natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Very common Very common Very common
Hyvin yleinen Hyvin yleinen
Pain Chest pain Oedema (including oedema, facial oedema, peripheral oedema)
Rintakipu Edeema (ml. edeema, kasvojen edeema, perifeerinen edeema)
59 (28) 34 (16) 72 (35)
34 (16) 72 (35)
11 (5) 2 (1) 7 (3)
2 (1) 7 (3)
Common
Hyvin yleinen Yleinen Yleinen
Allergic/ hypersensitivity reactions
Voimattomuus Haavan heikentynyt paraneminen Allergiset tai yliherkkyysreaktiot
18 (9)
106 (51) 3 (1) 18 (9)
0 (0)
23 (11) 0 (0) 0 (0)
*Patients should be advised that treatment with TORISEL may be associated with an increase in blood glucose levels in diabetic and non-diabetic patients.
* Potilaille tulee kertoa, että TORISEL- hoitoon saattaa liittyä verensokerin nousua sekä diabeetikoilla että muilla potilailla.
There is no specific treatment for TORISEL intravenous overdose.
TORISELin laskimonsisäiseen yliannostukseen ei ole olemassa erityistä hoitoa.
TORISEL has been safely administered to patients with renal cancer with repeated intravenous doses of temsirolimus as high as 220 mg/ m2.
TORISELia on turvallisesti annosteltu munuaissyöpää sairastaville potilaille käyttäen toistuvia jopa niinkin korkeita laskimonsisäisiä temsirolimuusiannoksia kuin 220 mg/ m2.
Protein Kinase Inhibitors; ATC code:
L01XE09
L01X E09 10 Temsirolimus is a selective inhibitor of mTOR (mammalian target of rapamycin).
Temsirolimuusi on mTOR: in (rapamysiinin nisäkäskohde) selektiivinen estäjä.
Temsirolimus binds to an intracellular protein (FKBP-12), and the protein-temsirolimus complex binds and inhibits the activity of mTOR that controls cell division.
Temsirolimuusi sitoutuu solunsisäiseen proteiiniin (FKBP- 12), ja proteiini- temsirolimuusi- kompleksi sitoo ja inhiboi
Inhibition of mTOR activity results in a G1 growth arrest in treated tumour cells resulting from selective disruption of translation of cell cycle regulatory proteins, such as D-type cyclins, c-myc, and ornithine decarboxylase.
9 mTOR: in solunjakautumista säätelevää aktiviteettia. mTOR: in aktiviteetin estyminen aikaansaa G1: n kasvun pysähtymisen hoidetuissa tuumorisoluissa, mikä johtuu solusykliä säätelevien proteiinien, esim. tyypin D sykliinien, c- myc: in ja ornitiini- dekarboksilaasin translaation selektiivisestä keskeytymisestä.
Temsirolimus exerts its effect by binding in a complex with FKBP-12 and mTOR.
Temsirolimuusi vaikuttaa sitoutumalla FKBP- 12: n ja mTOR: in yhdistelmään.
When mTOR is bound in this complex, its ability to phosphorylate, and thereby control the activity of protein translation factors (4E-BP1 and S6K, both downstream of mTOR in the P13 kinase/ AKT pathway) that control cell division, is blocked.
Kun mTOR on sitoutunut tähän yhdistelmään, se ei pysty fosforiloitumaan eikä näinollen säätämään solunjakautumista säätelevien proteiinien translaatiotekijöiden (4E- BP1 ja S6K, jotka molemmat seuraavat mTOR: in jäljessä P13- kinaasi/ AKT - radalla) aktiviteettia.
In addition to regulating cell cycle proteins, mTOR can regulate translation of the hypoxia-inducible factors, HIF-1 and HIF-2 alpha.
Solusyklin proteiinien säätelemisen lisäksi, mTOR voi säädellä hypoksian indusoimien tekijöiden, HIF- 1 ja HIF- 2 alfan, translaatiota.
