natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Komission ehdotuksessa annetaan tiukasti rajatulle osalle kansalaisia ja tietyille ympäristöjärjestöille oikeus käynnistää hallinnollinen ns. ympäristömenettely, joka käydään tuomioistuimessa tai muussa riippumattomassa elimessä.
The Commission's proposal gives a limited section of the public and certain environmental organisations the right to initiate 'environmental proceedings' through administrative procedure or before a judicial authority or other independent body.
Tärkeimpien tarkistusten perusteet
Explanations for principal amendments
Valiokunta selkeyttää 1 artiklaa aiheen ja soveltamisalan suhteen, eli direktiivillä luodaan vain vähimmäispuitteet ja jäsenvaltiot voivat vapaasti myöntää laajempia oikeuksia.
The Committee clarifies in Article 1 on the subject matter and scope that the directive establishes only a minimum framework and that Member States are free to grant broader access.
Siitä puuttuu tärkeä osa siitä viranomaisen määritelmästä, joka sisältyy yleissopimukseen viranomaisten valvonnassa julkisia velvollisuuksia tai toimia hoitavista elimistä (yleissopimuksen 2 artiklan 2 kohta).
The definition of "public authority" in the Commission proposal omits an important part of the definition of "public authority" in Article 2(2) of the Convention, which deals with bodies having public responsibilities or functions under the control of "public authority".
Lisäys on tarpeen, koska perinteisesti julkisia tehtäviä on yksityistetty yhä useammin.
This addition is necessary to respond to the increasing privatisation of traditionally public functions.
Valiokunta laajentaa "oikeutetun yksikön" määritelmää sisällyttämällä siihen yhteenliittymät, järjestöt tai ryhmät, jotka tiettynä ajankohtana joutuvat suojelemaan lähiympäristöään.
The Committee widens the definition of "qualified entity" by including as well associations, organisations or groups which, at a given moment, are involved in a specific situation requiring protection of the environment in which it is located.
Komission ehdotuksessa "ympäristömenettelyjen" määrittelemiseksi 2 artiklassa rikosasioita koskevat menettelyt suljettaisiin direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.
The Commission's proposal for a definition in Article 2 of " environmental proceedings " would exclude criminal proceedings from the scope of application of the Directive.
Århusin yleissopimuksessa tällaista erottelua ei ole.
The Århus Convention does not make such a distinction.
Valiokunta ei pidä perusteltuna, että rikosasioita koskevat menettelyt jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, jotta ympäristöjärjestöillä olisi kansallisen lainsäädännön mukaan oikeus ympäristöön liittyvien rikosasioita koskevien menettelyjen vireillepanoon tai muutoksenhakuun.
As the Committee does not consider it justified to exclude criminal proceeding from the scope of the Directive were citizens and environmental organisations have the possibility under national law to institute, or intervene in, criminal proceedings relating to the environment, the report proposes to delete said limitation.
Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 3 kohdassa määrätään mahdollisuudesta hallinnolliseen menettelyyn tai tuomioistuinmenettelyyn sellaisten yksityishenkilöiden tai viranomaisten toimien tai laiminlyöntien osalta, jotka ovat ristiriidassa ympäristölainsäädännön määräysten kanssa.
Article 9(3) of the Århus Convention provides for access to administrative or judicial proceedings against acts and omissions by private persons as well as by public authorities that contravene environmental law.
Komissio on ehdottanut toissijaisuusperiaatteen nojalla direktiivin rajoittamista siten, että hallinnollista menettelyä tai tuomioistuinmenettelyä koskevia täsmentäviä sääntöjä on laadittu ainoastaan viranomaisten toimia ja laiminlyöntejä varten.
The Commission has proposed on the grounds of subsidiarity to limit the Directive in setting out in more detail only the rules concerning judicial and administrative review proceedings to challenge acts and omissions by public authorities.
Valiokunnan mielestä Århusin yleissopimuksen velvoittamia jäsenvaltioita on vähintään muistutettava siitä, että yksityishenkilöiden toimia ja laiminlyöntejä koskevien käytänteiden on noudatettava Århusin yleissopimuksen tavoitteita.
