natgillin/translations-raw huggingface dataset:
FVO:n Yhdistyneeseen kuningaskuntaan lokakuussa 2001 tekemää tarkastusmatkaa, jonka tarkoituksen oli arvioida rasvapitoisen jäteveden ja kielletyistä lähteistä tulevien elintarvikkeiden käyttöä eläinruoissa, koskevassa kertomuksessa (DG SANCO 3367/2001) todettiin seuraavaa: "vuoden 2001 tarkistettu säädös eläinperäisistä sivutuotteista (Englanti) (SI 2001/1704) tuli voimaan 24. toukokuuta 2001.
With regard to the feeding of swill to farm animals and controls on waste food from prohibited sources, the FVO noted in October 2001 – DG (SANCO)3367/2001 – that: 'The Animal By-Products (Amendment) (England) Order 2001 (SI 2001/1704) was brought into force on 24 May 2001, effectively introducing an abrupt ban on swill feeding.
Tällä säädöksellä rasvapitoisen jäteveden käyttö eläinruoissa on tehokkaasti ja ehdottomasti kielletty ja sitä sovelletaan myös Walesissa, Skotlannissa ja Pohjois-Irlannissa.
Similar legislation has been implemented in Wales, Scotland and Northern Ireland.
On kuitenkin huomautettava, että direktiivin 80/217/ETY EYVL L 47, 21.2.1980, s. 11–23, korvattu neuvoston direktiivillä 2001/89/EY, annettu 23 päivänä lokakuuta 2001, yhteisön toimenpiteistä klassisen sikaruton torjumiseksi, EYVL L 316, 1.12.2001, s. 5–35.
It should be noted, however, that the provisions of Council Directive 80/217/EEC, article 15, were not fully transposed into GB legislation prior the ban on swill feeding.'
Valtion eläinlääkintäyksikön henkilöstön vähentäminen oli (kuten FVO on todennut) huomattava heikkous kriisin alkaessa, vaikka tavallisesti kenttätyötä tekevien virkaeläinlääkärien määrä on Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen tietojen perusteella vaihdellut vain vähän viime vuosina.
The cut in the number of staff in the state veterinary service was a key weakness at the start of the crisis (as mentioned by the FVO), although according to the British Government the number of official vets normally working in the field had changed little in recent years.
Valtion palveluksessa olevan eläinlääkintähenkilökunnan huomattava lasku ajoittui lisäksi yhteen paikallisten eläinlääkintäkeskusten lakkauttamisen ja alueellisiin keskuksiin keskittymisen kanssa, mikä johti vääjäämättä siihen, että paikallisolojen tuntemus heikkeni.
However, this considerable cut in the number of staff employed by the state veterinary service has been accompanied by the closure of local veterinary centres and a concentration on regional centres, which has inevitably resulted in a loss of knowledge of local conditions.
Tämän vuoksi epidemian alkaessa ei ollut niin paljon henkilökuntaa, että tartuntojen kasvuun olisi voitu vastata tarvittavin valvonta- ja hävittämistoimin.
At the beginning of the epidemic, there were consequently not enough staff to cope with the rapidly growing number of infected farms and carry out the requisite inspection and eradication measures.
Tällöin jouduttiin turvautumaan satojen ulkomaisten eläinlääkärien palveluihin.
Accordingly, hundreds of foreign vets had to be deployed.
Tämä onnistuttiin toteuttamaan lyhyessä ajassa, mikä paransi taudin torjuntaa merkittävästi, mutta toisaalta tästä aiheutuvat kielivaikeudet johtivat toisinaan maanviljelijöiden sekaannuksiin ja epävarmuuteen.
This was done very quickly and led to a considerable improvement in disease control, but gave rise to confusion and uncertainty among farmers, partly on account of linguistic communication problems.
Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen tiedotuspolitiikka oli monien todistajanlausuntojen mukaan riittämätöntä ennen kriisiä ja myös sen aikana.
Numerous statements indicate that the British Government’s information policy was inadequate, both before and during the crisis.