These transcription factors regulate the ability of tumours to adapt to hypoxic microenvironments and to produce the angiogenic factor vascular endothelial growth factor (VEGF).
Nämä transkriptiotekijät säätelevät tuumorien kykyä sopeutua hypoksisiin mikroympäristöihin ja kykyä tuottaa angiogeenistä tekijää, vaskulaarista endoteelista kasvutekijää (VEGF).
The anti-tumour effect of temsirolimus, therefore, may also in part stem from its ability to depress levels of HIF and VEGF in the tumour or tumour microenvironment, thereby impairing vessel development.
Temsirolimuusin antituumorivaikutus saattaa sen vuoksi myös osaltaan pohjautua sen kykyyn alentaa HIF: n ja VEGF: n tasoja tuumorissa tai tuumorin mikroympäristössä, ja siten heikentää suonen kehitystä.
Clinical Efficacy The safety and efficacy of TORISEL in the treatment of advanced renal cell carcinoma (RCC) were studied in the following two randomised clinical trials:
Kliininen teho TORISELin turvallisuutta ja tehoa pitkälle edenneen munuaissyövän (RCC) hoidossa on tutkittu seuraavassa kahdessa randomoidussa kliinisessä tutkimuksessa:
Study 1 Study 1 was a phase 3, multi-centre, three-arm, randomised, open-label study in previously untreated patients with advanced renal cell carcinoma and with 3 or more of 6 pre-selected prognostic risk factors (less than one year from time of initial RCC diagnosis to randomisation, Karnofsky performance status of 60 or 70, haemoglobin less than the lower limit of normal, corrected calcium of greater than 10 mg/ dl, lactate dehydrogenase > 1.5 times the upper limit of normal, more than one metastatic organ site).
Siinä oli mukana aiemmin hoitamattomia potilaita, jotka sairastivat pitkälle edennyttä munuaissyöpää ja joilla oli vähintään 3 kuudesta esivalikoidusta prognostisesta riskitekijästä (alle yksi vuosi ensimmäisestä RCC - diagnoosista randomointiin, Karnofskyn suorituskykyindeksi joko 60 tai 70, hemoglobiini alempi kuin normaali alaraja, korjattu kalsium yli 10 mg/ dl, laktaattidehydrogenaasi > 1, 5- kertainen ylimpään normaaliin tasoon nähden, useampi kuin yksi metastaattisen elimen sijaintipaikka).
The primary study endpoint was overall survival (OS).
Tutkimuksen primaarinen päätetapahtuma oli kokonaiselossaoloaika (OS).
Secondary endpoints included progression-free survival (PFS), objective response rate (ORR), clinical benefit rate, time to treatment failure (TTF), and quality adjusted survival measurement.
Sekundaarisia päätetapahtumia olivat tautivapaa elossaolo (PFS), objektiivinen hoitovaste (ORR), kliinisen hyödyn määrä, aika hoidon tehon menetykseen (TTF) ja laatupainotettu elossaolon mittaus.
Patients were stratified for prior nephrectomy status within three geographic regions and were randomly assigned (1:1:1) to receive IFN-α alone (n = 207), TORISEL alone (25 mg weekly; n = 209), or the combination of IFN-α and TORISEL (n = 210).
Potilaat, joiden status oli munaisenpoistoa edeltävä ja jotka olivat kolmelta maantieteelliseltä alueelta, randomoitiin (1: 1: 1) saamaan pelkästään IFN- α: aa (n=207), pelkästään TORISELia (25 mg viikottain; n=209) tai IFN- α: n ja TORISELin yhdistelmää (n=210).
In Study 1, TORISEL 25 mg was associated with a statistically significant advantage over IFN-α in the primary endpoint of OS at the 2nd pre-specified interim analysis (n = 446 events, p = 0.0078).