As a minimum the Committee thinks it is necessary to remind the Member States, which are bound by the Århus Convention, that the modalities adopted as concerns acts and omissions by private persons must meet the objectives of the Århus Convention.
Lisäksi valiokunta haluaan lisätä mahdollisuuden väliaikaisia toimenpiteitä ja turvaamistoimenpiteitä koskeviin menettelyihin.
Furthermore, the Committee wants to include access to proceedings for interim and injunctive relief.
Näiden direktiivin ja yleissopimuksen tavoitteiden valossa on ilmeistä, että kaikkia sellaisia muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden rajoittamista koskevia vaatimuksia, joita yleissopimuksessa ei nimenomaisesti edellytetä, olisi tulkittava rajoitetusti.
In light of the objectives of the Directive and the Convention it is obvious that any criteria restricting access to justice, which are not explicitly required by the Convention, should be given a restrictive interpretation.
Jos mahdollisuus asiavaltuuteen rajoitettaisiin vain tapauksiin, joissa oikeus olisi seurausta menettelytapaoikeuden yleisistä periaatteista, mahdollisuuksia tämän direktiivin tavoitteiden saavuttamiseen voitaisiin pitää kyseenalaisena.
If the right to standing were to be limited to cases were standing would follow already from general principles of procedural law, one might ask whether the objectives of the Directive could be achieved.
Sisäistä uudelleen tarkastelua koskevasta artiklasta valiokunta huomauttaa, että sisäinen tarkastelu on vain ympäristömenettelyä täydentävä väline eikä ennakkoehto.
For the article on internal review the Committee points out that internal review has to be seen as a complementary instrument to access to environmental proceedings and should not be a precondition.
Jos kyseessä olisi pakollinen vaihe, seurauksena saattaisi olla tarpeettomia ja vahingollisia viivytyksiä.
If it were a obligatory step it might in some circumstances result in unnecessary and harmful delays.
Oikeutettujen yksiköiden tunnustamismenettelyjen suhteen valiokunta korostaa pitävänsä parempana sitä, että asiavaltuudet tutkitaan ympäristömenettelyn aikana tai sen puitteissa kuin että ne tutkitaan erikseen.
As regards the recognition procedures for qualified entities the Committee underlines its preference for an examination of the legal standing during or in connection with an environmental proceeding, rather than a separate advance recognition.
Artiklaan ympäristömenettelyjä koskevista vaatimuksista on tehty tarkistus, jolla sisällytetään yleissopimuksen määräykset oikeudenmukaisesta menettelystä sekä riittävistä ja tehokkaista korjaustoimista.
In the article concerning requirements for environmental proceedings an amendment is made to incorporate the Convention's provisions requiring fair proceedings as well as adequate and effective remedies.
Liiallisten kustannusten pelko muodostaa tärkeän esteen kansalaisten tehokkaalle muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeudelle.
The fear of excessive costs constitutes a key obstacle to citizens' effective access to justice.
Valiokunta pyrkii varmistamaan, että kansalaisilla ja heidän järjestöillään on mahdollisimman aikaisessa vaiheessa tiedossa menettelyjen oletetut kustannukset.
The Committee seeks to ensure that citizens and their organisations would be informed as early as possible of the expected cost of such proceedings.
Missään tapauksessa menettelyä koskevaa pyyntöä ei tulisi hylätä sen vuoksi, että sen esittäjällä ei ole riittäviä taloudellisia varoja.
Under no circumstances should a request for access to justice be refused because the applicant has insufficient financial means.
Sen varmistamiseksi, ettei muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta jätetä käyttämättä menettelyjä ja määräaikoja koskevan tiedonpuutteen vuoksi, mietinnössä ehdotetaan täsmällisiä määräyksiä asiaa koskevan riittävän tiedon tarjoamisvelvollisuudesta.
In order to ensure that the right to access to justice is not lost because of lack of knowledge about procedures and deadlines the report suggests including specific provisions on the obligation to provide adequate information in this respect.
