natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Armenia on voittanut sodan, mutta näyttää olevan häviämässä aselevon, mikä johtuu Turkin ja Azerbaidžanin asettamasta saarrosta.
Armenia won a war but seems to be in the process of losing the cease-fire, owing to the blockade imposed by Turkey and Azerbaijan.
Georgia on joutunut konfliktiin Venäjän kanssa monella tasolla: sotilastukikohtien, energiantoimitusten, Abhasian, Etelä-Ossetian ja Tšetšenian vastaisen rajan takia.
Georgia is in dispute with Russia on several fronts: military bases, energy supplies, Abkhazia, South Ossetia, and the border with Chechnya.
Venäjä on ottanut käyttöön yksipuolisen viisumipakon (jota ei kuitenkaan sovelleta Etelä-Ossetiaan eikä Abhasiaan).
Russia has unilaterally introduced visa requirements (but not for South Ossetia or Abkhazia).
Kaikki maat ovat monipuoluedemokratioita, mutta jokaisessa niistä demokratian toiminta on puutteellista.
All three countries are multi-party democracies, but nowhere does democracy function perfectly.
Oppositiopuolueet syyttävät hallituksia vaalivilpistä ja ihmisoikeusrikkomuksista, mistä kansainväliset tarkkailijat ja paikalliset ihmisoikeusjärjestöt ovat tietyssä määrin samaa mieltä.
Their governments are accused by opposition parties of electoral fraud and human rights violations, and such accusations are to some extent borne out by international observers and local human rights organisations.
Koko aluetta hallitsee perinteinen miesvaltainen kulttuuri, jossa naisten asema yhteiskuntaelämässä on vaatimaton, vaikka Georgian onkin enimmäkseen poikkeus tässä asiassa.
The entire region is characterised by traditional male-domination which means that women do not occupy a prominent place in society, although this is not always so in Georgia.
Venäjän vaikutus on ilmeinen eikä vähiten siksi, että Etelä-Kaukasian ja Venäjän federaation puolella olevien lähialueiden välinen maantieteellinen, taloudellinen, kulttuurinen, etninen ja historiallinen yhteys on tiivis.
The Russian influence is obvious, especially because of the close geographical, economic, cultural, ethnic and historical links between the southern Caucasus and adjacent parts of the Russian Federation.
Venäjän kieli on lingua franca .
Russian is used as a lingua franca .
Suurin osa Etelä-Kaukasian maiden asukkaista, jotka lähtevät kotimaistaan, pyrkii Venäjälle.
Most south Caucasians who leave their home countries head for Russia.
Yhteenvetona voidaan todeta, että Etelä-Kaukasian asioiden puuttuminen maailman tiedotusvälineiden uutisotsikoista saattaa todellisuudessa merkitä "tyyntä ennen myrskyä" ‑tilannetta.
All in all, there is a major risk that the southern Caucasus's absence from world media headlines could be a case of 'the calm before the storm'.
Ulkokuori on pettävä: vieraanvaraisuutta, suuria tavoitteita, idealistisia toiveita ja arvostetut yhteydet ikivanhoihin kulttuureihin, mutta yksikään objektiivinen tarkkailija ei voi olla näkemättä vakavia sosiaalisia, taloudellisia ja poliittisia kriisejä.
Under the seductive veneer of hospitality, high ambitions, idealistic hopes for the future and distinguished links with ancient cultures, no objective observer can fail to see serious social, economic and political crises.
Useat kriisipesäkkeet kytevät ja voivat leimahtaa liekkeihin ja muuttua uusiksi aseellisiksi konflikteiksi.
Several trouble spots are smouldering away and could flare up and produce fresh armed conflicts.
Neuvostoajan "jäänteistä" ei todellakaan ole vielä päästy eroon.
The 'hangover' from de-sovietisation is far from over.
Miksi Etelä-Kaukasiassa tarvitaan erityistä EU:n strategiaa?
Reasons for a special EU strategy for South Caucasus
Euroopan parlamentti kehotti joulukuussa 2000 komissiota kehittämään yhtenäisen Kaukasiaa koskevan "kaakkoisen ulottuvuuden" politiikan.
Within the European Union there is a growing awareness of the need to take a much greater interest in the southern Caucasus.
