natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Äänestyksessä olivat läsnä seuraavat jäsenet: Giuseppe Gargani (puheenjohtaja), Ioannis Koukiadis (varapuheenjohtaja), Bill Miller (varapuheenjohtaja), Carlos Ripoll i Martínez Bedoya (valmistelija), Paolo Bartolozzi, Philip Charles Bradbourn (Bert Doornin puolesta), Janelly Fourtou, Marie-Françoise Garaud, Evelyne Gebhardt, Fiorella Ghilardotti, José María Gil-Robles Gil-Delgado (Mónica Ridruejon puolesta), Gerhard Hager (Alexandre Varautin puolesta), Malcolm Harbour, Heidi Anneli Hautala, The Lord Inglewood, Piia-Noora Kauppi (Joachim Wuermelingin puolesta), Klaus-Heiner Lehne, Manuel Medina Ortega, Elena Ornella Paciotti (Carlos Candalin puolesta), Marianne L.P. Thyssen, Diana Wallis, Matti Wuori (Neil MacCormickin puolesta) ja Stefano Zappalà.
The following were present for the vote: Giuseppe Gargani, chairman; Ioannis Koukiadis and Bill Miller, vice-chairmen; Carlos Ripoll i Martínez Bedoya, draftsman; Paolo Bartolozzi, Philip Charles Bradbourn (for Bert Doorn), Janelly Fourtou, Marie-Françoise Garaud, Evelyne Gebhardt, Fiorella Ghilardotti, José María Gil-Robles Gil-Delgado (for Mónica Ridruejo), Gerhard Hager (for Alexandre Varaut), Malcolm Harbour, Heidi Anneli Hautala, The Lord Inglewood, Piia-Noora Kauppi (for Joachim Wuermeling), Klaus-Heiner Lehne, Manuel Medina Ortega, Elena Ornella Paciotti (for Carlos Candal), Marianne L.P. Thyssen, Diana Wallis, Matti Wuori (for Neil MacCormick) and Stefano Zappalà.
Tarkistus 1 2 artiklan a alakohta
Amendment 1 Article 2(a)
(Tarkistus ei vaikuta suomenkieliseen versioon.)
Not applicable to the English version
11. heinäkuuta 2002 LOPULLINEN A5-0259/2002
11 July 2002 FINAL A5-0259/2002
Eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten standardointi ja järkeistäminen
on standardising and rationalising reports on implementation of directives on the environment
314.374 SISÄLTÖ
314.374 CONTENTS
Parlamentin puhemies ilmoitti istunnossa 17. tammikuuta 2002, että ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnalle oli annettu lupa laatia työjärjestyksen 163 artiklan mukaisesti valiokunta-aloitteinen mietintö eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä.
At the sitting of 17 January 2002 the President of Parliament announced that the Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy had been authorised to draw up an own-initiative report, pursuant to Rule 163 of the Rules of Procedure, on standardising and rationalising reports on implementation of directives on the environment.
Valiokunta käsitteli mietintöluonnosta kokouksissaan 4. kesäkuuta ja 10. heinäkuuta 2002.
It considered the draft report at its meetings of 4 June and 10 July 2002.
Äänestyksessä olivat läsnä seuraavat jäsenet: Mauro Nobilia (puheenjohtajana), Alexander de Roo (varapuheenjohtaja), Anneli Hulthén (varapuheenjohtaja), Caroline F. Jackson (esittelijä), Per-Arne Arvidsson, María del Pilar Ayuso González, Hans Blokland, Philip Bushill-Matthews (John Bowisin puolesta), Anne Ferreira, Francesco Fiori, Karl-Heinz Florenz, José Manuel García-Margallo y Marfil, Robert Goodwill, Françoise Grossetête, Heidi Anneli Hautala (Hiltrud Breyerin puolesta), Marie Anne Isler Béguin, Christa Klaß, Eija-Riitta Anneli Korhola, Bernd Lange, Peter Liese, Torben Lund, Jules Maaten, Minerva Melpomeni Malliori, Jorge Moreira da Silva, Emilia Franziska Müller, Riitta Myller, Giuseppe Nisticò, Ria G.H.C. Oomen-Ruijten, Frédérique Ries, Didier Rod (Patricia McKennan puolesta), Guido Sacconi, Ursula Schleicher (Marialiese Flemmingin puolesta), Inger Schörling, Jonas Sjöstedt, María Sornosa Martínez, Antonios Trakatellis ja Kathleen Van Brempt.
