natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Jäsenvaltioiden pitäisi ”suojella asiaankuuluvalla tavalla kalastajien ja muiden kalatalouden työntekijöiden oikeuksia, etenkin niiden ihmisten oikeuksia, jotka harjoittavat kalastusta elinkeinonaan, harjoittavat perinteistä kalastusta tai pienimuotoista kalastusta, niin että heidän elinolosuhteensa olisivat vakaat ja oikeudenmukaiset ja että tarvittaessa perinteistä kalastusta harjoittavat kalastajat olisivat etuoikeutettuja kalastamaan maan aluevesillä.”
Article 6.18 recognises ‘the important contributions of artisanal and small- scale fisheries to employment, income and food security, States should appropriately protect the rights of fishers and fishworkers, particularly those engaged in subsistence, small-scale and artisanal fisheries, to a secure and just livelihood, as well as preferential access, where appropriate, to traditional fishing grounds and resources in the waters under their national jurisdiction’.
Komission tiedonannossa tunnustetaan selkeästi, että EU:n ja kehitysmaiden välisten kalastussuhteiden on perustuttava näihin periaatteisiin.
The Commission communication explicitly recognises that EU-developing country fisheries relations must be based on these principles.
On kuitenkin tunnustettava, että EU on tällä hetkellä kaukana periaatteiden noudattamisesta.
It must nevertheless be admitted that at present the EU is a long way from applying these principles.
Joidenkin kalastussopimusten (Mauritania) puitteissa yhteisö neuvottelee etenkin Euroopan unionin laivanvarustajien vaatimuksiin perustuen ottamatta huomioon kyseisten vaatimusten seurauksia kalakantoihin ja paikallisiin kalatalouksiin.
In the context of some fisheries agreements (Mauritania), for example, the Community has negotiated a form of access based essentially on the demands of EU ship‑owners rather than on any consideration of the impact of these demands on local stocks and fisheries.
Tämä voi johtaa kilpailutilanteeseen, josta ensimmäiseksi kärsivät rannikkoyhteisöt.
This could lead to a form of competition of which the first victims would be the coastal communities.
Toisaalta eurooppalaisia aluksia siirretään kalastussopimusten ulkopuolella väliaikaisesti tai pysyvästi kolmansien maiden alueelle.
Also, independently of fisheries agreements, European vessels are transferred , temporarily or permanently, to third countries.
Alusten siirtyessä kolmannen maan lipun alaisuuteen ne pyyhkiytyvät pois eurooppalaisesta rekisteristä, jolloin voidaan "keinotekoisesti" vähentää eurooppalaisten alusten harjoittamaa liikakalastusta.
Since these vessels then take the flag of a third country, they can be removed from the European register, thus artificially reducing the European fleets’ fishing overcapacity.
Jotkut näistä "sopimusten ulkopuolisista" siirroista kolmannen maan aluevesille toteutetaan, vaikka Euroopan unionin ja kyseisen maan välillä olisi olemassa kahdenvälinen kalastussopimus.
Some of these transfers take place within the waters of a third country which at the same time has a bilateral fisheries agreement with the EU.
Alusten siirtojen vaikutukset rannikkoyhteisöjen luonnonvaroihin ja toimintoihin ovat myös merkittävät.
The impact of such transfers on the resources and activities of coastal communities is very significant, and should be recognised and taken into account when fisheries relations between the EU and the developing countries are being discussed.
Ne pitäisi tunnustaa ja ottaa huomioon neuvoteltaessa EU:n ja kehitysmaiden välisistä kalastussuhteista.
Transfers of Community fishing vessels to countries offering flags of convenience .
Huolta herättää myös yhteisön kalastusalusten siirtyminen mukavuuslippujen alaisuuteen .
(FOC) are also a cause for concern.
Mukavuuslipun alla purjehtivat alukset rikkovat avomerikalastusta koskevaa lainsäädäntöä ja harjoittavat lisäksi säännöllisesti salakalastusta kehitysmaiden vesillä vieden samalla kyseisille maille elintärkeitä työpaikkoja ja tuloja.
