natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Study 174-0102 (HBeAg negative)
Tutkimus 174- 0102
Study 174-0103 (HBeAg positive)
Tutkimus 174- 0103
Parameter
(HBeAg- negatiivinen)
Tenofovir Adefovir dipivoxil
(HBeAg- positiivinen)
Tenofovir Adefovir dipivoxil
Parametri
disoproxil 245 mg (as fumarate)
245 mg
10
10 mg adefoviiri - 245 mg 10
mg disoproxil 245 mg (as fumarate)
245 mg 10 mg adefoviiri - 245 mg
10
10 mg adefoviiri -
mg
tenofoviiri - dipivoksiili tenofoviiri -
n = 250
dipivoksiili
n
disoproksiili
= 125 n = 176
n = 125 disopro
n
disoproksiili n = 125 disoproksiili
= 90
n = 90
Complete response (%)a Histology
Täydellinen hoitovaste (%) a Histologia
49 67*
49
Histological response (%)b
Histologinen vaste (%) b
69 74
69
Median HBV DNA reduction from baselinec (log10 copies/ ml) HBV DNA (%)
HBV DNA: n vähentymisen mediaani lähtötasostac (log10 kopiota/ ml) HBV DNA (%)
-4.0 -6.4*
- 6, 4 *
< 400 copies/ ml (< 69 IU/ ml) ALT (%)
< 400 kopiota/ ml (< 69 IU/ ml) ALAT (%)
63 76*
63
Normalised ALTd Serology (%)
Normalisoitunut ALATd Serologia (%)
77 68*
77
HBeAg loss/ seroconversion
HBeAg - häviäminen/ serokonversio
N/ A N/ A
Ei saatavilla Ei saatavilla
HBsAg loss/ seroconversion
HBsAg - häviäminen/ serokonversio
3*/ 1
3 * / 1
* p-value versus adefovir dipivoxil < 0.05, a Complete response defined as HBV DNA levels < 400 copies/ ml and Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis, b Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis, c Median change from baseline HBV DNA merely reflects the difference between baseline HBV DNA and the limit of detection (LOD) of the assay, d The population used for analysis of ALT normalisation included only patients with ALT above ULN at baseline.
HBV DNA- tasot < 400 kopiota/ ml ja vähintään 2 pisteen parannus Knodellin nekroinflammatorisessa pisteytyksessä ilman Knodellin fibroosin pisteytyksen huononemista, b Vähintään 2 pisteen parannus Knodellin nekroinflammatorisessa pisteytyksessä ilman Knodellin fibroosin pisteytyksen huononemista, c HBV DNA: n muutoksen mediaanit lähtötasosta heijastavat ainoastaan eroa lähtötason HBV DNA: n ja määrityksen tunnistusrajan (limit of detection, LOD) välillä, d ALAT- arvon normalisoitumista analysoitiin ainoastaan potilailta, joiden ALAT oli lähtötasossa yli normaalin ylärajan.
Tenofovir disoproxil fumarate was associated with significantly greater proportions of patients with undetectable HBV DNA (< 169 copies/ ml [< 29 IU/ ml]; the limit of quantification of the Roche Cobas Taqman HBV assay), when compared to adefovir dipivoxil (study GS-US-174-0102; 91%, 56% and study GS-US-174-0103; 69%, 9%), respectively.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraattiryhmässä merkittävästi suuremmalla osuudella potilaista HBV DNA- tasoa ei ollut havaittavissa (< 169 kopiota/ ml [< 29 IU/ ml]; Roche Cobas Taqman HBV- määrityksen kvantifiointiraja) adefoviiridipivoksiiliin verrattuna (tutkimus GS- US- 174- 0102; 91%, 56% ja tutkimus GS- US- 174- 0103; 69%, 9%).
Response to treatment with tenofovir disoproxil fumarate was comparable in nucleoside-experienced (n = 51) and nucleoside-naïve (n = 375) patients and in patients with normal ALT (n = 21) and abnormal ALT (n = 405) at baseline when studies GS-US-174-0102 and GS-US-174-0103 were combined.