The following were present for the vote: Mauro Nobilia, acting chairman; Alexander de Roo and Anneli Hulthén, vice-chairmen; Caroline F. Jackson, rapporteur; Per-Arne Arvidsson, María del Pilar Ayuso González, Hans Blokland, Philip Bushill-Matthews (for John Bowis), Anne Ferreira, Francesco Fiori, Karl-Heinz Florenz, José Manuel García-Margallo y Marfil, Robert Goodwill, Françoise Grossetête, Heidi Anneli Hautala (for Hiltrud Breyer), Marie Anne Isler Béguin, Christa Klaß, Eija-Riitta Anneli Korhola, Bernd Lange, Peter Liese, Torben Lund, Jules Maaten, Minerva Melpomeni Malliori, Jorge Moreira da Silva, Emilia Franziska Müller, Riitta Myller, Giuseppe Nisticò, Ria G.H.C. Oomen-Ruijten, Frédérique Ries, Didier Rod (for Patricia McKenna), Guido Sacconi, Ursula Schleicher (for Marialiese Flemming), Inger Schörling, Jonas Sjöstedt, María Sornosa Martínez, Antonios Trakatellis, Kathleen Van Brempt.
Mietintö jätettiin käsiteltäväksi 11. heinäkuuta 2002.
The report was tabled on 11 July 2002.
PÄÄTÖSLAUSELMAESITYS Euroopan parlamentin päätöslauselma eräiden ympäristöä koskevien direktiivien täytäntöönpanoon liittyvien kertomusten standardoinnista ja järkeistämisestä (2001/2275(INI))
MOTION FOR A RESOLUTION European Parliament resolution on standardising and rationalising reports on implementation of directives on the environment (2001/2275(INI))
– ottaa huomioon ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietinnön ( A5‑0259/2002 ),
– having regard to the report of the Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy ( A5‑0259/2002 ),
A. ottaa huomioon, että direktiivissä 91/692/ETY vaaditaan jäsenvaltioita raportoimaan 30:n ilmaan, vesiin ja jätehuoltoon liittyvän direktiivin täytäntöönpanosta,
A. Whereas the Standardised Reporting Directive 91/692/EEC requires Member States to report information on the implementation of 30 directives relating to air, water and waste,
B. ottaa huomioon, että kaikkiaan raportointivelvollisuus koskee noin sataa säädöstä, kun taas vähintään toiset sata säädöstä eivät sisällä tällaista velvollisuutta,
B. Whereas all existing reporting obligations concern around 100 legislative items while at least another 100 items do not contain such requirements,
C. ottaa huomioon, että myös kansainvälisiin yleissopimuksiin, joissa jäsenvaltiot ovat sopimuspuolia, sisältyy raportointivelvollisuus,
C. Whereas international conventions to which Member States are parties also oblige them to report,
D. ottaa huomioon, että tietoja kerätään kyselylomakkeiden avulla ja että niitä käsittelevät Eurostat, Euroopan ympäristötoimisto ja riippumattomat asiantuntijat,
D. Whereas information is collected with the help of questionnaires and processed by Eurostat, the European Environment Agency and independent experts,
F. ottaa huomioon, että raportointivelvollisuuden käyttöönoton tavoitteena oli antaa jäsenvaltioille ja komissiolle mahdollisuus arvioida ympäristölainsäädännön täytäntöönpanossa saavutettua edistystä ja tarjota yleisölle tietolähde, mutta jäsenvaltioiden laiminlyönnit raportoinnissa ovat johtaneet siihen, että tällaista kokonaiskuvaa ei ole saatu,
F. Whereas the purpose of the introduction of reporting obligations was to enable the Member States and the Commission to assess the progress made in the implementation of environment legislation and to provide the general public with a source of information, but Member States' failure to report has meant that there is no such comprehensive picture,
Heikko järjestelmä
A failing system
3. toteaa, että vuoden 1991 direktiivi rajoittuu tiettyihin aloihin ja että puoleen komission ympäristölainsäädännön pääkohdista ei liity velvollisuutta raportoida täytäntöönpanotoimista;
Further notes that the 1991 directive is limited to certain sectors and that half of the key items of Community environment legislation contain no reporting requirements on implementation measures.