Vessels flying flags of convenience not only violate the law governing fishing on the high seas, but regularly engage in ‘poaching’ or unlawful fishing in the waters of developing countries, depriving these countries in so doing of vital employment and revenue opportunities.
Mukavuuslippuvaltiot eivät ole uhka ainoastaan merien luonnonvaroille ja ympäristölle vaan niistä koituu myös inhimillisiä kustannuksia.
Flags of convenience not only pose a threat to aquatic resources and the marine environment, they also have a human cost.
Lontoossa sijaitseva kansainvälinen kuljetustyöläisten liitto (ITF) on raportoinut lukuisista mukavuuslipun alla purjehtiviin kalastusaluksiin liittyvistä ongelmista, kuten miehistön huonosta kohtelusta, huonosta palkasta ja erittäin vaarallisista työskentelyolosuhteista.
The London-based International Transport Workers Federation (ITF) reports numerous problems linked to fishing by vessels flying FOCs, including bad treatment of crews, starvation wages and extremely dangerous working conditions.
Yhteisön ja kehitysmaiden on pantava täytäntöön FAO:n hyväksymä luvatonta, tilastoimatonta ja säännöstelemätöntä kalastusta koskeva kansainvälinen toimintasuunnitelma, jonka tietyissä määräyksissä tarjotaan kehitysmaille tarpeellisia keinoja kyseisen ilmiön torjumiseen.
The FAO’s International Action Plan against illegal, unregulated and unreported fishing must be implemented by the Community and the developing countries - the Action Plan stipulates inter alia that the funds required to do this are to be supplied to the developing countries.
Maailmanlaajuisesti arviolta kolmasosa pyydetyistä kaloista jalostetaan jauheeksi tai kalaöljyksi.
At a global level, approximately one third of fish caught are converted into fish meal and oil.
Osa edellä mainittuihin tuotteisiin tarvittavista kaloista pyydetään yhteisön vesillä, mutta suurin osa tuotteista tuodaan kuitenkin maista kuten Chilestä tai Perusta.
Although some of the fish made into these products are caught in Community waters, most of them come from countries like Chile and Peru.
Kyseisten kalatuotteiden vienti muodostaa tärkeän tulonlähteen näille maille, mutta niiden kalavarat ovat välttämättömiä myös ekologisen eheyden turvaamiseksi (merinisäkkäät, linnut, kalat).
Exports of these products represent a major source of revenue for these countries, but the resources fished are also essential to ensuring environmental balance (marine mammals, birds, fish).
Lisäksi kalavarat ovat usein välttämättömiä myös paikallisen väestön elintarviketurvalle.
In addition, they are also often needed for the food security of the local population.
On huomattava, että yhteisön alueella tuotettujen jauheiden ja öljyjen huomattava dioksiinipitoisuus voi johtaa kalatuotteiden tuonnin lisäämiseen tuontituotteiden vähäisemmän dioksiinipitoisuuden vuoksi.
The high level of dioxins in the meal and oil produced in the Community may lead to a rise in imports of these products, since these are less contaminated.
Vesille pääsyä ja kalavarojen hoitoa koskevia ehdotettuja seuraavia toimintaehdotuksia tulee edistää: kalavarojen tilaa koskevan tiedon lisääminen; kalastusoikeuksien hallinnoinnin parantaminen; eri kalastusmenetelmien vertailu kalastuksen aiheuttaman paineen mahdollisen vähentämisen kannalta; saalisvalikoivuuden parantaminen ja/tai pyyntiaikoihin tai -alueisiin liittyvät rajoitukset.
The measures proposed in the development area relating to resource access and management are to be encouraged: improving knowledge of the state of resources; improving management of access rights, arbitration between different fishing methods and a possible reduction of fishing pressure; improving catch selectivity and/or a temporal or spatial limitation of fishing activities.
Komission ilmaisema Vihreä kirja, kansainväliset asiat, luku kehitysyhteistyöhön osallistumisesta. ajatus siitä, että yhteisö tukee edellä mainitun kaltaisia toimia "vaihtokauppana yhteisön alusten kalastusoikeuksille” aiheuttaa erityistä huolta.
Nonetheless, one feels intense concern when the Commission proposes In the Green Paper, international dimension, chapter on cooperation and development. that measures of this kind should be supported by the Community ‘in exchange for fishing rights for Community vessels’ .