Tutkimuksessa 1 TORISEL 25 mg liittyi tilastollisesti merkitsevään hyötyyn kun sitä verrattiin IFN - α: aan OS: n primaarisessa päätetapahtumassa toisessa ennalta spesifioidussa välianalyysissa (n=446 tapahtumaa, p=0, 0078).
The TORISEL arm showed a 49% increase in median OS compared with the IFN-α arm.
TORISEL- haara osoitti mediaanin OS: n 49% nousua verrattuna IFN- α haaraan.
TORISEL also was associated with statistically significant advantages over IFN-α in the secondary endpoints of PFS, TTF, and clinical benefit rate.
TORISELiin liittyi myös tilastollisesti merkittäviä etuja verrattuna IFN- α: aan PFS: n, TTF: n ja kliinisen hyötysuhteen sekundaarisissa päätetapahtumissa.
The combination of TORISEL 15 mg and IFN-α did not result in a significant increase in overall survival when compared with IFN-α alone at either the interim analysis (median 8.4 vs.
TORISEL 15 mg: n ja IFN- α: n yhdistelmä ei merkitsevästi lisännyt kokonaiselossaoloaikaa kun sitä verrattiin IFN- α: aan yksistään joko välianalyysissä (mediaani 8, 4 vs.
7.3 months, hazard ratio = 0.96, p = 0.6965) or final analysis (median 8.4 vs.
7, 3 kk, riskisuhde = 0, 96, p = 0, 6965) tai loppuanalyysissä (mediaani 8, 4 vs.
7.3 months, hazard ratio = 0.93, p = 0.4902).
7, 3 kk, riskisuhde = 0, 93, p=0, 4902).
Treatment with the combination of TORISEL and IFN-α resulted in a statistically significant increase in the incidence of certain grade 3-4 adverse events (weight loss, anaemia, neutropaenia, thrombocytopaenia and mucosal inflammation) when compared with the adverse events observed in the IFN-α or TORISEL-alone arms.
TORISEL- IFN- α - yhdistelmähoito aikaansai joidenkin 3- 4 asteen haittatapahtumien tilastollisesti merkitsevää lisääntymistä (painonlasku, anemia, neutropenia, trombosytopenia ja limakalvojen tulehdus) kun sitä verrattiin haittavaikutuksiin, joita todettiin niissä tutkimushaaroissa, joissa käytettiin pelkästään IFN- α: aa tai TORISELia.
Summary of efficacy results in TORISEL Study 1 a
10 TORISEL - tutkimus 1, yhteenveto tehon tuloksista
IFN-α
IFN- α
P-value
P- arvoa
n = 209
N = 209
(95% CI) Final analysis
luottamusväli [lv]) b Ennalta spesifioitu välianalyysi Kokonaiselossaoloajan mediaani, kk (95% CI)
7.3 (6.1,
Loppuanalyysi
(95% CI) Median Progression- Free
Kokonaiselossaoloajan mediaani, kk (95% CI)
0.78 (0.63, 0.97)
0, 78 (0, 63, 0, 97)
Survival by independent
Tautivapaan elossaoloajan
assessment Months (95% CI) Median Progression- Free
itsenäinen arviointi, mediaani kk (95% CI) Tautivapaan elossaoloajan tutkija -
assessment Months (95% CI) Overall response rate by
arviointi, mediaani kk (95% CI) Kokonaisvasteen määrän itsenäinen
independent assessment% (95% CI)
0, 1361c arviointi% (95% CI)
CI = confidence interval; NA = not applicable. a.
CI = luottamusväli; NA = ei sovellettavissa.
Based on Cochran-Mantel-Hansel test stratified by prior nephrectomy and region.
a. perustuu log- rank- testiin, joka on määritetty aiemman munuaisenpoistoleikkauksen ja maantieteellisen alueen mukaan. b. perustuu Coxin regressioanalyysiin, joka on määritetty aiemman munuaisenpoiston ja maantieteellisen alueen mukaan. c. perustuu Cochran- Mantel- Haenszel- testiin, joka on määritetty ennalta tehdyn munuaisenpoiston ja maantieteellisen alueen mukaan.