5. katsoo, että vuoden 1991 direktiivin nojalla lähetetyt kyselylomakkeet tarjoavat tietoa, jonka kerääminen ja analysointi on aikaavievää ja jota ei ole helppo hyödyntää; toteaa, että kysymysten avulla ei saada kunnon kuvaa siitä, miten nykyinen ympäristölainsäädäntö vaikuttaa ympäristöön; katsoo sen vuoksi, että raportointidirektiivillä ei saada sellaista näyttöä, jota voitaisiin käyttää tulevan ympäristöpolitiikan tehostamisessa;
Believes that the questionnaires sent out under the 1991 directive deliver information that, while time-consuming to collect and digest, cannot easily be made use of; the questions will also fail to give a useful picture of what effect environmental legislation is actually having on the environment: consequently the reporting directive is failing to give value by providing evidence that will be of clear use for the improvement of future environment policy.
7. katsoo, että komission on nyt otettava tiukempi asenne raportointivaatimusten täyttämiseen ja päätettävä seurata paljon tarkemmin ja avoimemmin tapauksia, joissa kertomus jää toimittamatta, koska ne voivat viivästyttää koko aikataulua, joka velvollisuuden noudattamiselle on asetettu;
Considers that the Commission must now decide to take the reporting requirements more seriously, and follow-up much more rigorously and openly instances of non-reporting, since these can delay the whole timetable for getting better compliance.
9. katsoo, että lisätietoja tulee esittää erillisissä kertomuksissa, koska muuten komission kyky analysoida kertomuksia ja tehostaa täytäntöönpanoa heikkenee entisestään; korostaa kuitenkin ympäristöä koskevan tiedon sekä toimintalinjojen kuvauksiin, vaikutuksiin ja tehokkuuteen liittyvien tietojen merkitystä ja täydentävyyttä; uskoo, että komission on – yhteistyössä Euroopan ympäristökeskuksen kanssa – jatkuvasti parannettava tämän alan tietojen laatua;
Believes that further information should be the subject of separate reports, otherwise the record of the Commission in extracting reports and working on better enforcement will get even worse; underlines however the importance and supplementarity of information related to environmental data, description of policy measures, policy effects and effectiveness; believes that the Commission - in collaboration with the European Environmental Agency - shall also continuously improve the quality of information in this field.
Raportointivaatimukset EU:n laajentumisen yhteydessä
Reporting requirements in the context of EU enlargement
Vuoden 1991 raportointidirektiivin tarkoitus oli selvä: kattavampien tietojen saaminen siitä, miten jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön ympäristödirektiivien yksityiskohtaiset vaatimukset.
The aim of the 1991 reporting directive was clear: to obtain more information from the Member States on how they were implementing the detailed requirements of environmental directives.
Kyselylomake, jolla raportoidaan toimista vaarallisista jätteiden polttamisesta 1994 annetun direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä ja sen täytäntöönpanemiseksi, on esimerkiksi Euroopan yhteisöjen virallisen lehden numeroissa L 256 (19.9.1997, s. 16–19) ja L 67 (7.3.1998, s. 48–50).
As an example, the questionnaire for reporting measures to transpose and implement the 1994 directive on the incineration of hazardous waste can be found in Official Journals L256 (19.9.1997) pages 16 - 19 and L67 (7.3.1998) pages 48 - 50.
Esittelijän mielestä vuoden 1991 direktiivissä ei kuitenkaan sanottu selvästi, mihin tarkoituksiin kerättyä tietoa, jos sitä ylipäänsä oli kerätty, oli tarkoitus käyttää.
However, in the view of the rapporteur, the 1991 directive was never clear in deciding the purpose to which the information collected – if it was collected – was to be put.
Esitetyissä kysymyksissä ei menty täytäntöönpanon laiminlyönnin perimmäisiin syihin, ja ne jättivät paljon kiertämisvaraa; ei ole myöskään takeita siitä, että direktiivillä olisi aikaansaatu parempi noudattaminen tai avoimuus.