Valtion viranomaisten, paikallisten laitosten ja taudin kohteena olevien tilojen välinen tiedonvaihto oli asianosaisilta saatujen tietojen mukaan puutteellista, ja eri viranomaisten ohjeet olivat erilaisia tai suorastaan ristiriitaisia – esim. saastuneiden alueiden teiden sulkemisen suhteen – ja lisäksi niitä muutettiin jatkuvasti.
The provision of information from state sources to local bodies and the farmers affected was poor, according to statements by those concerned, and advice from the various government departments was repeatedly altered, inconsistent or even contradictory, for example in relation to the closing of footpaths in affected areas.
Valiokunnan valtuuskuntakäyntien aikana kuultiin lisäksi toistuvasti moitteita seuraavista asioista: korvauksia koskevat byrokraattiset ja muodolliset menettelyt, viranomaisten päätösten ja toimien jatkuva viivästyminen erityisesti lopetettujen eläinten ruhoja hävitettäessä, tehokkaiden varautumissuunnitelmien puuttuminen, eläinlääkintähenkilökunnan riittämätön tiedottaminen, taudin torjumiseksi perustettujen paikallisten elinten henkilökuntavaje sekä eläinsuojelusäännösten rikkomukset karjaa hävitettäessä ja toimenpidekiellon yhteydessä.
The following complaints were made again and again during the committee delegation visits: bureaucratic and formalistic procedures for obtaining compensation, recurrent delays in decision-making and carrying out of measures by the authorities, particularly in connection with the disposal of animal carcasses, the lack of effective contingency plans, inadequately informed veterinary staff, staff shortages at the locally established disease control units, and violations of animal welfare legislation during culls and in connection with the ‘standstill’.
Yksittäistapauksissa on lisäksi raportoitu maanviljelijöiden pelottelusta ja painostamisesta teurastusten täytäntöönpanon yhteydessä.
In individual cases, it was also reported that farmers who were affected had been intimidated and pressurised in connection with the culls.
Julkisuudessa esitettiin useasi kritiikkiä myös siitä, että maan hallitus asetti kansallisen kuljetuskiellon vasta kolmen vuorokauden kuluttua ensimmäisen epäillyn tapauksen havaitsemisesta.
Much public criticism also centred on the fact that the British Government did not impose a national ban on the movement of animals until three days after the first suspected case had been confirmed.
Jälkikäteen arvioituna voidaan todeta, että nopeamman kiellon avulla olisi voitu välttää monen pesäkkeen puhkeaminen.
In retrospect, many outbreaks could certainly have been prevented by a more rapid ban.
Koko maata koskeva kuljetuskielto heti ensimmäisen epäiltävän tapauksen yhteydessä olisi kuitenkin koettu perustellusti suhteettomana.
In the situation at the time, however, a nationwide movement ban as soon as the first suspected case had been recorded would rightly have been seen as being disproportionate.
Lisäksi on syytä ottaa huomioon, että taudin alustavat jäljittämistulokset viittasivat Wightsaareen, jossa oli ollut tautipesäke vuonna 1982, joten valtakunnan kaikkia saaria koskeva kuljetuskielto olisi vaikuttanut epäasianmukaiselta.
It should also be borne in mind that the first attempt to trace the source of the disease had pointed to the Isle of Wight, which had experienced an outbreak in 1982, so that a general movement ban for the entire British mainland did not appear appropriate.
Kukaan ei voinut olettaa 20. helmikuuta 2001, että suu- ja sorkkatauti leviäisi huomaamatta koko maahan jo 2–3 viikon aikana.
Nobody could have suspected on 20 February 2001 that FMD had already been spreading undetected in the country for between two and three weeks.
Tämä mahdollisuus on kuitenkin otettava tulevaisuudessa huomioon.
This possibility must nevertheless be taken into account in future.
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten toimet (reseptiivisten eläinten ja tartuntalähteiden kanssa kosketuksiin joutuneiden eläinten teurastaminen tiloilla, joilla oli todettu esiintyvän suu- ja sorkkatautia) eivät aluksi voineet estää taudin riistäytymistä hallinnasta neljän viikon kuluttua sen löytymisestä, kuten sovelletut epidemiologiset mallit ovat yhtäpitävästi osoittaneet.