Kun tutkimukset GS- US- 174- 0102 ja GS- US- 174- 0103 yhdistettiin, hoitovaste tenofoviiridisoproksiilifumaraatille oli samankaltainen nukleosidilla aiemmin hoidetuilla (n = 51) ja nukleosidilla aiemmin hoitamattomilla (n = 375) potilailla sekä potilailla, joiden ALAT lähtötasossa oli normaali (n = 21) ja poikkeava (n = 405).
Forty-nine of the 51 nucleoside-experienced patients were previously treated with lamivudine.
51: stä aiemmin nukleosidilla hoidetusta potilaasta 49 oli aikaisemmin saanut lamivudiinihoitoa.
Seventy-three percent of nucleoside-experienced and 69% of nucleoside-naïve patients achieved complete response to treatment; 90% of nucleoside-naïve and 88% of nucleoside-experienced patients achieved HBV DNA suppression < 400 copies/ ml.
73% nukleosidilla aiemmin hoidetuista ja 69% nukleosidilla aiemmin hoitamattomista potilaista saavutti täydellisen hoitovasteen; 90% nukleosidilla aiemmin hoitamattomista ja 88% nukleosidilla aiemmin hoidetuista potilasta saavutti HBV DNA- suppression < 400 kopiota/ ml.
All patients with normal ALT at baseline and 88% of patients with abnormal ALT at baseline achieved HBV DNA suppression < 400 copies/ ml.
Kaikki potilaat, joilla oli lähtötilanteessa normaali ALAT, ja 88% potilaista, joilla oli lähtötilanteessa poikkeava ALAT, saavuttivat HBV DNA- suppression < 400 kopiota/ ml.
In a randomised, 48-week double-blind, controlled study of tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) in patients co-infected with HIV-1 and chronic hepatitis B with prior lamivudine experience (study ACTG 5127), the mean serum HBV DNA levels at baseline in patients randomised to the tenofovir
Satunnaistetussa 48 viikon pituisessa kontrolloidussa kaksoissokkotutkimuksessa, joka suoritettiin 245 mg tenofoviiridisoproksiililla (fumaraattina) potilailla, joilla oli samanaikainen HIV- 1 - ja krooninen hepatiitti B- infektio ja joita oli aikaisemmin hoidettu lamivudiinilla (tutkimus ACTG 5127), seerumin keskimääräiset HBV DNA- tasot olivat tenofoviiriryhmään satunnaistetuilla potilailla 9, 45 log10 kopiota/ ml (n = 27) lähtötilanteessa.
Treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was associated with a mean change in serum HBV DNA from baseline, in the patients for whom there was 48-week data, of -5.74 log10 copies/ ml (n = 18).
Potilailla, joista oli käytettävissä tiedot 48 viikolta, hoitoon 245 mg tenofoviiridisoproksiililla (fumaraattina) liittyi seerumin HBV DNA- arvon keskiarvon muutos lähtötasosta - 5, 74 log10 kopiota/ ml (n = 18).
In addition, 61% of patients had normal ALT at week 48.
Lisäksi 61%: lla potilaista oli normaali ALAT viikolla 48.
Experience in patients with persistent viral replication:
16 Kokemus potilaista, joilla on jatkuva virusreplikaatio:
The efficacy and safety of tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) or tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) plus 200 mg emtricitabine is being evaluated in a randomised, double-blind study (study GS-US-174-0106), in HBeAg positive and HBeAg negative patients who had persistent viraemia (HBV DNA ≥ 1,000 copies/ ml) while receiving adefovir dipivoxil 10 mg for more than 24 weeks.
245 mg tenofoviiridisoproksiilin (fumaraattina) tai 245 mg tenofoviiridisoproksiilin (fumaraattina) ja 200 mg emtrisitabiinin yhdistelmän tehoa ja turvallisuutta tutkitaan satunnaistetussa kaksoissokkotutkimuksessa (tutkimus GS- US- 174- 0106) HBeAg- positiivisilla ja HBeAg- negatiivisilla potilailla, joilla oli jatkuva viremia (HBV DNA ≥ 1 000 kopiota/ ml) heidän saadessaan 10 mg adefoviiridipivoksiilia yli 24 viikkoa.