The questions asked did not go to the heart of implementation failures, and allowed plenty of scope for evasion, while there is no evidence that the directive has brought improved compliance or better oversight.
Raportointidirektiivin käyttöönotosta huolimatta koko raportointijärjestelmä jäi raakileeksi.
Despite the introduction of the reporting directive, the reporting system as a whole remained underdeveloped.
Kukaan ei oikeastaan ollut vastuussa sen ajantasaistamisesta ja kehittämisestä.
Nobody was really responsible for updating and further developing it.
Raportoinnin tarkoitusta ja odotettua lisäarvoa ei ollut koskaan mietitty sen tarkemmin.
The purpose and the expected added value of reporting were not given a proper thought.
Siksi ei ole yllättävää, että kuudennessa ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa on mainittu ensisijaisena toimena järjestelmän uudistaminen.
It is therefore not surprising the 6 th Environment Action Plan lists as a “priority action” the need to reform the system.
Yllättävää on se, että komissio on tarvinnut 10 vuotta tajutakseen, että vuoden 1991 direktiivi ei toimi tarkoitetulla tavalla.
The only surprise is that it has taken the Commission 10 years to realise that the 1991 directive is not working as it should have been.
Mikä oli direktiivin tarkoitus?
What was the aim of the directive?
Direktiivillä 91/692/ETY oli tarkoitus järkeistää ja tehostaa tiedonvälitystä ja kertomusten julkistamista asioissa, jotka liittyvät ilmaa, vesiä ja jätehuoltoa koskevien ympäristödirektiivien täytäntöönpanoon.
Directive 91/692/EEC was supposed to rationalise and improve the transmission of information and the publication of reports concerning the implementation of environmental directives in the areas of water, air and waste.
Vuoden 1991 direktiivi on itse asiassa ainoa yleinen oikeudellinen väline EU:n ympäristölainsäädännön raportoinnin järjestämiseksi.
In fact the 1991 directive is the only across-the-board legal instrument organising reporting in EU environment law.
Direktiivi tuli lisäksi melko sekalaiseen joukkoon säädöksiä.
The directive was superimposed on a rather confused existing pattern.
Joihinkin direktiiveihin ei sisältynyt minkäänlaista raportointivelvollisuutta; se otettiin käyttöön ensimmäistä kertaa vuoden 1991 direktiivillä.
Some directives contained no reporting requirements at all: here the 1991 directive introduced a reporting requirement for the first time.
Joihinkin sisältyi jo jonkinlaisia raportointivelvollisuuksia, joita täydennettiin vuoden 1991 direktiivillä.
Others already had reporting requirements of some sort, which the 1991 directive supplemented.
Toiset koskivat kansainvälisiä sopimuksia, joiden perusteella niissä sopimuspuolina olevilla jäsenvaltiolla oli jo raportointivelvollisuus.
Yet others related to international conventions to which the Member States as parties were obliged to report already.
Myös tässä suhteessa vuoden 1991 direktiivillä otettiin käyttöön uusi EU:sta johtuva velvollisuus.
Here again the 1991 directive introduced additional EU-related requirements.
Vuoden 1991 direktiivin nojalla jäsenvaltiot ovat sitoutuneet toimittamaan kertomuksia, jotka kattavat seuraavat kohdat:
Under the 1991 directive Member States have undertaken an obligation to transmit reports covering the following points:
Yksittäinen direktiivi voi kuitenkin sisältää erityisiä raportointivelvollisuuksia
However, individual directives may contain extra reporting requirements on
Millaista lisäarvoa vuoden 1991 direktiivillä saadaan?
What value does the 1991 directive add?
Saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä eli täytäntöönpanon peruspilari oli jäsenvaltioiden velvollisuus jo ennen vuoden 1991 direktiivin hyväksymistä.
The question of legal transposition – a basic building block of implementation - already stood as a basic obligation on Member States before the 1991 directive was adopted.
Jos jäsenvaltiot eivät ilmoita komissiolle kansalliseen lainsäädäntöön sisällyttämiseksi käytettyjä keinoja ja jos ne eivät noudata direktiivin säännöksiä tai soveltavat niitä väärin, komissio voi käynnistää rikkomusmenettelyn.