10.maaliskuuta 2004 KANSALAISVAPAUKSIEN JA -OIKEUKSIEN SEKÄ OIKEUS- JA SISÄASIOIDEN VALIOKUNNAN LAUSUNTO
10 March 2004 OPINION OF THE COMMITTEE ON CITIZENS' FREEDOMS AND RIGHTS, JUSTICE AND HOME AFFAIRS
Valmistelija: Hartmut Nassauer
Draftsman: Hartmut Nassauer
Kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta nimitti kokouksessaan 5. marraskuuta 2003 valmistelijaksi Hartmut Nassauerin.
The Committee on Citizens' Freedoms and Rights, Justice and Home Affairs appointed Hartmut Nassauer draftsman at its meeting of 5 November 2003.
Valiokunta käsitteli lausuntoluonnosta kokouksissaan 9. helmikuuta ja 9. maaliskuuta 2004.
It considered the draft opinion at its meetings of 9 February and 9 March 2004.
Viimeksi mainitussa kokouksessa se hyväksyi jäljempänä esitetyt tarkistukset äänin 35 puolesta, 5 vastaan ja 0 tyhjää.
At the latter meeting it adopted the following amendments by 35 votes to 5, with no abstentions.
Äänestyksessä olivat läsnä seuraavat jäsenet: Jorge Salvador Hernández Mollar (puheenjohtaja), Robert J.E. Evans (varapuheenjohtaja), Johanna L.A. Boogerd-Quaak (varapuheenjohtaja), Giacomo Santini (varapuheenjohtaja), Hartmut Nassauer (valmistelija), Alima Boumediene-Thiery, Marco Cappato, Massimo Carraro (Sérgio Sousa Pinton puolesta työjärjestyksen 153 artiklan 2 kohdan mukaisesti), Michael Cashman, Charlotte Cederschiöld, Ozan Ceyhun, Carlos Coelho, Thierry Cornillet, Gérard M.J. Deprez, Giovanni Claudio Fava (Margot Keßlerin puolesta työjärjestyksen 153 artiklan 2 kohdan mukaisesti), Giuseppe Di Lello Finuoli, Marie-Thérèse Hermange, Timothy Kirkhope, Eva Klamt, Jean Lambert, Kurt Lechner, Joaquim Miranda (Adeline Hazanin puolesta työjärjestyksen 153 artiklan 2 kohdan mukaisesti), Pasqualina Napoletano (Walter Veltroniin puolesta työjärjestyksen 153 artiklan 2 kohdan mukaisesti), Bill Newton Dunn, Marcelino Oreja Arburúa, Elena Ornella Paciotti, Paolo Pastorelli, Bernd Posselt, Martine Roure, Gerhard Schmid, Olle Schmidt, Ingo Schmitt, Ole Sørensen, Patsy Sörensen, The Earl of Stockton, Joke Swiebel, Anna Terrón i Cusí, Elena Valenciano Martínez-Orozco (Martin Schulzin puolesta työjärjestyksen 153 artiklan 2 kohdan mukaisesti), Gianni Vattimo ja Christian Ulrik von Boetticher.
The following were present for the vote: Jorge Salvador Hernández Mollar (chairman), Robert J.E. Evans (vice-chairman), Johanna L.A. Boogerd-Quaak (vice-chairwoman) Giacomo Santini (vice-chairman), Hartmut Nassauer (draftsman), Alima Boumediene-Thiery, Marco Cappato, Massimo Carraro (for Sérgio Sousa Pinto pursuant to Rule 153.2), Michael Cashman, Charlotte Cederschiöld, Ozan Ceyhun, Carlos Coelho, Thierry Cornillet, Gérard M.J. Deprez, Giovanni Claudio Fava (for Margot Keßler pursuant to Rule 153.2), Giuseppe Di Lello Finuoli, Marie-Thérèse Hermange, Timothy Kirkhope, Eva Klamt, Jean Lambert, Kurt Lechner, Joaquim Miranda (for Adeline Hazan pursuant to Rule 153.2), Pasqualina Napoletano (for Walter Veltroni pursuant to Rule 153.2), Bill Newton Dunn, Marcelino Oreja Arburúa, Elena Ornella Paciotti, Paolo Pastorelli, Bernd Posselt, Martine Roure, Gerhard Schmid, Olle Schmidt, Ingo Schmitt, Ole Sørensen, Patsy Sörensen, The Earl of Stockton, Joke Swiebel, Anna Terrón i Cusí, Elena Valenciano Martínez-Orozco (for Martin Schulz pursuant to Rule 153.2), Gianni Vattimo, Christian Ulrik von Boetticher.
Muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan direktiiviehdotuksen tavoitteena on edistää tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ympäristöasioissa koskevan YK:n yleissopimuksen (jäljempänä "Århusin yleissopimus") täytäntöönpanoa.
The proposal for a directive on access to justice in environmental matters is designed to contribute to the implementation of the UN Convention on Access to Information, Public Participation in Decision-Making and Access to Justice in Environmental Matters (hereinafter referred to as the 'Århus Convention').
Lisäksi sillä on tarkoitus korjata joitakin ympäristölainsäädännön soveltamisen valvonnassa esiintyviä puutteita.
It is also designed to remedy some shortcomings in the monitoring of the application of environmental legislation.
Århusin yleissopimuksella yleisölle myönnetään oikeus saada ympäristöä koskevaa tietoa ja oikeus osallistua päätöksentekoon sekä taataan muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeus ympäristöasioissa.
The Århus Convention guarantees public access to environmental information, participation in decision-making processes and access to justice in environmental matters.
Sopimuksen täytäntöön panemiseksi on jo annettu kaksi direktiiviä: ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta 28 päivänä tammikuuta 2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/4/EY sekä yleisön osallistumisesta tiettyjen ympäristöä koskevien suunnitelmien ja ohjelmien laatimiseen 26 päivänä toukokuuta 2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/35/EY.
With a view to its implementation, two directives have already been adopted: Directive 2003/4/EC of the European Parliament and of the Council of 28 January 2003 on public access to environmental information and Directive 2003/35/EC of the European Parliament and of the Council of 26 May 2003 on providing for public participation in respect of the drawing up of certain plans and programmes relating to the environment.
Komission mukaan ympäristölainsäädännön täytäntöönpanossa esiintyvät puutteet johtuvat muun muassa siitä, että toisin kuin muilla yhteisön lainsäädännön aloilla yksityisellä sektorilla ei ole taloudellista intressiä valvoa ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoa.
The Commission claims that, in contrast to other areas of Community law, shortcomings in the enforcement of environmental legislation result, inter alia, from the lack of a financial private interest therein.
Sisämarkkinoilla on sen sijaan yritysten taloudellisen edun mukaista luoda kaikille lähes samanlaiset kilpailuolosuhteet.
In the internal market, by contrast, it is in the financial interest of undertakings to be subject to virtually uniform conditions of competition.
Se antaa talouden toimijoille aiheen vaatia voimassa olevan lainsäädännön asianmukaista täytäntöönpanoa.
That prompts economic operators to demand the correct application of current legislation.
Ympäristönsuojelun alalla tällaisten etujen puuttumisella ei kuitenkaan ole yleensä tarvittavaa poliittista merkitystä.
By contrast, because of the lack of such interests, the requisite political importance is frequently not attached to environmental protection.
Ensisijaisesti ympäristölainsäädännön täytäntöönpanosta vastaavilta viranomaisilta puuttuu usein resurssit tehtäviensä hoitamiseksi riittävällä tavalla.
The authorities principally responsible for the enforcement of environmental legislation frequently lack the resources required for them to fulfil their task adequately.
Ympäristölainsäädännön täytäntöönpanossa esiintyvät puutteet johtuvat myös siitä, että asiavaltuus rajoittuu henkilöihin, joita ympäristölainsäädännön rikkominen suoranaisesti koskee.
Finally, the poor level of enforcement of environmental legislation is frequently a consequence of the fact that legal standing is limited to persons who are directly affected by the infringement.
Komissio pyrkii parantamaan ympäristölainsäädännön täytäntöönpanoa antamalla ympäristöjärjestöille oikeuden panna vireille hallinto- tai tuomioistuinmenettelyjä ympäristöasioissa.