The measures taken by the British Government (slaughtering susceptible animals at farms where FMD was detected and animals which had come into contact with the sources of infection) had initially proved unable to prevent the disease from continuing to spread and eventually getting out of control four weeks after it was first detected, as the epidemiological models used unanimously found.
Saastuneiden tilojen lukumäärä kaksinkertaistui viikosta viikkoon.
The number of infected farms doubled from week to week.
Taudin etenemisen kuvaamiseen käytettyjen mallien soveltuvuus on edelleen kiistanalainen.
The appropriateness of the models used to predict the course of the epidemic remains scientifically controversial.
Malleissa on moitittu erityisesti lähtöoletusta, että virus leviäisi ensisijaisesti ilman välityksellä.
In particular, the models were criticised for the fact that they wrongly assumed that the spread of the virus was chiefly air-borne.
Malleja laadittaessa viruksen leviämistavalla ei kuitenkaan ollut Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen tieteellisen asiantuntijaryhmän johtajan mukaan minkäänlaista merkitystä.
However, the mode of transmission of the virus did not play any part in the models, according to statements by the head of the British Government’s scientific advisory group.
Kaikki neljä käytettyä mallia johtivat ehdotukseen 24/48 tunnin lopetusmenetelmän käytöstä (reseptiivisten eläinten lopettaminen tartunnan saaneilla tiloilla 24 tunnin kuluessa tartunnan toteamisesta ja reseptiivisten eläinten lopettaminen lähialueen tiloilla 48 tunnin kuluessa).
The four models used ultimately resulted in the proposal at the end of March 2001 for 24/48 hours contiguous culls (i.e. slaughtering susceptible animals at infected farms within 24 hours of the infection’s being diagnosed and slaughtering susceptible animals at neighbouring farms within 48 hours).
Tällä toimenpiteellä oli tarkoitus varmistaa (kuten sen perustana olevissa malleissa oli asetettu tavoitteeksi), että jo saastuneiden tilojen aiheuttamien uusien tilansaastumistapausten keskiarvo saataisiin lasketuksi alle yhteen.
This measure was intended to ensure (and the models used were geared to this aim) that the average number of newly infected farms to which the disease had spread from a farm already infected was pushed below 1.
Toisin sanoen lopettamisstrategiaa voitaisiin pitää tehokkaana ainoastaan, jos jokainen saastunut tila saastuttaisi keskimäärin alle yhden uuden tilan.
In other words: the cull strategy could be considered effective only if each infected farm spread the disease to less than one other farm.
Tautitapausten määrä kääntyi laskuun vasta maaliskuun 2001 lopussa, kun oli ruvettu soveltamaan 24/48 tunnin lopetusmenetelmää ja kun oli turvauduttu armeijan apuun logistisissa ongelmissa, ja samalla pahimmat ruhojen hävittämiseen liittyneet ongelmat pystyttiin ratkaisemaan.
From the end of March 2001, when the 24/48 hours contiguous cull strategy was implemented and the army was deployed to overcome logistical problems, the number of new cases began to fall and the most urgent problems in disposing of animal carcasses were solved.
Asiantuntijat arvioivat taudinkulun viittaavan pikemminkin siihen, että tartuntojen leviäminen oli saavuttanut lakipisteensä jo ennen 24/48 tunnin lopetusmenetelmän käyttöön ottamista.
Experts take the view that the course of the epidemic shows that the spread of infection had already passed its peak before the 24/48 hours contiguous cull was introduced.
Taudin leviäminen noudatti kuitenkin huhtikuusta 2001 lähtien hyvin pitkälle malliennusteita.
However, the course of the epidemic from April 2001 onwards largely accorded with predictions from models.
Laajamittainen eläinten lopettaminen ja siihen sisältyvä 24/48 tunnin lopetusmenetelmä johtivat suuriin ongelmiin erityisesti lopetettujen eläinten ruhoja hävitettäessä.
The mass culls, including the 24/48 hours contiguous culls, caused enormous problems of disposing of animal carcasses.
Armeijaan turvautuminen erityisesti ruhojen hävittämiseen liittyvässä logistiikassa tapahtui suhteellisen myöhäisessä vaiheessa, kun tauti ei enää ollut hallinnassa ja ruhot olivat jo joissain tapauksissa lojuneet päiväkausia tiloilla.