Ei ole sopivaa edellyttää kyseisen tuen saamiseksi kalastuksen sallimista kalavaroista, joita hyödynnetään jo täysimääräisesti paikallisesti kuten tapahtuu pohjakalalajien kalastuksen osalta Mauritanian ja Senegalin kanssa tehtyjen sopimusten puitteissa.
It is not at all desirable for this support to be made conditional upon the granting of rights to fish resources which are already being fully exploited locally, as in the case of access to demersal species in the agreements with Mauritania and Senegal.
Tämä on räikeästi vastoin vastuullista kalataloutta koskevaa toimintaohjetta, jossa edellytetään pienimuotoista kalastusta harjoittavien oikeuksien asettamista etusijalle.
This is in flagrant contravention of the Code of Conduct for Responsible Fisheries, which stipulates that priority access rights should be granted for small-scale fishing.
Taloudelliset näkökohdat
Financial aspects
Kehittämistuen osalta komissio ehdottaa, että on "yksilöitävä ja arvioita selkeästi toimet, joita yhteisön olisi toteutettava kehitysyhteistyöpolitiikassaan ja yhteisessä kalastuspolitiikassaan.
As regards development aid, the Commission proposes identifying and evaluating ‘ which interventions should be carried out as part of development cooperation and those undertaken as part of its Common Fisheries Policy. […] The choice of particular activities for a given country or region should be dependent on an ex-ante evaluation’ .
Ympäristö- ja sosiaalikustannusten tunnustaminen ja huomioon ottaminen on tärkeä kestävää kehitystä edistävä tekijä.
Recognising and bearing in mind these environmental and social costs is and important aspect of sustainable development.
Kehittämistuki ei ole kuitenkaan läheskään tärkein rahoituskeino.
But the development aid intervention is far from being the most significant in financial terms.
270 miljoonan euron ohjaaminen vuosittain kalastussopimusten korvauksiin on seikka, joka rohkaisee kehitysmaiden hallituksia päästämään eurooppalaiset alukset aluevesilleen, vaikkei pääsyä aluevesille voida perustella köyhyyden vähentämiseen tai kestävään kehitykseen liittyvillä tekijöillä.
Payments of €270 million per annum in financial compensation under the fisheries agreements is a factor which encourages the developing countries to open their waters to European vessels even where this cannot be justified in terms of poverty reduction and sustainable development.
Näiden eri rahoitusjärjestelmien yhdenmukaistaminen kolmansien maiden köyhyyden vähentämiseksi ja kestävän kehityksen edistämiseksi on siis välttämätöntä myös eurooppalaisten julkisten varojen hyvän hallinnoinnin kannalta.
It is essential, therefore, that there should be some coherence between the different instruments in the interests of poverty reduction and sustainable development in the recipient country, as well as from the point of view of good management of European public funds.
Kehitysmaiden vesillä kalastavien eurooppalaisten alusten on mahdollista saada kalastustukea YKP:n puitteissa etenkin nykyaikaistamiseen, alusten siirtämiseen, yhteisyritysten perustamiseen ja kolmansien maiden vesille pääsystä koituviin kustannuksiin jne.
It should also be noted that subsidies are available under the CFP for European vessels fishing the developing countries’ waters, to help pay for modernisation, transfer of vessels, setting up joint companies, cost of access to third-country waters, etc.
Näillä tuilla on merkittäviä seurauksia: niiden myötä eurooppalaisten alusten, joiden kalastuskulut ovat keinotekoisesti vähentyneet, toiminta muuttuu kannattavaksi pyydettyjen kalojen määrän vähäisyydestä huolimatta, mikä voi houkuttaa liikakalastukseen.
These subsidies have a significant impact: they enable European vessels, the cost of running which has been artificially lowered, to be profitable even if the catch volume is insufficient, which can act as an incentive to overfishing.
Se voi johtaa myös epäreiluun kilpailuun Euroopan unionin alusten pyytämien saaliiden ja kehitysmaiden tuen ulkopuolisten alusten pyytämien saaliiden välillä.