In Study 1, 31% of patients treated with TORISEL were 65 or older.
Tutkimuksessa 1 TORISEL- hoitoa saaneista potilaista 31% oli 65- vuotiaita tai sitä vanhempia.
In patients younger than 65, median overall survival was 12 months (95% CI 9.9, 14.2) with a hazard ratio of 0.67 (95% CI 0.52, 0.87) compared with those treated with IFN-α.
Alle 65- vuotiailla potilailla kokonaiselossaoloajan mediaani oli 12 kk (95% CI 9, 9, 14, 2) ja riskisuhde 0, 67 (95% CI 0, 52, 0, 87) verrattuna IFN- α: aa saaneisiin potilaisiin.
In patients 65 or older, median overall survival was 8.6 months (95% CI 6.4, 11.5) with a hazard ratio of 1.15 (95% CI 0.78, 1.68) compared with those treated with IFN-α.
Vähintään 65- vuotiailla potilailla mediaani kokonaiselossaoloaika oli 8, 6 kk (95% CI 6, 4, 11, 5) ja riskisuhde 1, 15 (95% CI 0, 78, 1, 68) verrattuna IFN- α−hoitoa saaneisiin potilaisiin.
Study 2 Study 2 was a randomised, double-blind, multi-centre, outpatient trial to evaluate the efficacy, safety, and pharmacokinetics of three dose levels of TORISEL when administered to previously treated patients with advanced RCC.
Tutkimus 2 Tutkimus 2 oli randomoitu, kaksoissokkoutettu, polikliininen monikeskustutkimus, jossa arvioitiin TORISELin kolmen annostason tehokkuutta, turvallisuutta ja farmakokinetiikkaa kun sitä annettiin aiemmin hoitoa saaneille, pitkälle edennyttä RCC: tä sairastaville potilaille.
The primary efficacy endpoint was ORR, and OS was also evaluated.
Primaarinen tehon päätetapahtuma oli ORR (objektiivinen hoitovaste), ja myös OS (kokonaiselossaoloaika) määriteltiin.
One hundred eleven (111) patients were randomly assigned in a 1:1:1 ratio to receive 25 mg, 75 mg, or 250 mg temsirolimus intravenous weekly.
Sata yksitoista (111) potilasta satunnaistettiin saamaan temsirolimuusia suhteessa 1: 1: 1 25 mg, 75 mg tai 250 mg temsirolimuusia laskimonsisäisesti viikottain.
In the 25 mg arm (n = 36), all patients had metastatic disease; 4 (11%) had no prior chemo- or immunotherapy; 17 (47%) had one prior treatment, and 15 (42%) had 2 or more prior treatments for RCC.
25 mg: n tutkimushaarassa (n=36) kaikilla potilailla oli metastasoitunut sairaus: neljä (11%) ei ollut aikaisemmin saanut kemo - tai immunoterapiaa; 17 (47%) oli aikaisemmin saanut hoitoa vain kerran ja 15 (42%) oli RCC: n takia saanut aikaisemmin hoitoa vähintään kaksi kertaa.
Twenty-seven (27, 75%) had undergone a nephrectomy.
Kaksikymmentä seitsemän potilasta (27, 75%) oli läpikäynyt munuaisenpoistoleikkauksen.
Twenty-four (24, 67%) were Eastern Cooperative Oncology Group (ECOG) performance status (PS) = 1, and 12 (33%) were ECOG PS = 0.
11 Cooperative Oncology Groupin (ECOG) suorituskykyluokituksen (performance status, PS) mukaan luokkaan 1, ja 12 potilaalla (33%) ECOG: n PS oli 0.
