimätön puhtaan veden saanti.
The 145 countries that ratified this covenant are now committed to gradually ensuring universal, fair and non-discriminatory access to safe drinking water.
Kyseessä on ensimmäinen merkittävä askel kohti vesipolitiikan muuttamista.
It is an important first step towards a change in water policy.
Uuden tilanteen edessä Euroopan unionin politiikan on perustuttava seuraaviin periaatteisiin:
In the light of this new situation, the EU must centre its policy on the following priorities:
a) Yhtälailla pohjoisessa kuin etelässä on otettava käyttöön uusia tuotanto- ja kulutusmalleja, jotka perustuvat
a) Changes to production methods and consumption, in the North and South alike, based on:
– kestävään vesivarojen hoitoon , johon kuuluvat paikallisiin voimavaroihin pohjautuva ekologinen maanviljely, ympäristöä säästävä teknologia sekä alueellisten yhteisöjen yhteistyö.
- sustainable water management that encourages environmental farming based predominantly on local resources, green technology and regional cooperatives;
Uusien kastelu- ja vedenottojärjestelmien sekä jäteveden kierrätysjärjestelmien ansiosta voidaan harjoittaa ympäristöä säästävää maanviljelyä.
New methods of irrigation and water abstraction and the use of recycled sewage would lead to more environmentally friendly farming.
Lisäksi vapaakaupassa on vältettävä "virtuaaliveteen" (suuria määriä vettä kuluttavien viljelytuotteiden tuonti) piiloutuva ansa sekä vähennettävä paikalliseen tuotantoon tarvittavan veden määrää.
We must also avoid the trap of offering ‘virtual water’ - importing crops in the context of free trade that require a large quantity of water – and reducing the amount of water needed for local production.
Vähemmän vettä nielevä maatalous voi kaikesta huolimatta lisätä riippuvuutta suurista maatalous- ja elintarvikealan ryhmittymistä.
Farming that requires less water can ultimately mean greater dependency on the large food companies in terms of food crops.
b) On luotava osallistumiseen ja edustukseen tarvittavat rakenteet.
b) The creation of participatory and representative institutions
– Yhteisöllinen hallinto: Parhaiten vesivarojen hoidosta vastaavat kansalaiset ja paikallisyhteisöt.
- community management : the best water managers are ordinary citizens and local communities.
Veden puhtaus ja vesihuolto (vedenjakelu ja jätevesien käsittely) on säilytettävä tai palautettava julkisen hallinnon tai yhteisön vastuulle siten, että asetetaan tiukka demokraattinen valvonta.
Water and water services (supply and sewage treatment) must remain or return to the public and community domain, under tight democratic control.
Euroopan unioni voi auttaa Aasian, Afrikan ja Latinalaisen Amerikan maita laatimaan (paikallisia, maanosakohtaisia, alueiden välisiä ja vesistökohtaisia) suunnitelmia vesihuollon edistämiseksi ja kehittämiseksi sekä perustamaan "paikallisia" (alueellisia, kansallisia, maanosakohtaisia) osuuskuntia tai keskinäisiä yhtiöitä, jotka vastaavat vesihuollosta olosuhteisiin sopivan rahoitusperustan avulla.
In order to achieve this, the EU can help the countries of Asia, Africa and Latin America to draw up plans (locally, across a continent or region or according to basin) for developing water services and to form ‘local’ (regional, national or continental) businesses in the style of cooperatives or mutual societies, to guarantee the provision of water services on a suitable economic and financial basis.
– Perustetaan alueellisia järjestöjä , joiden tehtävänä on laajan edustuspohjan ansiosta koordinoida saman vesialueen jakavien maiden välistä vesipolitiikkaa.
- creation of regional organisations that are widely representative and responsible for improving water policy coordination among the countries sharing a basin.
Vesi on osa yhteisöjen, maiden, yhteiskuntien, sukupuolten ja sukupolvien välistä solidaarisuutta, ja vesivarojen järkevää ja demokraattista hoitoa on vahvistettava alueellisella tasolla.
Water must contribute to solidarity between communities, countries, societies, the sexes and generations as a means of enhancing rational and democratic water management at regional level.
– Kansainvälinen sääntely: on laadittava selkeä kansainvälinen ja maailmanlaajuinen sääntelykehys, jotta kestävää ja yhteisvastuullista vesipolitiikkaa voidaan todella toteuttaa.
- international regulations : clear regulatory frameworks at international level must be put in place in order to define a common and sustainable water policy.
Kansanedustuslaitoksilla on tärkeä tehtävä asiassa.
National parliaments will have a vital role to play in this respect.
– Uudenlaiset rahoitusvälineet: kaikki tietävät, miten tehottomia ja riittämättömiä nykyiset julkiset ja yksityiset rahoitusvälineet ovat.
- new financial instruments: the inefficiency and inadequacy of existing public and private financial instruments is recognised by all.
Lisäksi on selvästi pelkkää kuvitelmaa, että markkinoiden voitaisiin antaa ratkaista yksin ongelmat, jotka liittyvät juomaveden saantiin ja ravinnontuotantoon tähtäävään kestävään maantalouteen.
It is also plain to see that leaving the markets to resolve the problem of access to drinking water and of sustainable farming for food is delusional behaviour.
Euroopan unionin kehitysyhteistyöohjelman on näin ollen tuettava kuntien rahoitusta ja autettava kuntia uudistamaan infrastruktuureja, jotta kaikkein haavoittuvimman väestönosa käyttöön saadaan puhdasta juomavettä.
The European Union development aid programme must therefore lend financial support to local communities and enable them to rebuild infrastructure, allowing the needy access to drinking water.