The deployment of the army, particularly to provide logistical support in disposing of animal carcasses, took place only at a relatively late stage, when the epidemic was already out of control and, in some cases, dead animals had been lying on the affected farms for days.
Lisäksi ruhojen hävittämisen tekninen infrastruktuuri oli riittämätön, joten viranomaisten oli pakko joko kaivaa ruhoja varten valikoiduille paikoille joukkohautoja tai polttaa ruhot jättiläismäisissä rovioissa.
In addition, technical infrastructure for the disposal of the carcasses was inadequate, so that the authorities were forced to bury animal carcasses in mass burial sites at selected locations or burn them on huge pyres.
Hautaamispaikkoja valittaessa ei aina kuultu riittävästi paikallisviranomaisia ja tästä aiheutui merkittäviä riskejä sekä ympäristölle että juomavedelle.
The selection of burial locations was sometimes made without adequate consultation of local authorities and posed considerable risks to the environment and drinking water.
Esimerkiksi Ash Moorissa (Petrockstowe) alettiin kaivaa hautaamispaikkaa kohdassa, jossa pohjavesivaranto on vajaan metrin päässä maan pinnasta.
For example, work began on preparing a burial pit in Ash Moor, Petrockstowe, where the groundwater level was only around one meter below the surface.
Suunnitelmasta oli luovuttava juomavesiriskien perusteella.
The plan had to be abandoned owing to the risk to drinking water.
Polttorovioiden läheisyydessä asuva väestö taas kärsi eläinten polttamisessa syntyvistä päästöistä (savu, nokihiukkaset ja haju).
In addition, people living near the pyres were seriously affected by emissions produced when the animals were burnt (smoke particles and smell).
Television välittämät kuvat palavista rovioista ja joukkohautaamispaikoista horjuttivat lisäksi kansalaisiin juurtunutta käsitystä eläinten asianmukaisesta kohtelusta, ja päätöksellä oli myös huomattavia vaikutuksia myös kohdealueiden matkailuun.
Television pictures of the burning pyres and mass burial pits also shocked the public on animal welfare grounds and had a catastrophic impact on tourism in those areas.
Ongelmia olisi voitu mahdollisesti lievittää, jos lähitiloilla tai tietyllä alueella tartunnan saaneiden tilojen ympärillä sijaitsevilla tiloilla olisi käytetty (ehkäiseviä) rokotuksia, minkä Alankomaiden kokemukset osoittavat (rokotuksista enemmän jäljempänä).
These problems could perhaps have been reduced by means of suppressive vaccinations on neighbouring farms or within a certain radius of infected farms, as the example of the Netherlands shows (for vaccinations, see below).
Laajamittaiseen eläinten lopettamiseen ja ruhojen keräämiseen haudattavaksi tai poltettavaksi liittyi lisäksi uhka viruksen tahattomasta leviämisestä tehtävää hoitavien ihmisten tai käytettyjen koneiden välityksellä tai sen seurauksena, että teurastettuja eläimiä on kuljetettu taudin saastuttamattomien alueiden halki.
The mass culls and movement of carcasses to mass burial or incineration sites also gave rise to a risk of accidental further transmission of the virus via the staff deployed or their equipment and on account of the transport of slaughtered animal carcasses through uninfected areas.
Tästä ei ole kuitenkaan saatu konkreettista näyttöä.
However, there is no definite evidence that such transmission actually occurred.
Kun 24/48 tunnin lopetusmenetelmää toteutettiin, jouduttiin sen aiheuttaman aikapulan vuoksi tietyissä karjanhävittämistapauksissa mahdollisesti rikkomaan eläinsuojelusäännöksiä. saatujen tietojen mukaan eläinten lopettamisessa ei aina toimittu asianmukaisesti, ja siinä käytettiin osittain puutteellisesti koulutettuja henkilöitä.
In a number of cases the carrying-out of the 24/48 hours contiguous cull may have involved violations of animal welfare legislation because of the pressure of time to which it gave rise.
Näin eläimille aiheutettiin tarpeettomia kärsimyksiä ja tuskia.