Päätöslauselma Euroopan unionin yhteisen Venäjän-strategian täytäntöönpanosta, annettu 13. joulukuuta 2000 EYVL C 232, 17.8.2001, s.1.
In December 2000, the European Parliament called on the Commission to draw up a coherent 'south-eastern dimension' policy for the Caucasus Resolution on implementation of the European Union's common strategy on Russia of 13 December 2000 (OJ C 232, 17.8.2001, p.
Vähäiset taloudelliset resurssit, jotka EU on varannut Etelä-Kaukasialle, mainittiin äskettäin myös neuvostossa esimerkkinä EU:n menojen maantieteellisestä epätasapainosta ulkosuhteiden alalla.
Moreover, the meagre financial resources the European Union sets aside for the southern Caucasus were recently cited by the Council as an example of the geographical imbalances in EU expenditure in the sphere of external relations.
Alueen merkitys vaatii EU:ta yhteisen strategian hyväksymistä.
The region's importance warrants the adoption of a common strategy by the Union.
Etelä-Kaukasian, Venäjän ja muiden Kaspianmerta reunustavien maiden vahvojen keskinäisten riippuvuussuhteiden vuoksi tätä yhteistä strategiaa on täydennettävä yhtenäisellä politiikalla, joka kohdistuu laajempaan alueeseen – "kaakkoisella ulottuvuudella".
Owing to the high degree of interdependence between the countries of the southern Caucasus, Russia and other countries bordering the Caspian Sea, the common strategy should be supplemented with a coherent policy for the wider region, i.e. a 'south-eastern dimension'.
EU:n huomion kohteina Etelä-Kaukasiassa eivät tietenkään voi olla sotilaallis-strategiset tavoitteet tai pyrkimykset valvoa muiden valtioiden raaka-aineita ja taloudellisia järjestelmiä.
The Union's interest in the southern Caucasus cannot of course be about pursuing ambitions concerned with military strategy or attempts to control other countries' natural resources and economic systems.
On kuitenkin joitakin oikeutettuja syitä kehittää erityinen EU:n strategia Etelä-Kaukasiaa varten:
There are, however, a number of legitimate reasons why the Union should have a common strategy for the southern Caucasus:
Vaikka Ety-järjestö (joka on jo läsnä alueella) onkin tässä suhteessa todennäköisin päävastuun kantaja, EU:n konfliktien ratkaisemiseen pyrkiville ei-sotilaallisille mekanismeille riittää kuitenkin vielä tehtävää.
Although the OSCE (which is already in situ) is most likely to be the most appropriate body to oversee such activities, there are nevertheless a number of possible roles for the Union's non-military conflict-solving mechanisms.
Ety-järjestön ja EU:n yhteiset toimet Pohjois-Kaukasian vastaisen rajan valvomiseksi, mistä nyt keskustellaan, voivat muodostaa asianmukaisen osan Ety-järjestön ja EU:n laajemmasta yhteistyöstä.
Joint OSCE-EU measures for controlling the border with the northern Caucasus, which are now under discussion, could be an appropriate component of further OSCE-EU cooperation.
Humanitaariset syyt.
Humanitarian grounds.
Suuri osa alueen väestöstä elää köyhyysrajan – yhden USD:n päiväansio – alapuolella.
Large sections of the region's population are living under the poverty line of USD 1 per day.
On siis vahvoja perusteita antaa kehitysapua puhtaasti humanitaarisessa tarkoituksessa.
There are thus strong grounds for providing development aid on purely humanitarian grounds.
Alueen katastrofaalinen kehitys 1990-luvulla ei ole pelkästään itse aiheutettua.
The catastrophic developments in the region during the 1990s were not entirely self-inflicted.
Sosiaalinen ja taloudellinen romahdus on tiiviisti sidoksissa niin sanottuun sokkihoitoon.
Social and economic collapse was closely linked to the so-called shock therapy.
Monet alueen vastuussa olevat poliitikot sanovat nyt avoimesti, että talouden vapauttamispolitiikka eteni liian nopeasti, ja he syyttävät Maailmanpankkia, IMF:ää ja muita länsimaisia järjestöjä huonoista neuvoista.
Several politicians in key positions in the region are now openly saying that the liberalisation policies were pursued too rapidly and accusing the World Bank, the IMF and other western agencies of giving bad advice.