In addition, they give rise to unfair competition between the products caught by the EU fleets and the products of the developing countries whose fleets are not subsidised.
Kaupalliset näkökohdat
Commercial aspects
Lähes 60 prosenttia Euroopassa kulutetusta kalasta on peräisin Euroopan ulkopuolisilta vesialueilta, etenkin kehitysmaille kuuluvilta vesialueilta.
Almost 60% of the fish consumed in Europe come from non-European waters, including those of the developing countries.
Tiedonannossa sanotaan, että "kuluttajansuoja on haitta, sillä se voi muodostaa esteen kalakaupalle ja muita kalatalouden ja vesienviljelyn tuotteita koskevalle kaupalle silloin kun hygienia- ja eläinlääkintäolosuhteet ovat heikot."
The Communication says that ‘consumer protection is another concern, which in presence of weak sanitary and veterinary standards may cause obstacles to trade in fish and fishery products’.
Köyhyyden vähentämisen tarkoituksessa (joka käsittää elintarviketurvan parantamisen) ei ole hyvä käsittää termiä "kuluttaja" "eurooppalaisena kuluttajana".
In a context of fighting poverty (which includes promoting food security), use of the term ‘consumer’ to mean ‘European consumer’ is to be avoided.
Kuluttajansuojan tulee käsittää myös kehitysmaan kuluttajan suoja etenkin sen suhteen, mitä tulee kalan saantiin ravinnonlähteenä.
Consumer protection must also include protection of consumers in the developing countries, and one way of doing this is to protect their access to fish as a source of nourishment.
Eurooppalaisen kuluttajan elintarvikehankinta ei saa missään tapauksessa vaarantaa kehitysmaiden elintarviketurvaa.
Supplying European consumers must on no account be allowed to imperil food security in the developing countries.
Kalataloustuotteille asetettujen hygienianormien ja pitkän matkan kuljetuksia koskevien edellytysten yhteensovittaminen voi kuitenkin asettaa kehitysmaiden kaupan ja rannikkoyhteisöt huonompaan asemaan.
The need to bring hygiene standards into line with the conditions required for long-distance transport may put the developing countries’ trade and coastal communities at a disadvantage.
Lisäksi vientimarkkinoiden keskittyminen muutaman yhteisön luvan saaneen toimijan käsiin vähentää kalastajan edellytyksiä neuvotella hinnoista.
In addition, monopolisation of the export market by a few operators who have been granted European licenses lowers fishermen’s capacity to negotiate prices.
Euroopan unioni pyrkii hankkimaan ennen kaikkea jalostamatonta kalaa, jotta arvon lisäys tapahtuisi eurooppalaisissa yrityksissä.
What the EU most wants is unprocessed fish, so that value can be added in European plants.
Arvon lisäys saatetaan toteuttaa sellaisten toimintojen kustannuksella, jotka voitaisiin tehdä myös kehitysmaissa (fileointi, annosten valmistus jne.).
This could work to the disadvantage of any value-adding activities that might be carried out by the developing countries (filleting, ready meals, etc.).
Siten (kalan jalostukseen liittyvän) lisäarvon jakaminen kehitysmaiden ja Euroopan unionin kesken on tärkeä toimenpide.
The distribution of value-adding activities (i.e. fish processing) between the developing countries and the EU is an important concern.
Kalan jalostusteollisuuden (perinteisen tai teollisen) kehittäminen kehitysmaissa paikallisen kulutuksen tai viennin tarpeisiin on elintärkeää paikallisen alan kehitykselle.
The development of a (small-scale or industrial) fish-processing industry in the developing countries, for local consumption or export, is a vital element in the development of local industry.
On tärkeää painottaa ennen kaikkea pyrkimystä ” tukea paikallisen kalatalouden kehittämistä, mukaan luettuina jalostus ja jakeluverkot paikallisen kysynnän tyydyttämiseksi”, joka on nykyään jalostusalan kehittämistoimenpiteitä koskevan listan loppupäässä.
Stress must therefore be placed on support for ‘the development of local fishery industry, including processing and distribution networks for local consumption’ , which is currently at the bottom of the list of development measures proposed for the processing sector.
