natgillin/translations-raw huggingface dataset:
◙ 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun jäsenvaltion "toimivaltaisen viranomaisen" käsite ◙ asianmukainen menettely, jolla varmistetaan sen viranomaisen toimivalta, joka esittää pyynnön syytteen alaisen jäsenen koskemattomuuden pidättämisestä ◙ parlamentin jäsenen koskemattomuuden pidättämistä koskevaa pyyntöä käsitellessään noudattama menettely ◙ menettely, jota noudatetaan, kun parlamentin on vahvistettava jäsenen parlamentaarinen koskemattomuus.
◙ on the concept of 'appropriate authority' of a Member State under the terms of Article 6.1, ◙ the appropriate procedure for verifying the competence of the authority submitting the application for the lifting of immunity of a Member facing prosecution, ◙ on the procedure by the Parliament to be followed when considering an application for the lifting the immunity of a Member, ◙ on the procedure to be adopted when the Parliament needs to assert the parliamentary immunity of a Member.
Parlamentaaristen erioikeuksien luonne
Nature of parliamentary privilege
On tärkeä muistaa, että parlamentaaristen erioikeuksien ja vapauksien tarkoituksena on nykyisin turvata lainsäädäntöelimelle kuuluva arvokkuus, tehokkuus ja riippumattomuus eikä suojella yksittäisiä henkilöitä asianmukaiselta oikeudelliselta menettelyltä.
It is important to bear in mind that nowadays the purpose of parliamentary privilege and immunity is to secure the proper dignity, efficiency and independence of the legislature and not to protect individuals from due process.
Koskemattomuus kehitettiin 1800-luvulla lähinnä suojelemaan hallituksen ministereitä monarkkien vainolta, mutta sen olemassaolon syy on muuttunut ajan myötä.
In the nineteenth century, immunity was developed mainly in order to protect government ministers from persecution by monarchs, but the raison d'être has shifted over time.
Tri Richard Wurbs, Regelungsprobleme der Immunität und der Indemnität in der parlamentarischen Praxis, Berliini: Duncker & Humblot, 1988, s.23–.
Dr Richard Wurbs, Regelungsprobleme der Immunität und der Indemnität in der parlamentarischen Praxis, Berlin: Duncker & Humblot, 1988, p.23 et seq.
Mitä tulee Euroopan unioniin, edustajien valitsemisesta Euroopan parlamenttiin yleisillä, välittömillä vaaleilla vuonna 1976 annetun säädöksen 4 artiklan 2 kohdassa säädetään, että Euroopan parlamentin jäsenen koskemattomuus perustuu vuoden 1965 Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehtyyn pöytäkirjaan , jonka asiaa koskevat artiklat kuuluvat seuraavasti:
In the context of the European Union, Article 4.2 of the 1976 Act concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage establishes that the basis for an MEP's immunity is the 1965 Protocol on the privileges and immunities of the European Communities , the relevant articles of which read as follows:
Euroopan parlamentin jäseniä ei voida alistaa tutkittavaksi, pidättää tai haastaa oikeuteen heidän tehtäviään hoitaessaan ilmaisemiensa mielipiteiden tai äänestystensä perusteella.
Members of the European Parliament shall not be subject to any form of inquiry, detention or legal proceedings in respect of opinions expressed or votes cast by them in the performance of their duties.
Euroopan parlamentin istuntojen ajan sen jäsenillä on
During the sessions of the European Parliament, its Members shall enjoy:
(a) oman valtionsa alueella kansanedustajille myönnetty koskemattomuus; (b) toisen jäsenvaltion alueella vapaudenriistoa koskeva koskemattomuus sekä lainkäytöllinen koskemattomuus.
(a) in the territory of their own State, the immunities accorded to members of their parliament; (b) in the territory of any other Member State, immunity from any measure of detention and from legal proceedings.
Koskemattomuus koskee jäseniä myös silloin kun he matkustavat Euroopan parlamentin istuntoihin tai palaavat niistä.
Immunity shall likewise apply to Members while they are travelling to and from the place of meeting of the European Parliament.