For patients treated weekly with 25 mg temsirolimus OS was 13.8 months (95% CI:
Viikottain 25 mg: lla temsirolimuusia hoidettujen potilaiden kokonaiselossaoloajan mediaani (OS) oli 13, 8 kk (95% CI:
9.0, 18.7 months); ORR was 5.6% (95% CI:
9, 0, 18, 7 kk); ORR (objektiivinen hoitovaste) oli 5, 6% (95% CI:
0.7, 18.7%).
0, 7, 18, 7%).
Absorption Following administration of a single 25 mg intravenous dose of temsirolimus in patients with cancer, mean Cmax in whole blood was 585 ng/ ml (coefficient of variation, CV = 14%), and mean AUC in blood was 1627 ng• h/ ml (CV = 26%).
Imeytyminen Syöpää sairastaville potilaille annetun temsirolimuusin 25 mg: n laskimonsisäisen kerta- annoksen jälkeen keskimääräinen kokoveren Cmax oli 585 ng/ ml (variaatiokerroin CV=14%), ja keskimääräinen veren AUC oli 1627 ng• h/ ml (CV=26%).
Distribution Temsirolimus exhibits a polyexponential decline in whole blood concentrations, and distribution is attributable to preferential binding to FKBP-12 in blood cells.
Jakautuminen Temsirolimuusi osoittaa polyeksponentiaalista laskua kokoveripitoisuuksilla, ja jakautuminen johtuu preferentiaalisesta sitoutumisesta FKBP- 12: een verisoluissa.
The mean (standard deviation, SD) dissociation constant (Kd) of binding was 5.1 (3.0) ng/ ml, denoting the concentration at which 50% of binding sites in blood cells were occupied.
Sitoutumisen keskimääräinen (keskihajonta, SD) dissosiaatiovakio (Kd) oli 5, 1 (3, 0) ng/ ml, osoittaen sitä pitoisuutta jolla 50% verisolujen sitoutumispaikoista oli varattu.
Following a single
Temsirolimuusin jakautuminen on annosriippuvaista ja keskimääräinen (10- 90%) maksimaalinen spesifi sitoutuminen verisoluissa on 1, 4 mg (0, 47 - 2, 5 mg).
12 25 mg temsirolimus intravenous dose, mean steady-state volume of distribution in whole blood of patients with cancer was 172 liters.
Temsirolimuusin 25 mg: n laskimonsisäisen kerta- annoksen jälkeen keskimääräinen vakaan tilan jakautumistilavuus kokoveressä syöpäpotilailla oli 172 litraa.
Metabolism Sirolimus, an equally potent metabolite to temsirolimus, was observed as the principal metabolite in humans following intravenous treatment.
Metabolia Ihmisillä todettiin sirolimuusin, joka on temsirolimuusin yhtä voimakas metaboliitti, olevan laskimonsisäisen hoidon jälkeen päämetaboliitti.
During in vitro temsirolimus metabolism studies, sirolimus, seco-temsirolimus and seco-sirolimus were observed; additional metabolic pathways were hydroxylation, reduction and demethylation.
Temsirolimuusin metaboliatutkimuksissa in vitro tarkkailtiin sirolimuusia, seco- temsirolimuusia ja seco- sirolimuusia: muita metaboliareittejä olivat hydroksilaatio, reduktio ja demetylaatio.
Following a single 25 mg intravenous dose in patients with cancer, sirolimus AUC was 2.7-fold that of temsirolimus AUC, due principally to the longer half-life of sirolimus.
Laskimonsisäisen 25 mg: n kerta- annoksen jälkeen syöpäpotilailla sirolimuusin AUC oli 2, 7- kertainen verrattuna temsirolimuusin AUC: hen, pääasiassa sirolimuusin pidemmän puoliintumisajan takia.
Elimination Following a single 25 mg intravenous dose of temsirolimus, temsirolimus mean ±SD systemic clearance was 11.4 ± 2.4 l/ h.