Alueellinen tarkastelu
Regional approach
"Maa kerrallaan" -menetelmä ei kuitenkaan ota huomioon sitä seikkaa, että usein kalavarat ovat "yhteisiä", eli ne liikkuvat useiden rannikon naapurivaltioiden aluevesillä.
A ‘country-by-country’ approach does not take account of the fact that fish stocks are often ‘shared’, i.e. they travel between the waters of several neighbouring coastal countries.
Euroopan unionin ja kehitysmaiden välisissä kalastussopimuksissa yhteisö neuvottelee esimerkiksi aina yhden maan kanssa kerrallaan.
The fisheries agreements between the EU and the developing countries are always negotiated by the Community with one country at a time.
Kun otetaan huomioon, ettei näiden kalavarojen tilaa usein tunneta hyvin, tämä neuvottelumenetelmä voi johtaa olemassa olevien kalavarojen liikakalastukseen.
But since the state of stocks is often little known this can lead to overfishing.
Suuntaus vahvistuu, kun alueellisella kalastusjärjestöllä, esim. Afrikan länsirannikolla, ei ole riittäviä taloudellisia ja tieteellisiä edellytyksiä toteuttaa kalavarojen kestävää hallintaa (tutkimuksia, valvontaa jne.).
This tendency is further exacerbated when, as on the west African coast, the regional organisation of fisheries does not have adequate financial and scientific resources to lay the foundations for sustainable management of the stocks concerned (research, monitoring, etc.).
Komissio selvittää tiedonannossaan, että "ottaen huomioon kalastukseen liittyvien ongelmien paikallisuus ja Euroopan yhteisön kyky toimia kyseisellä alalla, paikallisen tason toimenpiteiden tulisi olla yhteisön toimissa etusijalla."
The Commission says in its Communication that ‘regional interventions will be a priority for the EC, taking into account the frequently observed regional nature of fisheries problems and the Community's comparative advantage in this field’ .
Kyseinen vaatimus vahvistetaan vihreässä kirjassa, jossa vaaditaan, että tulevaisuudessa YKP:n on "luotava tehokkaat kansainvälisen lainsäädännön puitteet, vahvistettava ja edistettävä alueellisen yhteistyön mekanismeja . "
This statement is reinforced by the Green Paper, which calls, in the context of the future CFP, for effective implementation of the international legal framework, and reinforcement and promotion of regional cooperation mechanisms.
Näitä kehittämistoimia tulee tukea, mutta johdonmukaistamista koskevat ongelmat ovat vaarana näissä toimissa, jotka yhtäältä vahvistavat kehitysmaiden merkitystä paikallisten kalastusjärjestöjen parissa ja toisaalta muuttavat yhteisön ja jäsenvaltioiden suhtautumista niiden tiedostaessa vaikutusvaltansa (ja vaatimustensa huomioon ottamisen etenkin kalastuslupa-asioissa) vähenevän (esim. ICCAT, maakohtaiset kalastussopimukset).
These development measures must be supported, but questions arise concerning the compatibility of these measures, which will increase the influence of the developing countries in regional fishing organisations, and the attitude of the Community and its Member States, which will see their own influence (and the extent to which their wishes are met, particularly in terms of access) diminish correspondingly (e.g. ICCAT, country-by-country fisheries agreement).
14.syyskuuta 2001 KALATALOUSVALIOKUNNAN LAUSUNTO
14 September 2001 OPINION OF THE COMMITTEE ON FISHERIES
Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille kalataloudesta ja köyhyyden vähentämisestä
on the communication from the Commission to the Council and the European Parliament on fisheries and poverty reduction
Valmistelija (*): Daniel Varela Suanzes-Carpegna
Draftsman(*): Daniel Varela Suanzes-Carpegna
Kalatalousvaliokunta nimitti 6. maaliskuuta 2001 pitämässään kokouksessa valmistelijaksi Daniel Varela Suanzes-Carpegnan.
The Committee on Fisheries appointed Daniel Varela Suanzes-Carpegna draftsman at its meeting of 6 March 2001.
Valiokunta käsitteli lausuntoluonnosta 23. huhtikuuta, 11. heinäkuuta ja 12. syyskuuta 2001 pitämissään kokouksissa.