Koskemattomuuteen ei voida vedota silloin, kun jäsen tavataan itse teosta, eikä se estä Euroopan parlamenttia käyttämästä oikeuttaan pidättää koskemattomuuden yhden jäsenen osalta.
Immunity cannot be claimed when a Member is found in the act of committing an offence and shall not prevent the European Parliament from exercising its right to waive the immunity of one of its Members.
Sen jälkeen, kun vuonna 1979 otettiin käyttöön yleiset, välittömät vaalit, Euroopan parlamentin jäsenet eivät enää ole kansallisten parlamentin valtuuttamia edustajia ja nykyajan Euroopan parlamentti on nyt suvereeni parlamentti, jolla on hyvin huomattava itsenäinen lainsäädäntö- ja budjettivalta.
Since the introduction of direct elections by universal suffrage in 1979, MEPs are no longer delegates from national parliaments, and the modern European Parliament is now a sovereign parliament enjoying very significant autonomous legislative and budgetary powers.
Vuoden 1965 oikeusperusta vaikuttaa nyt epätarkalta, riittämättömältä ja aikansa eläneeltä.
The legal base of 1965 now appears loose, inadequate and out-moded.
Siinä pitäisi myös selvittää erioikeuksiin ja vapauksiin liittyviä kysymyksiä jäsenvaltioiden oikeusviranomaisille ja suurelle yleisölle.
It should also serve to clarify the issues of privilege and immunity to the judicial authorities of the Member States and to the general public.
Lisäksi parlamentin valtuuskunnan olisi tehtävä unionin tulevaisuutta käsittelevässä valmistelukunnassa ehdotuksia vuoden 1965 pöytäkirjan asiaa koskevien kohtien tarkistamisesta.
In addition, the Parliamentary delegation to the constitutional Convention on the Future of the Union should make relevant proposals for the revision of the 1965 Protocol.
Myös jäsenten ohjesääntöä pitäisi sitten tarkistaa parlamentin erikoisoikeuksien sääntelyperustan mahdollisten muutosten mukaisesti.
The terms of any amended statutory basis of parliamentary privilege should then be reflected in a revised Members' Statute.
Varsinkin pöytäkirjan 10 artikla vaikuttaa riittämättömältä, sillä siinä otetaan käyttöön kaksi erilaista järjestelmää – yksi kansallinen ja toinen eurooppalainen – eikä siinä käsitellä lainkaan menettelyä.
Article 10 of the Protocol, in particular, seems insufficient because it establishes two different regimes ‑ one national, the other European ‑ and does not deal at all with procedure.
Jäsenvaltioiden parlamentit eivät yksinään anna Euroopan parlamentille kattavaa tai johdonmukaista perustaa, jolle se voisi rakentaa oman koskemattomuusjärjestelmänsä, jossa varmistetaan kaikkien sen jäsenten yhtäläinen kohtelu.
The parliaments of Member States do not by themselves provide the European Parliament with a comprehensive or coherent basis on which to build its own immunity system ensuring equal treatment for all its Members.
Oikeusperusta, soveltamisala, kesto, menettely ja käytäntö vaihtelevat suuresti eri jäsenvaltioiden kesken.
There is a wide variety between Member States as far as legal basis, scope, duration, procedure and practice are concerned.
Rules on Parliamentary Immunity in the European Parliament and the Member States of the European Union (Parlamentaarista koskemattomuutta koskevat säännöt Euroopan parlamentissa ja Euroopan unionin jäsenvaltioissa), Euroopan parlamentaarinen tutkimus-ja dokumentointikeskus, Bryssel, 2001.
Rules on Parliamentary Immunity in the European Parliament and the Member States of the European Union, European Centre for Parliamentary Research and Documentation, Brussels, 2001.
On myös sanottava, että säännökset kansallisten parlamenttien jäsenistä heidän omassa maassaan eivät vaikuta, eivätkä voi vaikuttaa, Euroopan parlamentin jäseniä koskeviin säännöksiin muualla kuin heidän omassa maassaan.
Moreover, what may be the form for national MPs within their own country does not and cannot set a precedent for MEPs in a Member State other than their own.