Eliminoituminen Temsirolimuusin 25 mg: n laskimonsisäisen kerta- annoksen jälkeen temsirolimuusin keskimääräinen ±SD systeeminen puhdistuma oli 11, 4± 2, 4 l/ tunti.
Mean half-lives of temsirolimus and sirolimus were 17.7 hr and 73.3 hr, respectively.
Temsirolimuusin ja sirolimuusin keskimääräiset puoliintumisajat olivat 17, 7 tuntia ja 73, 3 tuntia.
Following administration of [14C] temsirolimus, excretion was predominantly via the faeces (78%), with renal elimination of active substance and metabolites accounting for 4.6% of the administered dose.
Temsirolimuusin [14C] annostelun jälkeen eliminoituminen tapahtui pääasiassa ulosteen kautta (78%), kun taas aktiiviaineen ja metaboliittien munuaisten kautta tapahtunut poistuminen oli 4, 6% annostellusta annoksesta.
Temsirolimus and sirolimus were demonstrated to be substrates for P-gp in vitro.
Temsirolimuusin ja sirolimuusin osoitettiin olevan P- gp: n substraatteja in vitro.
Possible effects of inhibition of P-gp on elimination of temsirolimus and sirolimus in vivo have not been investigated.
Temsirolimuusin ja sirolimuusin P- gp: n eston mahdollisia vaikutuksia in vivo ei ole tutkittu.
Special Populations Hepatic impairment Temsirolimus and sirolimus pharmacokinetics have not been investigated in patients with hepatic impairment (see sections 4.2 and 4.4).
Erityisväestöt Maksan vajaatoiminta Temsirolimuusin ja sirolimuusin farmakokinetiikkaa ei ole tutkittu maksan vajaatoimintaa sairastavilla potilailla (ks. kohdat 4. 2 ja 4. 4).
Gender, weight, race, age Temsirolimus and sirolimus pharmacokinetics are not significantly affected by gender or body weight.
Sukupuoli, paino, rotu, ikä Sukupuoli tai kehon paino eivät merkittävästi vaikuta temsirolimuusin ja sirolimuusin farmakokinetiikkaan.
No relevant differences in exposure were apparent when data from the Caucasian population was compared with either the Japanese or Black population.
Altistumisessa ei ilmennyt merkittäviä eroja, kun kaukaasialaisväestöä koskevia tietoja verrattiin joko japanilaiseen tai mustaihoiseen väestöön.
Pharmacokinetic data on temsirolmus and sirolimus are available in patients up to age 79 years.
Temsirolimuusin ja sirolimuusin farmakokineettiset tiedot on potilailta saatavissa aina 79 ikävuoteen saakka.
Age does not appear to affect temsirolimus and sirolimus pharmacokinetics significantly.
Iällä ei näytä olevan merkittävää vaikutusta temsirolimuusin ja sirolimuusin farmakokinetiikkaan.
Paediatric population Temsirolimus and sirolimus pharmacokinetics in the paediatric population have not been investigated.
Lapset Temsirolimuusin ja sirolimuusin farmakokinetiikkaa lapsilla ei ole tutkittu.
Adverse reactions not observed in clinical studies, but seen in animals at exposure levels similar to or even lower than clinical exposure levels and with possible relevance to clinical use, were as follows: pancreatic islet cell vacuolation (rat), testicular tubular degeneration (mouse, rat and monkey), lymphoid atrophy (mouse, rat and monkey), mixed cell inflammation of the colon/ caecum (monkey), and pulmonary phospholipidosis (rat).
Haittavaikutukset, joita ei esiintynyt kliinisissä tutkimuksissa, mutta joita tavattiin eläimillä yhtä suurilla tai jopa alhaisemmilla altistustasoilla kuin kliiniset altistustasot ja jotka mahdollisesti ovat relevantteja kliinisessä käytössä olivat seuraavia: haimasaarekkeen vakuolisaatio (rotalla), kivesten tubulaarinen degeneraatio (hiirellä, rotalla ja apinalla), imukudoksen atrofia (hiirellä, rotalla ja apinalla), koolonin/ umpisuolen sekasolutulehdus (apinalla), ja pulmonaalinen fosfolipidoosi (rotalla).