Overall at week 24, treatment with a tenofovir-containing regimen resulted in 77% (46/ 60) of patients with HBV DNA < 400 copies/ ml (< 69 IU/ ml) and 62% (37/ 60) of patients with undetectable HBV DNA (below 169 copies/ ml [< 29 IU/ ml]; the limit of quantification of the Roche Cobas TaqMan HBV assay).
Viikolla 24 tenofoviirihoitoa saaneista potilaista 77%: lla (46/ 60) HBV DNA oli < 400 kopiota/ ml (< 69 IU/ ml) ja 62%: lla (37/ 60) potilaista oli HBV DNA alle mittauskynnyksen (alle 169 kopiota/ ml [< 29 IU/ ml]; Roche Cobas Taqman HBV- määrityksen kvantifiointiraja).
In addition, at week 24, the percentage of patients who had normal ALT was 68% (42/ 62).
Lisäksi viikolla 24 normaalin ALAT- tason saavuttaneiden potilaiden osuus oli 68% (42/ 62).
Four hundred and twenty-six HBeAg negative (GS-US-174-0102, n = 250) and HBeAg positive (GS-US-174-0103, n = 176) patients were evaluated for genotypic changes in HBV polymerase.
Yhteensä 426 HBeAg- negatiiviselta (GS- US- 174- 0102, n = 250) ja HBeAg- positiiviselta (GS- US- 174- 0103, n = 176) potilaalta tutkittiin genotyypin muutokset HBV- polymeraasissa.
Genotypic evaluations were performed on all patients with HBV DNA > 400 copies/ ml at week 48.
Genotyyppi arvioitiin kaikilta potilailta, joiden HBV DNA oli > 400 kopiota/ ml viikolla 48.
No mutations associated with tenofovir disoproxil fumarate resistance have been identified.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraattiresistenssiin liittyviä mutaatioita ei ole tunnistettu.
Tenofovir is converted intracellularly to tenofovir monophosphate and to the active component, tenofovir diphosphate.
Tenofoviiri muuntuu solun sisällä tenofoviirimonofosfaatiksi ja vaikuttavaksi ainesosaksi tenofoviiridifosfaatiksi.
Absorption Following oral administration of tenofovir disoproxil fumarate to HIV infected patients, tenofovir disoproxil fumarate is rapidly absorbed and converted to tenofovir.
Imeytyminen Kun tenofoviiridisoproksiilifumaraattia annetaan suun kautta HIV- potilaille, tenofoviiridisoproksiilifumaraatti imeytyy nopeasti ja muuntuu tenofoviiriksi.
Administration of multiple doses of tenofovir disoproxil fumarate with a meal to HIV infected patients resulted in mean (%CV) tenofovir Cmax, AUC0-∞, and Cmin values of 326 (36.6%) ng/ ml, 3,324 (41.2%) ng·h/ ml and 64.4 (39.4%) ng/ ml, respectively.
HIV- potilaille toistuvasti aterian yhteydessä annostellun tenofoviiridisoproksiilifumaraatin jälkeen tenofoviirin Cmax, AUC0- ∞ ja Cmin - keskiarvot (variaatiokerroin%) olivat vastaavasti 326 (36, 6%) ng/ ml, 3 324 (41, 2%) ng· h/ ml ja 64, 4 (39, 4%) ng/ ml.
Maximum tenofovir concentrations are observed in serum within one hour of dosing in the fasted state and within two hours when taken with food.
Paaston jälkeen tenofoviirin huippupitoisuudet seerumissa todetaan tunnin kuluttua annoksen jälkeen ja ruoan kanssa otettuna kahden tunnin kuluttua.
The oral bioavailability of tenofovir from tenofovir disoproxil fumarate in fasted patients was approximately 25%.
Tenofoviirin oraalinen hyötyosuus tenofoviiridisoproksiilifumaraatista oli paastonneilla potilailla noin 25%.
Administration of tenofovir disoproxil fumarate with a high fat meal enhanced the oral bioavailability, with an increase in tenofovir AUC by approximately 40% and Cmax by approximately 14%.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin anto runsasrasvaisen aterian kanssa lisäsi oraalista hyötyosuutta niin, että tenofoviirin AUC nousi noin 40% ja Cmax noin 14%.