It was reported that unnecessary pain and suffering had been inflicted on animals because of the inexpert performance of staff, some of whom were not adequately trained.
Silloinen kuljetuskielto altisti myös eläimet huomattavalle stressille.
The temporary ban on animal movements also placed the animals under considerable stress.
Valiokunnan valtuuskuntien kuulemistilaisuuksissa on käynyt selväksi, että eläinten hävittämispolitiikka ja 24/48 tunnin lopetusmenetelmä ovat tulleet valtavana šokkina asianosaisille maaseutuyhteisöille.
The committee delegation hearings revealed the anguish suffered by the farming communities affected as a result of the stamping out policy and the 24/28 hours contiguous cull:
– Maanviljelijät ovat joutuneet kärsimään karjojen hävittämisen vuoksi.
- farmers suffered from the destruction of their livestock;
– Karjankasvattajia ovat haitanneet eläinten siirtoja koskevat kiellot, ja joskus he eivät voineet ruokkia eläimiään tai jäivät ilman eläinten myynnistä saatuja tuloja, tai eivät ole pystyneet harjoittamaan matkailuun liittyvää toimintaa tilallaan.
- farmers were penalised by the ban on moving animals, sometimes prevented from feeding them or deprived of income from their sale or from farm tourism;
– Karjamarkkinoiden johtajat ja työntekijät ovat joutuneet keskeyttämään toimintansa useiden kuukausien ajaksi.
- managers and employees of livestock markets were forced to close for months on end;
– Matkailu- ja vapaa-ajan toimintojen tarjoajat ovat kärsineet erittäin tuntuvasti asiakkaiden menetyksen vuoksi.
- the tourism and leisure industries were hard hit by loss of clients;
– Pienkauppiaat ja pienteollisuuden harjoittajat ovat kärsineet epäsuorasti.
- small businesses and industries suffered the knock-on effects.
Näistä eräiden tilanne oli erittäin huolestuttava siksi, ettei eläinkulkutaudista johtuvien menetysten korvaamiseen ollut suunniteltu mitään korvausta .
The situation of some of them was aggravated by the fact that no compensation was provided for losses suffered as a result of the crisis.
Karjankasvattajien ja erityisesti matkailuelinkeinon tila oli järkyttävä todiste tästä: maatilat autioituivat ja matkailualan tilanne oli katastrofaalinen, ja tämä tapahtui alueilla, joilla työllisyys on erittäin riippuvainen näistä kahdesta toiminnasta.
Farmers and other professionals, particularly representatives of the leisure industry, gave moving testimony to this: farms were laid waste and the situation of the tourism industry catastrophic, in regions where employment was highly dependent on these activities.
Matkailun ja maatalouden lisäksi koko paikallinen talous on kärsinyt kriisistä liiketoiminnan heikentyessä yleisesti ja työpaikkojen ja investointien vähetessä.
As well as tourism and agriculture, the whole local economy had suffered from the crisis because of a general decline in business, employment and investment.
Monista puheenvuoroista sai aavistuksen vakavista psykososiaalisista vaikutuksista, kun asianosaiset kuvasivat koko maaseutuyhteisön kriisin aikana tuntemaa raivoa ja turhautumista sekä välinpitämättömyyden uhriksi joutumista.
A number of speakers put across something of the severe psychological and social impact of the crisis, talking about the feelings of anger, frustration and abandonment experienced by the rural community as a whole.
24/48 tunnin lopetusmenetelmän legitiimiyttä on epäilty useaan otteeseen.
The legality of the 24/48 hours contiguous cull was questioned repeatedly.
Maan hallitukselta saatujen tietojen mukaan kansalliset tuomioistuimet olivat vahvistaneet, että toimenpide ei ole lainsäädännön vastainen.
According to the British Government, the legality of this measure has been confirmed by the British courts.
On kuitenkin syytä muistuttaa, että direktiiviä 85/511/ETY koskevassa ehdotuksessa säädettiin alunperin mahdollisuudesta lopettaa suu- ja sorkkataudille reseptiiviset eläimet naapuritiloilla.
It should however be pointed out that the proposal for Directive 85/511/EEC originally made explicit provision for the possibility of culling FMD-susceptible animals on neighbouring farms.