The Commission is therefore trying to improve the enforcement of environmental legislation by granting to representative environmental protection associations the opportunity of initiating administrative or judicial proceedings concerning environmental matters.
Tämän vähimmäistavoitteen avulla direktiivillä pyritään luomaan muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta ja oikeutta panna vireille hallintomenettelyitä ympäristöasioissa koskevat minimivaatimukset.
By establishing that objective, the directive aims to lay down a minimum standard for access to justice and administrative procedures concerning environmental matters.
Seuraavassa esitetään huomioita yksittäisistä säännöksistä:
The individual provisions prompt the following remarks:
Direktiivin 4 ja 5 artiklassa esitetään yksityiskohtaisesti, kuinka jäsenvaltioiden on järjestettävä oikeus edellä mainittuihin menettelyihin.
Articles 4 and 5 spell out how the Member States must structure access to those procedures.
Yleisöön kuuluvien asiavaltuuden osalta 4 artiklassa esitetään vaihtoehtoina, että asia koskee riittävästi henkilöiden etua tai he väittävät oikeuksiensa heikentyvän, jos hallintolainkäyttöä koskevassa säännöstössä niin edellytetään.
With that in mind, with regard to legal standing, Article 4 lays down either a sufficient interest or, where the relevant Member State's administrative procedural law so requires, the maintenance of an impairment of a right.
Århusin yleissopimuksen mukaisesti direktiivillä ei siis luoda nk. yleistä asiavaltuutta.
Accordingly, in line with the Århus Convention, the directive does not allow an 'actio popularis' .
Yleisestä asiavaltuudesta on kyse silloin, kun kuka tahansa voi nostaa kanteen, oikeuksien loukkaamisen yhteydessä, vaikka juuri hänen omia oikeuksiaan ei olisi loukattu.
An 'actio popularis' gives an individual person the right to bring an action in the event of a breach of the law without the personal rights of that person necessarily having been impaired.
Direktiiviehdotuksessa annetaan kanteen nostamiseen oikeuttavien edellytysten määrittely kansallisen lainsäädännön tehtäväksi.
The directive properly leaves it to national law to lay down the criteria for the bringing of an action.
Sen sijaan direktiivin 5 artiklassa laajennetaan edellä kuvattua rajoitusta.
However, Article 5 of the directive goes beyond the restriction set out above.
Siinä myönnetään niin kutsutuille "oikeutetuille yksiköille" yleinen asiavaltuus, jolloin ei edellytetä, että asia koskee riittävästi niiden etua tai että niiden on väitettävä oikeuksiensa heikentyvän.
It grants to what it calls 'qualified entities' general legal standing which is not subject to the requirement of sufficient interest or an infringement of the law.
Århusin yleissopimuksessa ei mainita tällaista komission esittämää kannetta, jonka järjestöt voivat nostaa, mikä mainitaan myös 5 artiklan perusteluissa.
The class action proposed by the Commission is not covered by the Århus Convention, as the Commission admits in the individual justification to Article 5.
Århusin yleissopimuksen mukaan oikeutettujen yksiköiden asiavaltuus kuuluu kansallisen lainsäädännön piiriin (vrt. Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 2 kohta).
Article 9(2) of the Århus Convention confers on national law the right to determine the legal standing of qualified entities.
Tällä asiavaltuuden laajentamisella, jota Århusin yleissopimus ei edellytä, on kauaskantoisia seurauksia.
This extension - not required by the Århus Convention - of legal standing has extremely far-reaching implications.
Ensiksi on todettava, että Euroopan yhteisöllä ei ole – yhteisöjen tuomioistuimen menettelyjä lukuun ottamatta – tuomioistuinmenettelyjen ratkaisemista koskevaa toimivaltaa.
Firstly, we must bear in mind that, apart from proceedings before the European Court of Justice, the European Community has no powers relating to the settlement of legal proceedings.
Kansallisen lainsäädännön laatiminen kuuluu edelleen jäsenvaltioille.
The framing of domestic legislation has remained the province of the Member States.