Should Member States not communicate to Brussels the means of transposition, comply with the directive or apply it in the wrong way, the Commission may begin infringement procedures against them.
On tärkeää huomata, että itse raportointidirektiivissä ei määritellä yksityiskohtaisesti sitä, mitä kunkin direktiivin täytäntöönpanosta on kyselylomakkeen avulla ilmoitettava.
It is important to note that the reporting directive itself does not determine in detail the contents of what is to be reported – through a questionnaire – on each directive.
Direktiivi on lähinnä vain väline tiettyjä aloja koskevien tietojen organisoimiseksi.
The directive serves merely as a tool for organising the information in certain areas.
Jäsenvaltioiden on raportoitava komissiolle raportointivelvollisuuden piiriin kuuluvien direktiivien täytäntöönpanosta joko vuosittain tai kolmen vuoden välein.
In general Member States are to report to the Commission on the implementation of directives containing reporting requirements either every year or at intervals of three years.
Vuoden 1991 direktiivin nojalla toimitettavat kertomukset laaditaan komission suunnitteleman kyselylomakkeen pohjalta.
Reports under the 1991 directive are to be drawn up on the basis of a questionnaire designed by the Commission.
Kysytäänkö direktiivissä oikeat kysymykset?
Does the directive ask the right questions?
Komissio on räätälöinyt kyselylomakkeet vastaamaan kunkin yksittäisen direktiivin vaatimuksia.
Questionnaires are tailored by the Commission to the requirements specified in each individual directive.
Yleisvaikutelma on se, että saadut tiedot, mikäli niitä on ylipäänsä saatu, voivat lisätä kysyjän hämmennystä ja vaikeuttaa direktiivien parempaa täytäntöönpanoa.
Overall the impression is that the information gained – if it is gained at all – may add to the confusion of the questioner, and make it more difficult to get better implementation.
Jäsenvaltiot voivat antaa komissiolle sellaisia määriä tietoa, että joltain onnettomalta virkamieheltä menee vuosia sen käsittelyyn.
Member States could send the Commission such a mound of information that it would take years for any hapless official to work through it.
Tällöinkään esitetyillä kysymyksillä ei aina päästä käsiksi noudattamatta jättämisen syihin.
Even then the questions asked sometimes do not explore reasons for non-compliance, and could do so.
Niiden perusteella ei myöskään käy ilmi, kuka on kansallisella, alueellisella tai paikallisella tasolla vastuussa direktiivin täytäntöönpanosta ja kuka on syyllinen siihen, ettei laiminlyöntejä havaita.
They also fail to ask for details on who is responsible, at the national, regional or local level for implementing a directive, and for overseeing its implementation.
Laajentuneessa unionissa komission täytyy voida tunnistaa toimivaltaiset viranomaiset ja arvioida heidän pätevyyttään.
In an enlarged EU it will be particularly important for the Commission to be able to identify the “competent authorities” and to assess their competence.
Vaikka yhteisön lainsäädännössä ei voida määritellä kansallisia seuraamuksia, kyselylomakkeilla pitäisi voida kerätä tietoa siitä, millaisia kansallisia ja paikallisia seuraamuksia voidaan määrätä yhteisön ympäristölainsäädännön noudattamatta jättämisestä.
Furthermore, although EU law cannot specify penalties, it would be instructive for questionnaires to gather information about what penalties are in force nationally and locally for non-observance of EU environment law.
Seuraamusten eroavaisuudet voisivat olla hedelmällinen keskustelunaihe EU:n ympäristöministerien tulevissa kokouksissa.
Differences here could be a fruitful topic for discussion among EU environment ministers in future.
Mitä komissio tekee saamillaan tiedoilla?
What does the Commission do with the information obtained?
Tähän kysymykseen pitäisi olla kaksi vastausta.
There should be two answers to this question.
Ensinnäkin kertomuksista saatujen tietojen tulisi toimia perustana toimille, joihin komissio ryhtyy jäsenvaltioita vastaan laiminlyöntitapauksissa.
First the information from the reports should furnish the background to any action that the Commission takes against Member States for non-compliance.
Toiseksi konsolidoidut tiedot pitäisi julkaista, jotta voidaan pysytellä jatkuvasti ajan tasalla.