Following the first dose of tenofovir disoproxil fumarate in fed patients, the median Cmax in serum ranged from 213 to 375 ng/ ml.
Ensimmäisen tenofoviiridisoproksiilifumaraattiannoksen jälkeen aterioinneilla potilailla mediaani Cmax seerumissa oli 213- 375 ng/ ml.
Distribution Following intravenous administration the steady-state volume of distribution of tenofovir was estimated to be approximately 800 ml/ kg.
Jakautuminen Suonensisäisen annostelun jälkeen tenofoviirin vakaan tilan jakautumistilavuudeksi arvioitiin noin 800 ml/ kg.
Biotransformation In vitro studies have determined that neither tenofovir disoproxil fumarate nor tenofovir are substrates for the CYP450 enzymes.
Biotransformaatio In vitro- kokeissa on osoitettu, etteivät tenofoviiridisoproksiilifumaraatti ja tenofoviiri ole CYP450- entsyymien substraatteja.
Tenofovir disoproxil fumarate at a concentration of 100 µmol/ l had no
Tenofoviiri ei myöskään merkittävästi suurempina pitoisuuksia, (noin 300- kertaisina) kuin in vivo- havaitut, estänyt in vitro- lääkemetabolismia, jossa välittäjänä oli jokin lääkkeiden biotransformaatioon osallistuva ihmisen tärkeä CYP450- isoentsyymi (CYP3A4, CYP2D6, CYP2C9, CYP2E1, tai CYP1A1/ 2).
16 effect on any of the CYP450 isoforms, except CYP1A1/ 2, where a small (6%) but statistically significant reduction in metabolism of CYP1A1/ 2 substrate was observed.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatilla ei pitoisuutena 100 µmol/ l ollut minkäänlaista vaikutusta yhteenkään CYP450- isoentsyymeistä, paitsi CYP1A1/ 2: en, jossa havaittiin pieni (6%), mutta tilastollisesti merkittävä aleneminen CYP1A1/ 2: n substraatin metabolisoitumisessa.
Based on these data, it is unlikely that clinically significant interactions involving tenofovir disoproxil fumarate and medicinal products metabolised by CYP450 would occur.
Näihin tietoihin perustuen on epätodennäköistä, että kliinisesti merkittävää yhteisvaikutuksia esiintyisi tenofoviiridisoproksiilifumaraatin ja CYP450: n metabolisoimien lääkkeiden välillä.
Elimination Tenofovir is primarily excreted by the kidney by both filtration and an active tubular transport system with approximately 70-80% of the dose excreted unchanged in urine following intravenous administration.
Noin 70- 80% annoksesta erittyy muuttumattomana virtsaan suonensisäisen annoksen jälkeen.
Total clearance has been estimated to be approximately 230 ml/ h/ kg (approximately 300 ml/ min).
Kokonaispuhdistuma on noin 230 ml/ h/ kg (noin 300 ml/ min).
Renal clearance has been estimated to be approximately 160 ml/ h/ kg (approximately 210 ml/ min), which is in excess of the glomerular filtration rate.
Munuaispuhdistuma on noin 160 ml/ h/ kg (noin 210 ml/ min), mikä ylittää glomerulaarisuodosnopeuden.
Following oral administration the terminal half-life of tenofovir is approximately 12 to 18 hours.
Suun kautta annostellun tenofoviirin loppuvaiheen puoliintumisaika on noin 12- 18 tuntia.
Linearity/ non-linearity The pharmacokinetics of tenofovir were independent of tenofovir disoproxil fumarate dose over the dose range 75 to 600 mg and were not affected by repeated dosing at any dose level.
Lineaarisuus/ epälineaarisuus Tenofoviirin farmakokinetiikka oli riippumaton tenofoviiridisoproksiilifumaraatin annoksesta annosrajoissa 75- 600 mg, eikä siihen vaikuttanut toistuva annostus millään annostasolla.
Age and gender Limited data on the pharmacokinetics of tenofovir in women indicate no major gender effect.
Ikä ja sukupuoli Tenofoviirin farmakokinetiikkaa naisilla koskevan rajallisen tiedon perusteella sukupuolella ei ole mitään suurta vaikutusta.