Armenian parlamentin varapuhemies Gagik Aslanyan sanoi keskustellessaan esittelijän kanssa, että "vuosina 1991–1996 yksityistäminen oli mielivaltaista".
Gagik Aslanyan, deputy speaker of the Armenian parliament, said during discussions with the rapporteur that 'during the 1991-1996 period, privatisation was carried out indiscriminately'.
Hän näki asiassa yhden hyvän puolen, nimittäin sen, että "EU on nyt käsittänyt, että se oli väärä menettelytapa, koska muille maille ei enää anneta samoja neuvoja."
Yet he felt that one good thing had come out of this, namely that 'now the European Union has realised that it was the wrong approach, it is not giving the same advice to other countries'.
Laki ja järjestys -oppositiopuolueen edustaja Artashes Geramyan katsoi, että Armenian pitäisi haastaa Maailmanpankki ja IMF oikeuteen katastrofaalisten liberalisointineuvojensa vuoksi.
A representative of the opposition Law and Order Party, Artashes Geramyan, felt that Armenia should take legal action against the World Bank and the IMF because of the disastrous advice they gave on liberalisation.
Georgian Teollisuuspuolueen johtaja Gogi Topadze on sanonut, että "IMF:n sokea totteleminen saa meidät uppoamaan kuin Titanic."
In Georgia, Gogi Topadze, leader of the Industry Party, said 'because of blind obedience to the IMF we are sinking like the Titanic'.
Koska EU on tärkeä toimija länsimaiden taloudellisissa instituutioissa, voidaan sanoa, että EU:lla on tietty osavastuu, jolla voidaan perustella demokraattisen, oikeudenmukaisen ja kestävän kehitysmallin luomista Etelä-Kaukasian maita varten.
Since the Union is a key player in the West's financial institutions, the EU may be said to have a certain co-responsibility that would warrant specific action to ensure a democratic, equitable and sustainable model of development in the southern Caucasus.
Vakavista ongelmista huolimatta jatkuvalle demokraattiselle kehitykselle löytyy pohjaa kaikista kolmesta maasta.
Despite serious problems, there is a basis for the continued development of democracy in all three countries.
Erityisesti Georgiassa on kehittymässä aktiivinen kansalaisyhteiskunta.
An active civil society is evolving, in particular in Georgia.
Poliittinen eliitti toivoo myös vahvasti saavansa muulta maailmalta tunnustusta demokraattisten menettelytapojen noudattamisesta.
There is also a strong desire amongst the political elite to gain credit from the rest of the world for democratic conduct.
On olemassa suuri vaara, että runsaat fossiilisen energialähteet luovat todellisen kultakuume-tunnelman, jossa vakaan rauhantilan ja toimivan oikeusjärjestelmän puuttuessa klaanit, mafiat ja ulkomaiset intressit kaappaavat luonnonrikkaudet siten, että kansan suuri enemmistö saa niistä mitään hyötyä.
There is an obvious risk that the abundant fossil energy sources will create a Klondyke situation in which clans, mafias and foreign interests, in the absence of a stable peace and a properly functioning legal system, grab the natural resources without the large majority of the population deriving any benefit from them.
EU voisi toimia Etelä-Kaukasian maiden kansalaisten "asianajajana" kansainvälisessä kilpajuoksussa myötävaikuttamalla oikeudenmukaisen kaupankäynnin ja selkeiden pelisääntöjen luomiseen.
In this regard, the Union could, by helping to ensure fair trade and clear ground rules, act as 'counsel' for the southern Caucasus in the international scramble for natural resources.
Etelä-Kaukasian ympäristön tila on tietyiltä osin hälyttävä, ja vaikutukset ulottuvat useissa tapauksissa rajojen yli, esimerkkeinä Kaspianmeren ja Mustanmeren vesien saastuminen.
The environmental situation in the southern Caucasus is alarming in some respects and causes cross-border problems in a number of cases, e.g. pollution of the Caspian and Black Seas.
Erityisenä huolenaiheena on se, että Medzamorin ydinvoimala sijaitsee Armeniassa maanjäristysalueella, ja EU vaatiikin voimalan sulkemista viimeistään vuonna 2004.
Of particular cause for concern is the Medzamor nuclear power station in an earthquake zone in Armenia, which the Union is demanding be closed by 2004 at the latest.