Näistä syistä ei ole hedelmällistä kehittää Euroopan tason koskemattomuutta kansallisen parlamentaarisen koskemattomuuden mallin mukaisesti.
For these reasons, the development of European level immunity by analogy with national parliamentary immunity is not fruitful.
Työjärjestykseen liittyvät ongelmat
Problems with the Rules of Procedure
Euroopan parlamentin työjärjestyksen 6 artiklan1 kohdassa "Parlamentaarisen koskemattomuuden pidättäminen" sanotaan seuraavasti:
Rule 6.1 of the Parliament's Rules of Procedure on 'Waiver of immunity' says:
Nykyinen sanamuoto antaa aihetta kysyä, mikä on jäsenvaltion "toimivaltainen viranomainen".
The present wording begs the question about what is 'the appropriate authority' of a Member State.
Euroopan unioni ei nykyään ole luonteeltaan sellainen, että sen jäsenvaltiot voisivat käsitellä sitä kuten tavanomaista kansainvälistä järjestöä, jolla on yksi virallinen yhteyspiste.
The contemporary nature of the European Union does not allow it to be treated like a conventional international organisation by its Member States, with one point of formal contact.
Jotkut näistä yhteyksistä ovat kansallista hallitusta alemmalla tasolla.
Some of these contacts will be below the level of the national government.
Perustuslaillisilla alueilla, joilla on oma, lainsäädäntövaltainen parlamenttinsa, on yhä enemmän merkitystä, mikä voi johtaa tilanteisiin, joissa esimerkiksi kansallinen oikeus- tai ulkoasiainministeriö jättää toimittamatta eteenpäin toimivaltaisen maakuntaviranomaisen oikeutetun koskemattomuuden pidättämispyynnön.
The rise of constitutional regions with their own parliaments enjoying legislative powers postulates circumstances where, for example, a national Ministry of Justice or Ministry of Foreign Affairs may be moved not to pass on a legitimate request for a lifting of immunity from a competent provincial authority.
Euroopan parlamentilla on käytännössä monenlaisia suhteita jäsenvaltioiden toimivaltaisiin viranomaisiin.
The European Parliament enjoys in effect a plurality of relations with competent authorities within Member States.
Kansallisilla hallituksilla ei ole monopolia suhteisiin Euroopan unionin toimielinten kanssa, ja Euroopan parlamentin nopea kypsyminen, jota tuomioistuimen oikeuskäytäntö on tukenut, on mutkistanut ja syventänyt Euroopan parlamentin jäsenten roolia (mistä on osoituksena koskemattomuuteen liittyvien tapausten määrän tasainen nousu).
National governments do not command a monopoly of relations with the European Union institutions, and the rapid growth to maturity of the European Parliament, supported by the case law of the Court of Justice, has complicated and deepened the role of MEPs (as the steady rise in the number of immunity cases bears witness).
Parlamentin ei siksi pitäisi laittaa kansallisten tuomioistuinten tielle minkäänlaisia esteitä, elleivät ne ole perusteltuja, koska on tarpeen suojella sen riippumattomuutta lainsäädäntöelimenä, jonka jäsenet toimivat puolueettomasti roolissaan valittuina edustajina.
The Parliament, therefore, should not put in the way of a national jurisdiction any obstacle except what is evidently justified by the need to protect its independence as a legislature whose members act without fear or favour in their role as elected representatives.
Jäsenvaltioita sitoo erioikeuksista ja vapauksista tehty pöytäkirja, jolla on Euroopan yhteisön primaarioikeuden asema, mutta on selvää, että niiden on lisäksi noudatettava parlamentin työjärjestystä, joka hyväksytään EY:n perustamissopimuksen 199 artiklaa noudattaen.
It is clear that Member States are bound not only by the Protocol on Privileges and Immunity, which has the status of European Community primary law, but are also bound to respect the Parliament's Rules of Procedure, which are adopted pursuant to Article 199 TEC.
Julkisasiamies Darmon huomautti asiassa Wybot v. Faure pöytäkirjan 10 artiklasta seuraavasti:
As Advocate General Darmon pointed out in Wybot v. Faure with regard to Article 10 of the Protocol:
Määräys viittaa kansalliseen lainsäädäntöön vain suhteessa Euroopan parlamentin jäsenten koskemattomuuden aineelliseen laajuuteen.