Pharmacokinetic studies have not been performed in children and adolescents (under 18) or in the elderly (over 65).
Farmakokineettisiä kokeita ei ole suoritettu lapsilla eikä nuorilla (alle 18- vuotiailla) eikä vanhuksilla (yli 65- vuotiailla).
Renal impairment Pharmacokinetic parameters of tenofovir were determined following administration of a single dose of tenofovir disoproxil 245 mg to 40 non-HIV, non-HBV infected patients with varying degrees of renal impairment defined according to baseline creatinine clearance (CrCl) (normal renal function when CrCl > 80 ml/ min; mild with CrCl = 50-79 ml/ min; moderate with CrCl = 30-49 ml/ min and severe with CrCl = 10-29 ml/ min).
Munuaisten vajaatoiminta Tenofoviirin farmakokinetiikka määritettiin sen jälkeen kun tenofoviiridisoproksiilia 245 mg oli annosteltu kerta- annoksena 40 potilaalle, joilla ei ollut HIV - eikä HBV- infektiota mutta joilla lähtötilanteen kreatiniinipuhdistuman (Creatinine Clearance, CrCl) mukaan oli heikentynyt munuaisten toiminta (munuaisten toiminta normaali, kun CrCl > 80 ml/ min; lievästi heikentynyt, kun CrCl = 50- 79 ml/ min; kohtalaisesti heikentynyt, kun CrCl = 30- 49 ml/ min ja vaikeasti heikentynyt, kun CrCl = 10- 29 ml/ min).
Compared with patients with normal renal function, the mean (%CV) tenofovir exposure increased from 2,185 (12%) ng·h/ ml in subjects with CrCl > 80 ml/ min to respectively 3,064 (30%) ng·h/ ml, 6,009 (42%) ng·h/ ml and 15,985 (45%) ng·h/ ml in patients with mild, moderate and severe renal impairment.
Verrattuna potilaisiin, joiden munuaistoiminta oli normaali, tenofoviirin keskialtistus (variaatiokerroin%) nousi 2 185 (12%) ng· h/ ml: stä tutkimushenkilöillä, joiden CrCl oli > 80 ml/ min, 3 064 (30%) ng· h/ ml: aan potilailla, joilla oli lievästi heikentynyt munuaisten toiminta, 6 009 (42%) ng· h/ ml: aan potilailla, joilla oli kohtalaisesti heikentynyt munuaisten toiminta ja 15 985 (45%) ng· h/ ml: aan potilailla, joilla oli vaikeasti heikentynyt munuaisten toiminta.
The dosing recommendations in patients with renal impairment, with increased dosing interval, are expected to result in higher peak plasma concentrations and lower Cmin levels in patients with renal impairment compared with patients with normal renal function.
Annossuositusten munuaisten vajaatoiminnasta kärsivillä potilailla, joiden mukaan annosväliä pidennetään, odotetaan nostavan plasman huippupitoisuuksia ja laskevan Cmin - arvoja munuaisten vajaatoiminnasta kärsivillä potilailla verrattuna potilaisiin, joiden munuaistoiminta on normaali.
In patients with end-stage renal disease (ESRD) (CrCl < 10 ml/ min) requiring haemodialysis, between dialysis tenofovir concentrations substantially increased over 48 hours achieving a mean Cmax of 1,032 ng/ ml and a mean AUC0-48h of 42,857 ng·h/ ml.
Potilailla, joilla on hemodialyysiä vaativa loppuvaiheen munuaistauti (End Stage Renal Disease, ESRD) (CrCl < 10 ml/ min), dialyysien välisenä aikana tenofoviiripitoisuudet nousivat huomattavasti 48 tunnin sisällä saavuttaen 1 032 ng/ ml: n Cmax: n keskiarvon ja 42 857 ng· h/ ml: n AUC0- 48h: n keskiarvon.
It is recommended that the dosing interval for tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) is modified in patients with creatinine clearance < 50 ml/ min or in patients who already have ESRD and require dialysis (see section 4.2).