Voimalan sulkeminen edellyttää vaihtoehtoisia energianlähteitä; EU voisi osallistua niiden kehittämiseen, kun otetaan huomioon sen omat myönteiset kokemukset aurinkoenergian eri muodoista.
If this is to be possible, alternative energy sources must be found, and these are something the Union should be able help develop on the basis of its own positive experiences of various forms of solar energy.
Käytännössä kaikki alueen toimijat ovat pyytäneet painokkaasti, että EU sitoutuisi alueelle tähänastista enemmän.
Very strong requests have been made by practically all players in the region for the European Union to become more involved than in the past.
EU:ta pidetään puolueettomampana kuin muita ulkopuolisia toimijoita.
The Union is felt to be more impartial than other outside bodies.
Etelä-Kaukasian katsotaan sitä paitsi kuuluvan Eurooppaan, mitä vahvistaa se, että maat ovat Euroopan neuvoston jäseniä.
Moreover, the southern Caucasus is regarded as being part of Europe, something which has been confirmed by the three countries' membership of the Council of Europe.
Mitä EU on tehnyt tähän saakka?
What has the European Union done so far?
EU:n ja Armenian, Azerbaidžanin ja Georgian väliset kumppanuus- ja yhteistyösopimukset tulivat voimaan 1. heinäkuuta 1999.
The three partnership and cooperation agreements between the European Union and Armenia, Azerbaijan and Georgia respectively entered into force on 1 July 1999.
EU:n ja näiden kolmen valtion presidenttien yhteisessä julkilausumassa, joka esitettiin Luxemburgissa 22. kesäkuuta 1999, vahvistettiin muun muassa, että kumppanuus- ja yhteistyösopimuksien tarkoituksena on helpottaa Etelä-Kaukasian tasavaltojen vähittäistä lähentymistä kohti Euroopan ja sen lähialueiden laajempaa yhteistyöaluetta.
In a joint declaration by the three countries' presidents in Luxembourg on 22 June 1999, it was stated that 'the Partnership and Cooperation Agreements are intended to facilitate the gradual rapprochement of the South Caucasus Republics to a wider area of cooperation in Europe and neighbouring region'.
Komissio antoi vuonna 1995 ensimmäisen tiedonannon EU:n suhteita Etelä-Kaukasian tasavaltoihin koskevasta EU:n strategiasta ( KOM(1995) 205 – C4‑0242/1996 ); tiedonannossa ehdotetaan koordinoitua strategiaa, jolla voidaan auttaa kolmea äskettäin itsenäistynyttä Etelä-Kaukasian valtiota, jotta niiden siirtyminen demokratiaan ja markkinatalouteen onnistuisi.
In 1995, the Commission adopted its initial communication on EU strategy for relations with the Transcaucasian Republics ( COM(1995) 205 - C4-0242/1996 ), containing proposals for a coordinated strategy for helping the three newly independent Transcaucasian states with their transition to democracy and a market economy.
Euroopan parlamentin 17. tammikuuta 1997 antamassa päätöslauselmassa, joka perustuu Carrère d'Encaussen mietintöön ( A4-0279/1996 ), vahvistetaan, että EU:n strategian tavoitteina on oltava a) näiden kolmen valtion itsenäisyyden vahvistaminen, b) Kaukasian poliittisten kriisien ratkaiseminen neuvotteluteitse... ja eri kriisipesäkkeiden mahdollisen interaktiivisen vaikutuksen huomioon ottaminen, c) demokratian, oikeusvaltion ja kansalaisyhteiskunnan edistäminen näissä kolmessa valtiossa sekä d) Armenian, Azerbaidžanin ja Georgian taloudellisen kehityksen edistäminen sosiaalisen markkinatalouden puitteissa sekä ympäristön kunnioittamisen edistäminen.
In a resolution of 17 January 1997, the European Parliament, on the basis of a report by Mrs Carrèrre d’Encausse ( A4-0279/1996 ) stated that the objective of the EU strategy should be to (a) consolidate the independence of the three States concerned; (b) work towards finding a negotiated solution to the political crises which affect the Caucasus … and taking account of possible interaction between various potential trouble spots; (c) promote democracy and civil society in the three States; (d) encourage the economic development of Armenia, Azerbaijan and Georgia within the framework of a social market economy and respect for the environment.