"That provision refers to national law only in relation to the substantive extent of the immunity of Members of the European Parliament.
Siinä perustetaan koskemattomuusjärjestelmä, joka vaihtelee jäsenen kansallisuuden mukaan, kun häntä vastaan toteutetaan oikeudellisia toimia hänen omassa maassaan, mutta on yhteinen kaikille jäsenille suhteessa muissa jäsenvaltioissa toteutettuihin oikeudellisiin toimiin. .....
It establishes a system of immunity which varies according to the nationality of the Member when proceedings are brought against him in his own country but is common to all Members in respect of proceedings brought in other Member States.
Ilmaisun "edustajakokouksen istuntojen ajan" merkitys on siis löydettävä yhteisön primaarioikeudesta.
"It is therefore in primary Community law that the meaning of the phrase 'during the sessions of the Assembly' must be found.
Pöytäkirjan 10 artikla ei auta tässä asiassa enempää.
"Article 10 of the Protocol provides no further assistance in that regard.
Siksi on viitattava edustajakokouksen omaan organisaatiovaltaan, joka sille myönnetään perustamissopimuksissa.
Reference must therefore be made to the Assembly's power to organise its own activities, granted to it by the Treaties."
Tästä seuraa, että jäsenvaltion hallituksen lausunto siitä, mikä jäsenvaltion viranomaisista on "toimivaltainen", on otettava myös huomioon riippumatta siitä, onko parlamentti pyytänyt sitä.
It follows that the opinion of a government of a Member State, whether sought by the Parliament or not, as to which of the authorities of the Member State is 'appropriate' is one element which has to be taken into account.
Tällaisen lausunnon ei kuitenkaan voida katsoa sitovan parlamenttia, joka toimii asiassa itsenäisesti ja voi käyttää omaa harkintavaltaansa.
But such an opinion cannot be considered binding upon the Parliament, which has autonomy in the matter and can use its own discretion.
Parlamentti voi esimerkiksi katsoa, että tuomioistuimella, jolla on oikeus pyytää kyseisen kansallisen parlamentin jäsenen koskemattomuuden pidättämistä, pitäisi olla oikeus pyytää myös Euroopan parlamentin jäsenen koskemattomuuden pidättämistä.
Parliament may take the view, for example, that a court entitled to lodge a request for the waiver of immunity of a member of the national parliament concerned should also be entitled to do so with regard to a Member of the European Parliament.
Tällainen näkökanta voitaisiin tietenkin riitauttaa oikeudessa, ja yhteisöjen tuomioistuimella olisi asiassa viimeinen sana.
Such a position would of course be open to challenge in the courts, and the European Court of Justice would have the last word on the matter.
Periaatteena on, että yhteisön oikeuden määräyksissä käytetyt termit on tulkittava itsenäisesti viittaamatta kulloiseenkin kansalliseen oikeusjärjestykseen.
The principle involved here is that the terms used in provisions of Community law must be interpreted in an autonomous way and not by referral to any given national legal order.
Tuomioistuin korosti tätä pöytäkirjan 10 artiklaan liittyen tuomiossaan asiassa Wybot v. Faure seuraavasti:
The Court of Justice underlined this with regard to Article 10 of the Protocol in its judgment of Wybot v. Faure , as follows:
Tältä osin on pantava merkille, että edellä mainitussa 10 artiklassa viitataan nimenomaisesti käsitteeseen Euroopan parlamentin istunto.
It must be pointed out in that regard that Article 10 expressly refers to the concept of a session of the European Parliament.
Ottaen huomioon edellä esitetty on todettava, että Euroopan parlamentin istuntojen kestoa voidaan arvioida ainoastaan yhteisön oikeuden perusteella."
In view of the foregoing considerations it must therefore be held that the duration of sessions of the European Parliament can be determined only in the light of Community law".
"Toimivaltaisen viranomaisen" määritelmät
Definitions of 'appropriate authority'
Vaikuttaisi siltä, että parlamentti lisäsi työjärjestykseensä sanat "toimivaltainen viranomainen" alun perin ilman jäsenvaltioiden lausuntoa tai hyväksyntää.