On suositeltavaa muuttaa tenofoviiridisoproksiilin 245 mg (fumaraattina) annosväli potilailla, joiden kreatiniinipuhdistuma on < 50 ml/ min, tai potilailla, joilla jo on dialyysihoitoa vaativa loppuvaiheen munuaistauti (ESRD) (ks. kohta 4. 2).
The pharmacokinetics of tenofovir in non-haemodialysis patients with creatinine clearance < 10 ml/ min and in patients with ESRD managed by peritoneal or other forms of dialysis have not been studied.
Tenofoviirin farmakokinetiikkaa ei ole tutkittu potilailla, joita ei hoideta hemodialyysillä ja joiden kreatiniinipuhdistuma on < 10 ml/ min, sekä potilailla, joiden loppuvaiheen munuaistautia (ESRD) hoidetaan peritoneaalidialyysihoidolla tai jollakin muulla dialyysimuodolla.
17 Hepatic impairment A single 245 mg dose of tenofovir disoproxil was administered to non-HIV, non-HBV infected patients with varying degrees of hepatic impairment defined according to Child-Pugh-Turcotte (CPT) classification.
Maksan vajaatoiminta Tenofoviiridisoproksiilia 245 mg oli annosteltu kerta- annoksena potilaille, joilla ei ollut HIV - eikä HBV- infektiota mutta Child- Pugh- Turcotte (CPT) - asteikon mukaan eri asteista maksan toiminnan
The mean (%CV) tenofovir Cmax and AUC0-∞ values were 223 (34.8%) ng/ ml and 2,050 (50.8%) ng·h/ ml, respectively, in normal subjects compared with 289 (46.0%) ng/ ml and 2,310 (43.5%) ng·h/ ml in subjects with moderate hepatic impairment, and 305 (24.8%) ng/ ml and 2,740 (44.0%) ng·h/ ml in subjects with severe hepatic impairment.
Tenofoviirin Cmax ja AUC0- ∞ - keskiarvot (variaatiokerroin%) olivat vastaavasti 223 (34, 8%) ng/ ml ja 2 050 (50, 8%) ng· h/ ml normaaleilla koehenkilöillä ja 289 (46, 0%) ng/ ml ja 2 310 (43, 5%) ng· h/ ml koehenkilöillä, joilla oli kohtalainen maksan toiminnan heikentyminen ja 305 (24, 8%) ng/ ml ja 2 740 (44, 0%) ng· h/ ml koehenkilöillä, joilla oli vaikea maksan toiminnan heikentyminen.
Intracellular pharmacokinetics In non-proliferating human peripheral blood mononuclear cells (PBMCs) the half-life of tenofovir diphosphate was found to be approximately 50 hours, whereas the half-life in phytohaemagglutinin- stimulated PBMCs was found to be approximately 10 hours.
Solunsisäinen farmakokinetiikka Ihmisen proliferoimattomissa perifeerisen veren mononukleaarisissa soluissa (PBMC: t) tenofoviiridifosfaatin puoliintumisaika oli noin 50 tuntia, fytohemagglutiniinistimuloiduissa soluissa se oli noin 10 tuntia.
Preclinical studies conducted in rats, dogs and monkeys revealed target organ effects in gastrointestinal tract, kidney, bone and a decrease in serum phosphate concentration.
Prekliinisissä tutkimuksissa rotilla, koirilla ja apinoilla havaittiin kohde- elimissä vaikutuksia ruoansulatuskanavassa, munuaisissa, luissa ja seerumin fosfaattipitoisuuden lasku.
Findings in the rat and monkey studies indicated that there was a substance-related decrease in intestinal absorption of phosphate with potential secondary reduction in bone mineral density.
Löydökset tutkimuksissa rotilla ja apinoilla osoittivat vaikuttavaan aineeseen liittyvää fosfaatin imeytymisen vähentymistä suolesta, jonka mahdollinen sekundaarinen vaikutus on luiden mineraalitiheyden aleneminen.
However, no conclusion could be drawn on the mechanism(s) underlying these toxicities.
Mitään johtopäätöstä ei kuitenkaan ole voitu tehdä näiden toksisuuksien syntymekanismista.
Reproductive studies were conducted in rats and rabbits.
Lisääntymiskokeita tehtiin rotilla ja kaneilla.
There were no effects on mating or fertility parameters or on any pregnancy or foetal parameter.