Komission uudessa tiedonannossa "Euroopan unionin suhteet Etelä-Kaukasiaan kumppanuus- ja yhteistyösopimusten puitteissa" ( KOM(1999) 272 ) seurataan tilanteen kehittymistä alueella, ja tiedonanto sisältää tilannekatsauksen, jossa tarkastellaan EU:n taloudellista ja humanitaarista apua sekä elintarvikeapua; siinä tarkastellaan lisäksi tehtyjen sopimuksien täytäntöönpanon mahdollisia etuja.
The Commission's latest communication 'The European Union's relations with the South Caucasus under the Partnership and Cooperation Agreements' ( COM(1999) 272 ) contains a follow-up to the developments in the region and a situation report on EU economic and humanitarian aid, food aid and possible advantages of implementing the agreements entered into.
Komissio toteaa tiedonannossaan, että maiden itsenäistymisestä 1998 loppuun saakka EU on myöntänyt 845 miljoonaa euroa tukina (Inogate- ja Traceca-aloitteet pois luettuina), Inogate = Inter-State Oil and Gas To Europe; Traceca = Transport Corridor Europe Caucasus Asia. jotka on käytetty pääasiallisesti katastrofi-, elintarvike- ja kunnostamisapuun konfliktialueilla.
The Commission communication states that, from the time the countries became independent until the end of 1998, the European Union provided EUR 845 m in grant aid (Inogate and Traceca not included) Inogate= Inter-State Oil and Gas To Europe; Traceca=Transport Corridor Europe Caucasus Asia , which was mainly in the form of emergency aid, food aid and rehabilitation aid in the conflict zones.
Tacis-ohjelman välityksellä on perustettu eurooppalainen poliittinen ja oikeudellinen keskus, jonka tehtävänä on edistää kansainvälisten sopimuksien täytäntöönpanoa ja vahvistaa demokraattisia instituutioita ja alueellista yhteistyötä.
A Centre for European Policy and Law has been set up under Tacis in order to foster implementation of international agreements, the strengthening of democratic institutions and regional cooperation.
Mitä EU:n pitäisi tehdä?
What should the European Union do?
Rauha: Etelä-Kaukasian yhteisö Yksityiskohtainen malli Etelä-Kaukasian yhteisölle samoin kuin Kaukasian vakaussopimukselle löytyy kahdesta politiikan eurooppalaisen tutkimuskeskuksen asiakirjasta: toinen on "A Stability Pact for Caucasus, Working Document no 145", toukokuu 2000, ja toinen on "A Stability Pact for Caucasus in Theory and Practice -supplementary note", Michael Emerson, Nathalie Tocci, Elena Prokhorova, Jerevan, 28. syyskuuta 2000.
Peace: The South Caucasian Community A detailed model for a South Caucasian Community, and for a Stability Pact for the Caucasus, is to be found in two documents from the Centre for European Policy Studies: A Stability Pact for Caucasus, Working Document no 145, May 2000, and A Stability Pact for Caucasus in Theory and Practice -supplementary note, by Michael Emerson, Nathalie Tocci, Elena Prokhorova, Yerevan 28 September 2000.
Monet poliittiset, etniset ja alueelliset konfliktit ovat ajautuneet umpikujaan (vaikka Etelä-Ossetiassa onkin toivoa herättäviä merkkejä).
The many conflicts of a political, ethnic and territorial nature have reached deadlock (though there are hopeful signs in the case of South Ossetia).
Yksikään itsenäistymään pyrkivistä alueista – Etelä-Ossetia, Abhasia ja Georgia – ei vaikuta valmiilta luopumaan suvereenisuutta koskevista vaatimuksistaan.
None of the three breakaway regions, South Ossetia, Abkhazia and Nagorno-Karabakh, seem to be prepared to give up their demands for sovereignty.
Kumpikaan asianosainen valtio, Georgia ja Azerbaidžan, ei ole valmis menemään tietynlaista itsehallintoa pidemmälle.
Neither of the two countries concerned, Azerbaijan and Georgia, is prepared to go further than a certain amount of self-government.
Erityisesti Abhasia ja Vuoristo-Karabah kieltäytyvät minkäänlaisesta alistumisesta Georgian sekä vastaavasti Azerbaidžanin valtaan.
Abkhazia and Nagorno-Karabakh in particular reject any form of subordination to Tbilisi and Baku respectively.