It would appear that the phrase 'the appropriate authority' was originally included by the Parliament in its Rules without the advice or consent of the Member States.
Sanamuodon taustalla on oletus, että kullakin jäsenvaltiolla on yksi (ja vain yksi) toimivaltainen viranomainen ja tämän viranomaisen henkilöllisyys on sekä tiedossa että kiistaton.
The presumption behind the drafting is that each Member State has one (and only one) appropriate authority, and that the identity of that authority is both known and settled.
Kuten Berlusconin/Dell'Utrin tapaus todistaa, tämä oletus on kuitenkin väärä, ainakin Espanjan suhteen.
However, as the case of BERLUSCONI/DELL'UTRI bears witness, that presumption is wrong, at least with respect of Spain.
Työjärjestyksen 6 artiklan 1 kohdan sanamuoto vaikuttaa näin ollen liian rajoittavalta, sillä se ei kuvasta toisaalta Euroopan unionin ja toisaalta jäsenvaltioiden välisten suhteiden koko kirjoa.
The present wording of Rule 6.1, therefore, appears to be too restrictive in that it does not reflect the reality of the whole complex of relations between the European Union on the one hand and Member States on the other.
Tähänastisissa ennakkotapauksissa on ollut melko paljon eroja sekä oikeudellisen koskemattomuuden pidättämispyynnön lähteissä että myös siinä, miten se on toimitettu Euroopan parlamentille.
The existing precedents show a fairly wide variation in terms of both the source of the application to lift legal immunity but also of its transmission to the European Parliament.
Esimerkiksi Espanjan tapauksessa Euroopan parlamentti oli aikaisemmin hyväksynyt pyyntöjä oikeusministeriön lisäksi myös korkeimmalta oikeudelta Kumpikin tapaus koski Ruiz-Mateosta; ensimmäisen toimitti Espanjan pysyvä edustaja 22. helmikuuta 1990, ja toinen tuli suoraan korkeimman oikeuden presidentiltä 3. maaliskuuta 1992. .
In the case of Spain, for example, the European Parliament has previously accepted applications from not only the Ministry of Justice but also the Supreme Court.
Espanjan toimivaltaisen viranomaisen tarkka määritelmä on yhä kiistanalainen, ainakin korkeimman oikeuden presidentin mukaan.
Both cases concerned Mr RUIZ-MATEOS, the first transmitted by the Spanish Permanent Representative on 22 February 1990, the second directly from the President of the Supreme Court on 3 March 1992. .The precise definition of the appropriate authority in Spain remains controversial, at least in the view of the President of the Supreme Court.
Lisäksi Euroopan parlamentin puhemiehen täsmällistä roolia koskemattomuuden pidättämispyyntöjen käsittelyssä ei ole vahvistettu missään.
Moreover, the precise role of the President of the European Parliament in dealing with applications for the waiver of immunity is nowhere laid down.
Onko perusteltua olettaa, että puhemiehen on vahvistettava kansallisen viranomaisen toimivaltaisuus?
Is it right to assume that the President must verify the appropriateness of the national authority?
Mitä puhemiehen pitäisi tehdä, jos asiaa ei käytännössä voi tarkistaa?
What should the President do if that question proves in practice to be unverifiable?
Näyttää olevan tarvetta erottaa selvemmin toisaalta puhemiehen ja toisaalta oikeudellisten asioiden valiokunnan rooli.
There seems to be room for a clearer distinction to be established between the role of the President on the one hand and the Legal Affairs Committee on the other.
On toki oikein ja kohtuullista, että parlamentin puhemiehen on pyynnön saadessaan käytettävä jonkinasteista harkintavaltaa varmistautuessaan koskemattomuuden pidättämispyynnön tehneen tahon aitoudesta ja toimivaltaisuudesta.
It is certainly right and proper that the President of the Parliament, on receipt of an application, has to exercise a certain discretion in verifying the authenticity and appropriateness of the agency purporting to request the lifting of immunity.