Tätä säännöstä ei kuitenkaan sisällytetty hyväksyttyyn tekstiin, mikä lienee ilmeisesti johtunut toimituksellisesta virheestä.
Evidently owing to an editing error, this power was not included in the text adopted.
Direktiivin tavoitteita ja päämääriä tulkittaessa on kuitenkin syytä olettaa, että naapuritilojenkin eläimet voidaan lopettaa.
An interpretation of the Directive according to its purpose would nevertheless be likely to conclude that culling on neighbouring farms should be possible.
Lisäksi 3 km:n säteellä lopettamisen menetelmä herätti jo tuolloin keskustelua komission pysyvässä eläinlääkintäkomiteassa.
Moreover, the 3 km cull was discussed at the time by the Commission's Standing Veterinary Committee.
Menetelmän ei kuitenkaan katsottu rikkovan EU-lainsäädäntöä.
No objections were made within the Standing Committee on the grounds that this measure contravened EU law.
Kriisin aikana ja sen jälkeen käytiin katkerin äänenpainoin keskustelua siitä, olisiko hallituksen pitänyt turvautua eläinten lopettamisen ja etenkin 24/48 tunnin lopetusmenetelmän asemesta hätärokotuksiin.
A bitter public debate took place during and after the crisis on the question of whether the government should have ordered emergency vaccinations instead of the exclusive culling strategy, and in particular the 24/48 hours contiguous culls.
Rokotuskysymys oli varmasti erityisen kiperä, kun otetaan huomioon tapettujen eläinten loputon määrä ja ruhojen hävittämisestä aiheutuvat valtaisat ongelmat sekä näiden seikkojen väestöön kohdistama rasitus.
The issue of vaccination was inevitably an acute one, given the vast numbers of slaughtered animals and immense problems encountered in disposing of carcasses, and the ensuing impact on the people affected.
Hallituksen korkein tieteellinen neuvonantaja ja korkein eläinlääkintävirkamies suosittelivat yhtenä vaihtoehtona nautojen rokottamista Cumbriassa maaliskuun lopusta / huhtikuun alusta 2001 lähtien, mikäli tietyt edellytykset, kuten maanviljelijöiden tukeminen, täytettäisiin.
In Cumbria, from the end of March/beginning of April 2001, vaccinating cattle was an option recommended by the Chief Scientific Adviser to the government and the Chief Veterinary Officer on condition that certain criteria were complied with, including that of support from farmers.
Itse asiassa komissio myönsi 30. maaliskuuta 2001 Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen pyynnöstä luvan eläinten rokottamiseen.
The European Commission in fact authorised vaccinations on 30 March 2001 at the British Government's request.
Tämä ei kuitenkaan yllättäen johtanut mihinkään toimenpiteisiin, vaikka hallitus ilmoitti vielä 18. huhtikuuta 2001, että rokotuksia harkittaisiin.
Surprisingly, no action was taken in response, even though the government stated on 18 April 2001 that vaccination was still being considered.
On epäselvää, millä tavoin hallitus muodosti mielipiteensä luvan myöntämisen jälkeen.
It is unclear how the government's views took shape after authorisation was issued.
Hallitus ei lopulta pitänyt hätärokotuksia toteuttamiskelpoisina, koska kansallinen National Farmers Union -maataloustuottajajärjestö ja elintarvikekauppa eivät tukeneet sitä (huolena oli, että rokotetuista eläimistä saatuja tuotteita ei olisi voitu markkinoida ja joidenkin viljelijöiden vastarinta rokotuksia kohtaan johtui ilmeisesti erheellisestä käsityksestä, että EU:n lainsäädännön mukaan mahdollisesta rokotettujen eläinten arvon alenemisesta ei saisi maksaa korvauksia).
In the end the government did not consider the emergency vaccination option practicable, because it did not enjoy sufficient support from the National Farmers’ Union or the food trade (apart from the concern that it would be impossible to market products from vaccinated animals, some farmers’ opposition to vaccinations was evidently due to the mistaken belief that EU law prohibited the payment of compensation for the possible loss of value of vaccinated animals).