It considered the draft opinion at its meetings of 23 April, 11 July and 12 September 2001.
Viimeisessä kokouksessaan valiokunta hyväksyi tarkistukset äänin 14 puolesta ja 1 vastaan.
At the last meeting it adopted the following conclusions by 14 votes to 1, with no abstentions.
Äänestyksessä olivat läsnä seuraavat jäsenet: Daniel Varela Suanzes-Carpegna (puheenjohtaja ja valmistelija), Rosa Miguélez Ramos (varapuheenjohtaja), Hugues Martin (varapuheenjohtaja), Elspeth Attwooll, Niels Busk, Arlindo Cunha, Nigel Paul Farage, Carmen Fraga Estévez, Ian Stewart Hudghton, Salvador Jové Peres (Mihail Papayannakisin puolesta), Heinz Kindermann, Albert Jan Maat (Brigitte Langenhagenin puolesta), Patricia McKenna, Camilo Nogueira Román, Bernard Poignant, Struan Stevenson (James Nicholsonin puolesta) ja Margie Sudre (Antonio Tajanin puolesta).
The following were present for the vote: Daniel Varela Suanzes-Carpegna, chairman and draftsman; Rosa Miguélez Ramos and Hugues Martin, vice-chairmen, Elspeth Attwooll, Niels Busk, Arlindo Cunha, Nigel Paul Farage, Carmen Fraga Estévez, Ian Stewart Hudghton, Salvador Jové Peres (for Mihail Papayannakis), Heinz Kindermann, Albert Jan Maat (for Brigitte Langenhagen), Patricia McKenna, Camilo Nogueira Román, Bernard Poignant, Struan Stevenson (for James Nicholson) and Margie Sudre (for Antonio Tajani).
Tiedonannossa määritellään suuntaviivat ja tehdään joukko konkreettisia ehdotuksia, joiden avulla hahmotellaan, tarkennetaan ja johdonmukaistetaan Euroopan unionin toimia kyseisissä maissa.
It contains guidelines and a series of specific proposals designed to define EU interventions in those countries and make them more specific and coherent.
I Kalastus ja kalastuksen merkitys köyhyyden poistamisessa maailmasta
I. Fishing and its contribution to the eradication of poverty in the world
Komission asiakirjassa käsitellään kalastuksen tilannetta maailmassa sekä erityisesti kalastuksen vaikutusta kaikkein köyhimpien maiden kehitykseen.
The Commission document describes the situation of fisheries in the world and, in particular, the contribution made by fishing to the development of the least developed countries.
Taloudellinen ja yhteiskunnallinen kehitys
Economic and social development
Euroopan komissio korostaa tiedonannossaan kalastustoiminnan ja yhteisen kalastuspolitiikan merkitystä kehitysmaille, jotka saavat taloudellista ja yhteiskunnallista lisäarvoa prosessin jokaisesta vaiheesta: pyynnistä, myynnistä ja jalostuksesta.
The Commission highlights the importance of fishing and the CFP for developing countries, which obtain added economic and social value at each stage of the process of catching, selling and processing fish.
Komission mukaan kehitysmaissa kalataloudesta riippuvaisia ihmisiä on yhteensä yli 150 miljoonaa, jotka sijoittuvat eri tehtäviin kalastuksessa, saaliin purkamisessa, jalostuksessa, myynnissä sekä alusten rakentamisessa ja huollossa.
According to the Commission, a total of more than 150 million people in developing countries depend on the fisheries sector, which supports jobs in fishing, unloading, processing and distribution, as well as the construction and maintenance of vessels.
Kalastuksen kaupallinen arvo
Commercial value
Komission esittämien tietojen mukaan kalastustuotteet ovat myös merkittävä valuuttatulojen lähde monille kehitysmaille joko oman kaupankäynnin tai kalastussopimusten ansiosta.
According to the Commission data, fish products are a significant source of foreign currency for many developing countries, either through trade or thanks to international fisheries agreements.
Tästä osuudesta lähes 50 prosenttia tapahtuu Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maiden (AKT-maiden) vesialueilla.
Between 50 and 60% of world catches are made in waters under the jurisdiction of third countries, of which around 50% are made in the waters of ACP countries.