EU:n vesirahasto: KOM(2003) 211 lopullinen
The establishment of a European Water Fund – COM(2003) 211 final
AKT-maita yleensä ja erityisesti Afrikan maita hyödyttävän EU:n vesirahaston perustaminen on sinänsä hyvä aloite.
The establishment of a European Water Fund for the ACP countries in general and the African countries in particular is in itself a good initiative.
Maailman kaikista alueista Afrikalla on heikoin kattavuus mitä tulee vedensaantiin ja viemäröintiin: yli kolmasosalla afrikkalaisista (eli yli 100 miljoonalla ihmisellä) ei ole käytettävissään vesihuollon ja viemäröinnin perusrakenteita.
Of all the regions of the world, Africa is worst off as regards water supply and purification: more than one African in three (i.e. more than a hundred million people) has no access to water supply and purification infrastructures.
Ongelma on vakavin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, jossa vain 60 prosentilla asukkaista on käytettävissään puhdasta vettä.
The problem is even more serious in sub-Saharan Africa, where only 60% of the population has access to clean water sources.
Viime vuosina käynnistetyt erilaiset julkisten vesihuoltopalvelujen yksityistämisohjelmat ovat vain pahentaneet kriisiä useimmissa Afrikan maissa.
The various programmes to privatise the public water supply services in the last few years have only made the crisis worse in most African countries.
Yksityistäminen on nostanut vesi- ja viemäröintipalvelujen hintoja, mikä on puolestaan vaikeuttanut erityisesti köyhimmän väestönosan tilannetta.
Privatisation has led to a rise in the cost of water supply and purification services, which has made access to water more difficult to obtain, especially for the poorest sections of the population.
Hintojen nousu, veden puute ja kuivuus, vedestä johtuvat sairaudet, teollisuuden saasteet jne. ovat osa afrikkalaisten jokapäiväistä elämää.
Price rises, water shortages and drought, water-borne disease, industrial pollution, etc. are all part of daily life for the people of Africa.
Väestön ahdingon lisääntyessä rahoittajamaiden ehdottamat ratkaisut eivät vastaa tarpeisiin.
In the face of this level of distress, the responses offered by fund providers are not commensurate with needs.
Vesihuollon perusrakenteiden rahoitusta käsitelleen paneelin raportissa, joka laadittiin Kansainvälisen valuuttarahaston entisen puheenjohtajan Michel Camdessus'n alaisuudessa, korostetaan, että tarvitaan ylimääräiset 100 miljardia dollaria vuodessa juomaveden toimittamiseksi niille 1,1 miljardille ihmiselle kehitysmaissa, joilla ei tällä hetkellä ole juomakelpoista vettä.
The report by the World Panel on Water Infrastructure Financing, drawn up under the chairmanship of Michel Camdessus, former director of the IMF, stresses the need to mobilise an additional 100 billion dollars per annum in order to supply drinking water to the 1.1 billion people who are currently deprived of it in the developing countries.
Haaste tällä alueella on siis melkoinen.
So the challenge to be met in this area is still enormous.
Ehdottaessaan erityisen vesirahaston perustamista AKT-maita varten komissio pyrkii omien sanojensa mukaan luomaan katalyytin, joka mahdollistaa huomattavan rahoituksen hankkimisen eri lähteistä, erityisesti yksityissektorilta.
By proposing to establish a special fund for water for the ACP countries, the Commission is seeking, as it says itself, to set in motion a catalyst which will attract major funding from a number of sources, including private investors.
Ehdotuksen kolme keskeistä tavoitetta ovat seuraavat: 1 miljardin euron rahoitusosuus, rahaston hallinnoinnista vastaavan toimeenpanoviraston perustaminen sekä yksityisen ja julkisen sektorin samoin kuin kansainvälisten rahoituslaitosten ottaminen mukaan näiden tavoitteiden saavuttamiseen.
The proposal is therefore built around three main ideas: a financial contribution of 1 billion euro, the establishment of an agency to manage the fund, and involvement of the private/public sectors and international financial institutions to carry out its objectives.
EU:n rahoitusosuus
The EU’s contribution
Komissio ehdottaa Cotonoun sopimuksessa varatun 1 miljardin euron osoittamista EKR:n vararahastosta.
The Commission proposes allocating 1 billion euro from the EDF reserve, provided for by the Cotonou Agreement.
Vaikka yleisesti myönnetään, että AKT-maiden ja etenkin Afrikan maiden tarpeisiin vastaamiseksi tällä alalla tarvitaan huomattavaa rahoitusta, on syytä todeta, että vesirahasto ei merkitse ylimääräisen rahoituksen hankkimista.
While the need to mobilise substantial funds to meet the needs of the ACP countries, particularly the African ones, in this area is broadly acknowledged by everyone, it must be said that this fund does not amount to the mobilisation of additional funding.
Toisaalta tämä yksipuolinen päätös, joka esitetään AKT-maille jo tapahtuneena tosiasiana, horjuttaa Cotonoun sopimuksen kumppanuushenkeä, joka perustuu neuvotteluille sekä valmiuksien ja kehitysyhteistyöpolitiikkaa koskevan AKT-maiden oman määräysvallan vahvistamiselle.
Also, this unilateral decision presenting the ACP countries with a fait accompli undermines the spirit of partnership of the Cotonou Agreement, which is based on the principles of dialogue, reinforcing capacity and assumption of responsibility for development policies by the ACP countries.
On myös syytä kysyä, miksi maakohtaisissa strategia-asiakirjoissa, joiden tarkoituksena on yksilöidä EU:n rahaston toiminnan painopisteet, ei vesipolitiikkaa ole asetettu ehdottomaksi prioriteetiksi?
One also wonders why the Country Strategy Papers, which are supposed to identify the main lines of intervention of the European fund, did not focus on water policy as an absolute priority.