Secondly, the information, in consolidated form, should be published as a means of keeping continual oversight of what is happening.
Kertomuksista saatujen tietojen ja komission toteuttamien toimien välinen yhteys on sekava.
The actual evidence of a clear connection between information from the reports and Commission action to secure better implementation is patchy.
Ongelmat ovat hyvin tiedossa: kertomuksen puuttuminen voi merkitä sitä, että komissio ei ryhdy toimenpiteisiin, tai että komissio ryhtyy toimenpiteisiin hyvin pitkällä viiveellä.
The problems are well known: no reports can mean no action, or a very long delay before the Commission does anything.
Tämä voi johtua henkilöstöpulasta, mutta se liittyy myös komission toimintatapoihin; komissio näyttää pyrkivän saamaan aikaan seuraavan direktiivin sen sijaan että konsolidoisi jo olemassa olevia direktiivejä.
This may be due to low staff resources but is also connected with the culture of the Commission which tends to want to press on to the next directive rather than consolidate what already exists.
Jäsenvaltioiden on esitettävä kertomus kolmen vuoden välein.
The Member States are required to report every three years.
Jos raportointi viivästyy ja komissio joutuu käynnistämään rikkomusmenettelyjä tietojen saamiseksi, ehtii kulua useita vuosia, ennen kuin kaikki tiedot on saatu.
If the reporting is delayed and the Commission is obliged to start infringement procedures in order to get the information, many years pass before the information is complete.
Siksi komissio ei voi julkaista kansallisiin kertomuksiin perustuvia konsolidoituja kertomuksia riittävän nopeassa aikataulussa.
Consequently the Commission cannot publish consolidated reports based on national reports within a time frame where publication would be useful, and gain publicity.
Silmiinpistävä esimerkki on hiljattain julkaistu kertomus lintudirektiivistä.
A striking example is the recent report on the Birds directive.
Se koskee täytäntöönpanoa vuosina 1996–1998, ja se julkaistiin maaliskuussa 2002.
It relates to the state of implementation in 1996-1998 and was published in March 2002.
Viive oli niin pitkä, että parlamentin ympäristövaliokunta kieltäytyi laatimasta mietintöä siitä.
This was so long delayed that the Environment Committee of the Parliament has refused to draw up a report on it.
Eräs toinen konsolidoituihin kertomuksiin liittyvä ongelma on se, että ne ovat irrallisia, toimivat oman aikataulunsa ja niiden kysymysten mukaan, joita esitettiin alunperin yhden yksittäisen direktiivin soveltamisesta.
Another problem with consolidated reports is that they are freestanding, working to their own timetable and to the questions originally asked about the application of a single directive.
Siksi komission on vaikeampi saada selkeää kuvaa siitä, mitä tapahtuu kokonaisella politiikan alalla, kuten jätehuollossa.
This makes it more difficult for the Commission to come up with a coherent picture of what is happening over a whole sector of policy – as with waste management.
Esittelijä katsoo, että jatkossa komission on toimittava nopeasti ja luotava yksinkertainen ja käyttökelpoinen järjestelmä.
For the future, the rapporteur underlines her belief that the Commission must act urgently to put a simple and useful system in place.
Yhteisön ympäristölainsäädännön täytäntöönpanon avoimuus on hyvin puutteellista.
The oversight and enforcement of the implementation of EU environmental law is already very unsatisfactory.
On pelkästään inhimillistä, jos nykyiset jäsenvaltiot tulkitsevat laajentumisen signaaliksi ja vähentävät ponnistelujaan sellaisen lainsäädännön noudattamisessa, jota uusien jäsenvaltioiden ei tarvitse noudattaa.
Existing Member States will be only human if they take enlargement as a signal to relax their efforts to comply with legislation that new Member States are not having to apply.
Tarvitaan kertomuksia siitä, miten uudet jäsenvaltiot luopuvat asteittain näistä siirtymäjärjestelyistä, sekä kertomuksia siitä, miten nykyiset jäsenvaltiot, joilla on kykyä vaan ei todellista halua toimia, panevat lainsäädännön täytäntöön.
We will need reports on the progressive elimination of these transitional arrangements by the new Member States as much as we do on enforcement by existing Member States who do have the capacity to act but not the real will to do so.