Tämän harkintavallan käyttö ei kuitenkaan saisi johtaa siihen, että puhemies ratkaisee ennakolta asian sisällölliset kysymykset.
But the exercise of this discretion should not involve the President in prejudging the substance of the case.
Toisin sanoen hänen pitäisi pyrkiä varmistautumaan siitä, että pyyntö on todella tullut sieltä, mistä sen väitetään tulevan, eikä se ole selvästikin joltakin kolmannelta osapuolelta, jolla ei ole oikeus esittää tällaista pyyntöä.
In other words, he or she should try to verify that the application has in fact come from where it purports to come, and that the application is not blatantly from some unentitled third party.
Päätöksen aitojen koskemattomuuden pidättämispyyntöjen käsiteltäväksi ottamisesta on kuitenkin kuuluttava valiokunnalle.
But it must be up to the responsible Committee to determine the admissibility of all authentic applications for the waiver of immunity.
Euroopan parlamentin on aina selvästi kunnioitettava menettelyn oikeudellista luonnetta.
At all times the European Parliament must respect, and be seen to respect, the judicial nature of the process.
Koskemattomuuden vahvistaminen
Assertion of immunity
Koskemattomuuden pidättämisen vastapainoksi tulee toisinaan esille tapauksia, joissa jäsen itse haluaa oikeusprosessissa parlamentin nimenomaisesti vahvistavan hänen koskemattomuutensa.
Lastly, and as a counterpoint to the matter of waiving immunity, it sometimes arises that a Member him or herself, in the course of a judicial process, wishes the Parliament positively to assert his or her immunity.
Näin on erityisesti Italiassa, jota Sir Neil MacCormick käsittelee oikeudellisten asioiden valiokunnalle laatimassaan erillisessä mietintöluonnoksessa.
This is particularly the case in Italy, which is the subject of a special draft report by Sir Neil MACCORMICK for the Legal Affairs Committee.
Voi käydä myös niin, että kansallinen tuomioistuin ei pyydäkään parlamentin puhemieheltä jäsenen koskemattomuuden pidättämistä ennen oikeudenkäyntiä.
It may also arise that a national court by an omission does not apply to the President of the Parliament for the waiving of the immunity of a Member before proceeding with the litigation.
Tällaisissa tapauksissa 6 artiklan 1 kohta on nykymuodossaan selvästi riittämätön.
In such circumstances Rule 6.1 as presently drafted is clearly inadequate.
Tällä hetkellä parlamentilla ei ole valtuuksia puuttua jäsenen oikeudenkäyntiin ilman kyseisen jäsenvaltion viranomaisten hyvää tahtoa (ja nopeaa toimintaa).
At present, Parliament has no power to intervene in the trial of a Member without the goodwill (and expedient action) of the authorities of the Member State in question.
Parlamentin olisikin erioikeus- ja vapausjärjestelmän uudistamisen yhteydessä harkittava menettelyä, joka antaisi puhemiehelle mahdollisuuden vahvistaa tuomioistuimessa jäsenen koskemattomuus ja sen jatkuminen.
Within the context of a reform of the privileges and immunities system, therefore, the Parliament should consider adopting a procedure that would enable the President to establish before a court the existence and continuation of a Member's immunity, if necessary in an emergency.
Parlamentin olisi voitava huomauttaa tuomioistuimelle, että sen on otettava huomioon jäsenen koskemattomuus.
The Parliament should be able to prompt a court that it has to take into consideration the fact of a Member's immunity.
Joitakin uudistuksen osa-alueita
Some elements of reform
Yhtenä menettelyuudistuksen osa-alueena pitäisi olla se, että jäsenvaltioiden hallituksia kehotetaan määrittelemään tarkasti lain mukaan toimivaltainen tai toimivaltaiset viranomaisensa.
One aspect of the reform of the procedure should be to invite Member State governments to specify exactly which are their legally competent authority or authorities.
Eräät jäsenvaltiot voisivat toimittaa tällaisen luettelon vaikeuksitta; toisille tämä olisi vaikeampaa, kuten olemme nähneet.
Some could provide such a list with no difficulty; others, as we have seen, would have more difficulty.