Tämä on seurausta toimielinten menettelyjä koskevan autonomian periaatteesta ja johtaa siihen, että tuomioistuinmenettelyjen ratkaisut eivät voi perustua EY:n perustamissopimuksen 175 artiklan 1 kohtaan.
That follows from the principle of the autonomy of institutional proceedings and culminates in the finding that settlements via legal proceedings may under no circumstances be based on Article 175(1) of the EC Treaty.
Lisäksi EY:n perustamissopimuksen 175 artiklan 4 kohdassa todetaan selvästi, että jäsenvaltiot huolehtivat ympäristöpolitiikan täytäntöönpanosta.
What is more, Article 175(4) of the EC Treaty lays down explicitly that the Member States are responsible for implementing environmental policy.
Näin ollen ympäristölainsäädännön täytäntöönpano kuuluu nimenomaisesti jäsenvaltioille.
Accordingly, responsibility for enforcing environmental legislation is entrusted expressly to the Member States.
Sen vuoksi direktiivin 5 artiklalla voidaan säädellä oikeutettujen yksikköjen asiavaltuutta vain jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti.
As a result, the legal standing of qualified entities enshrined in Article 5 may be invoked only where national legislation so allows.
Se tarkoittaa, että Århusin yleissopimuksen 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti oikeuksien heikentyminen on osoitettava, mikäli jäsenvaltion hallintolainkäyttöä koskevassa säännöstössä niin edellytetään.
That means that, pursuant to Article 9(2) of the Århus Convention, the maintenance of impairment of a right is required, in so far as the national administrative law lays this down as a precondition.
Direktiiviehdotuksen 6 artiklassa tarkoitettu vaatimus ei ole yhteensopiva tämän jäsenvaltioilla olevan valinnan mahdollisuuden kanssa.
The statutory obligation laid down in Article 6 of the draft directive is incompatible with this provision, which leaves any decision to the discretion of the Member States.
Vaatimuksen mukaan jäsenvaltioilla olisi velvollisuus käynnistää poikkeuksitta kaikissa ympäristöasioissa vastustamismenettely.
It would imply that the Member States would have to initiate appeal proceedings in absolutely every case involving the environment.
Tällaisen velvoitteen tekee mahdottomaksi sekin, että yhteisöllä ei ole lainsäädäntövaltaa menettelyä koskevissa asioissa.
The imposition of such an obligation is impossible, since the Community has no powers to legislate on procedural matters.
Lisäksi direktiiviehdotuksella annetaan niille tahoille, joilla on asiavaltuus, mahdollisuus puolustaa oikeuksiaan rajoituksetta tavanomaisen kanteen avulla, mihin kuuluu myös mahdollisuus muutoksenhakuun.
What is more, the draft directive entitles applicants to invoke their rights without restriction in an ordinary action which also includes the possibility of an appeal being submitted.
Sen lisäksi tuleva alustava hallintomenettely pidentäisi menettelyjä tarpeettomasti ja kohtuuttomasti.
An additional preliminary administrative procedure would extend the length of the process in a manner both unnecessary and inappropriate.
(6) Olisi myös annettava säännökset toimista ja laiminlyönneistä, jotka saatetaan uudelleentarkasteluelimissä uudelleen tutkittaviksi.
(6) Provision should likewise be made concerning acts and omissions to be challenged in review bodies.
Hallinnolliset toimet olisi saatettava uudelleen tutkittaviksi, jos niillä on oikeudellisesti sitova ja ulkoinen vaikutus ja jos ne eivät ole tuomio- tai lainsäädäntövallan käyttäjinä toimivien elinten tai laitosten toteuttamia.
Administrative acts should be subject to review where they have legally binding and external effect as long as those acts are not adopted by bodies or institutions acting in a legislative or judicial capacity.
Laiminlyöntien olisi vastaavasti kuuluttava säännösten soveltamisalaan, jos niissä on kyse ympäristölainsäädännössä asetetusta toimintavelvoitteesta.
In the same way, omissions should be covered where there is an obligation to act under environmental law.
Tarkistus on seurausta 6 artiklan poistamisesta.
This amendment is required by the deletion of Article 6 of the proposal for a directive.