Mitään vaikutuksia ei ollut parittelu - tai hedelmällisyysmuuttujiin tai mihinkään tiineys - tai sikiömuuttujiin.
There were no gross foetal alterations of soft or skeletal tissues.
Mitään makroskooppisia sikiömuutoksia pehmyt - tai luukudoksissa ei havaittu.
Tenofovir disoproxil fumarate reduced the viability index and weight of pups in peri- post natal toxicity studies.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatti vähensi poikasten elinkykyisyysindeksiä ja painoa peri- postnataalisissa toksisuuskokeissa.
Genotoxicity studies have shown that tenofovir disoproxil fumarate was negative in the in vivo mouse bone marrow micronucleus assay but was positive for inducing forward mutations in the in vitro L5178Y mouse lymphoma cell assay in the presence or absence of S9 metabolic activation.
Geenitoksisuustutkimukset ovat osoittaneet, että tenofoviiridisoproksiilifumaraatti oli negatiivinen in vivo hiiren luuytimen mikronukleuskokeessa, mutta positiivinen saaden aikaan mutaatioita in vitro L5178Y hiiren lymfoomasolukokeessa S9- metabolisen aktivaation yhteydessä tai ilman sitä.
Tenofovir disoproxil fumarate was positive in the Ames test (strain TA 1535) in two out of three studies, once in the presence of S9 mix (6.2- to 6.8-fold increase) and once without S9 mix.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatti oli positiivinen Ames- kokeessa (TA 1535 kanta) kahdessa kolmesta tutkimuksesta, kerran S9- sekoituksen kanssa (6, 2- 6, 8- kertainen kasvu) ja kerran ilman sitä.
Tenofovir disoproxil fumarate was also weakly positive in an in vivo / in vitro unscheduled DNA synthesis test in primary rat hepatocytes.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatti oli heikosti positiivinen in vivo / in vitro ei- ohjelmoitua DNA synteesiä koskevassa testissä rotan primaarisissa hepatosyyteissä.
Tenofovir disoproxil fumarate did not show any carcinogenic potential in a long-term oral carcinogenicity study in rats.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatti ei osoittautunut karsinogeeniseksi pitkäaikaisessa oraalisessa karsinogeenisyystutkimuksessa rotilla.
A long-term oral carcinogenicity study in mice showed a low incidence of duodenal tumours, considered likely related to high local concentrations of tenofovir disoproxil fumarate in the gastrointestinal tract at a dose of 600 mg/ kg/ day.
Pitkäaikaisessa oraalisessa karsinogeenisyystutkimuksessa hiirillä on todettu pohjukaissuolikasvainten vähäistä esiintymistä, joiden on katsottu liittyvän korkeisiin paikallisiin tenofoviiridisoproksiilifumaraattipitoisuuksiin ruoansulatuskanavassa annoksella 600 mg/ kg/ vrk.
Core:
Tabletin ydin:
Microcrystalline cellulose (E460) Pregelatinised starch (gluten free) Croscarmellose sodium Lactose monohydrate Magnesium stearate (E572)
Mikrokiteinen selluloosa (E460) Pregelatinoitu tärkkelys (gluteeniton) Natriumkroskarmelloosi Laktoosimonohydraatti Magnesiumstearaatti (E572)
18 Coating:
19 Tabletin päällys:
Lactose monohydrate Hypromellose (E464) Titanium dioxide (E171) Glycerol triacetate (E1518) Indigo carmine aluminium lake (E132)
Laktoosimonohydraatti Hypromelloosi (E464) Titaanidioksidi (E171) Glyserolitriasetaatti (E1518) Indigokarmiini (E132)
Viread is supplied in high density polyethylene (HDPE) bottles with a child-resistant closure containing 30 film-coated tablets with a silica gel desiccant.
Viread toimitetaan turvasulkimella varustetuissa suuritiheyksisissä polyetyleenipulloissa (HDPE), joissa on 30 kalvopäällysteistä tablettia ja piigeelikuivausainekapseli.
5 February 2002 Date of last renewal:
05/ 02/ 2002 Viimeinen uudistamispäivämäärä:
7 February 2007
07/ 02/ 2007