Abhasiassa ja Vuoristo-Karabahissa torjutaan jyrkästi perinteinen liittovaltiorakenne, jossa keskushallinto on yhteinen ja jossa alueilla on autonomia.
A traditional federal structure, with regional autonomy under a joint central government is rejected categorically in Sukhumi and Stepanakert.
On myös kyselty, miksi entinen neuvostoliittolainen hallintohierarkia saa päättää, mille entisille neuvostoalueille maailmanyhteisö sallii itsenäistymisen ja mitkä eivät saa sitä oikeutta.
It may also be asked why the Soviet administrative hierarchy is to be allowed to decide which former Soviet territories are to be granted sovereignty by the international community, and which will not have that right.
Kompromissiksi on ehdotettu käsitettä "yhteinen valtio" (common state), joka kuitenkin torjutaan Georgiassa ja Azerbaidžanissa.
The compromise proposed is described by the term 'common state', but this is rejected by Tbilisi and Baku.
On epäselvää, mitä käsite pitää sisällään.
What it is supposed to mean is not clear.
Presidentti Kocharian esimerkiksi pitää itsestään selvänä, että Azerbaidžanilla ja Vuoristo-Karabahilla ei pidä olla yhteistä hallitusta yhteisessä valtiossa.
President Kocharian, for instance, considers it self-evident that there should not be any common government for Azerbaijan and Nagorno-Karabakh in a common state.
Vain yhden valtion pitäisi kuitenkin edustaa niitä kansainvälisillä näyttämöillä (YK, Etyj jne.).
Nevertheless, there would be only one state representing them internationally (in the UN, OSCE etc).
Miten tämä järjestetään, on epäselvää.
How that is to be organised is not clear.
Sota on myös luonut uusia etnisiä ja alueellisia realiteetteja.
The war has also created new ethnic and territorial realities.
Kolme itsenäistymään pyrkivää tasavaltaa, mutta erityisesti Abhasia ja Vuoristo-Karabah, ovat muuttuneet etnisesti melko yhtenäisiksi georgialaiseen väestöön ja azeriväestöön kohdistetun etnisen puhdistuksen vuoksi.
The three breakaway republics, but in particular Abkhazia and Nagorno-Karabakh, have become ethnically homogeneous as a result of ethnic cleansing which has removed their Georgian and Azeri populations.
Vuoristo-Karabah on sitä paitsi käytännössä vallannut ja "armenisoinut" Lachinin alueen ja pitää tätä sekä eräitä muita Armenian hallitsemia alueita, jotka olivat aikaisemmin täysin azerien hallussa, erottamattomana osana tasavaltaansa.
Nagorno-Karabakh has also in practice annexed and 'Armenianised' the Lachin district and regards it, along with other Armenian-controlled, though formerly entirely Azeri, areas as being an integral part of its republic.
Jotkut osapuolet puhuvat käytännön järjestelyistä, esimerkiksi maa-alueiden tai käytävien vuokraamisesta tietyksi ajaksi tai "turvallisista" teistä.
Some of the parties involved speak of practical arrangements, e.g. leasing of rural areas/corridors for a fixed period or 'secure' routes.
"Voitolla olevat" itsenäistymään pyrkivät tasavallat ja niiden tukijat (Venäjä, Armenia) ehdottavat "käytännöllisiä" ratkaisuja, esimerkiksi kulkuyhteyksien (kuten Bakun ja Jerevanin välisen rautatien) avaamista ennen rauhanomaista loppuratkaisua, kun taas "häviäjät" (erityisesti Azerbaidžanin hallitus) pelkäävät sen johtavan käyttökelpoisen painostuskeinon menettämiseen.
The 'winners' i.e. the breakaway republics and their backers (Russia and Armenia) are proposing 'pragmatic' solutions, for instance that communications (e.g. the Baku-Yerevan railway) be opened before a final peace settlement is reached, but the 'losers' (in particular the government in Baku) fears that this would deprive them of a means to exert pressure.
Näyttää siltä, että asteittain etenevää menetelmää on vaikea soveltaa menestyksellisesti ilman edes jonkinlaista kuvaa siitä, millainen lopputilanne tulee olemaan.
The step-by-step method seems to be difficult to apply successfully without at least some idea of how things are meant to look in the end.