13 Diarrhoea with mixed cell inflammation of the caecum or colon was observed in monkeys and was associated with an inflammatory response, and may have been due to a disruption of the normal intestinal flora.
Apinoilla havaittiin umpisuolen tai koolonin sekasolutulehdukseen liittyvää ripulia, johon liittyi tulehdusvastetta, ja sen syynä on voinut olla normaalin suolistoflooran häiriötila.
General inflammatory responses, as indicated by increased fibrinogen and neutrophils, and/ or changes in serum protein, were observed in mice, rats, and monkeys, although in some cases these clinical pathology changes were attributed to skin or intestinal inflammation as noted above.
Yleisiä fibrinogeenien ja neutrofiilien määrän lisääntymiseen ja/ tai seerumin proteiinimuutosten osoittamia tulehdusvasteita havaittiin hiirellä, rotalla ja apinalla, vaikka joissakin tapauksissa näiden kliinisten patologisten muutoksien syynä oli yllä mainittu iho - tai suolistotulehdus.
For some animals, there were no specific clinical observations or histological changes that suggested inflammation.
Joillakin eläimillä ei ollut mitään spesifisiä kliinisiä havaintoja tai tulehdukseen viittaavia histologisia muutoksia.
Temsirolimus was not genotoxic in a battery of in vitro (bacterial reverse mutation in Salmonella typhimurium and Escherichia coli, forward mutation in mouse lymphoma cells, and chromosome aberrations in Chinese hamster ovary cells) and in vivo (mouse micronucleus) assays.
Temsirolimuusi ei ollut genotoksinen koesarjassa in vitro (bakteriaalinen käänteismutaatio Salmonella typhimuriumissa ja Escherichia colissa, forward- mutaatio hiiren lymfoomasoluissa, ja kiinanhamsterin munasarjasolujen kromosomiaberraatiot) eikä in vivo (hiiren mikrotumakoe).
Carcinogenicity studies have not been conducted with temsirolimus; however, sirolimus, the major metabolite of temsirolimus in humans, was carcinogenic in mice and rats.
Karsinogeenisuustutkimuksia ei ole tehty temsirolimuusilla, mutta sirolimuusi, temsirolimuusin suurin metaboliitti ihmisellä, oli karsinogeeninen hiirellä ja rotalla.
The following effects were reported in mice and/ or rats in the carcinogenicity studies conducted: granulocytic leukaemia, lymphoma, hepatocellular adenoma and carcinoma, and testicular adenoma.
Seuraavia vaikutuksia raportoitiin hiirellä ja/ tai rotalla tehdyissä karsinogeenisuustutkimuksissa: granulosyyttinen leukemia, lymfooma, hepatosellulaarinen adenooma ja karsinooma, sekä kivesadenooma.
Reductions in testicular weights and/ or histological lesions (e. g., tubular atrophy and tubular giant cells) were observed in mice, rats, and monkeys.
Kivesten painon laskua ja/ tai histologisia leesioita (esim. tubulaarinen atrofia ja tubulaariset jättiläissolut) havaittiin hiirellä, rotalla ja apinalla.
In rats, these changes were accompanied by a decreased weight of accessory sex organs (epididymides, prostate, seminal vesicles).
Rotalla näihin muutoksiin liittyi lisäsukuelinten painon laskua (epididymit, eturauhanen, rakkularauhaset).
In reproduction toxicity studies in animals, decreased fertility and partly reversible reductions in sperm counts were reported in male rats.
Eläimillä tehdyissä lisääntymiseen liittyvissä toksisuustutkimuksissa raportoitiin hedelmällisyyden laskua ja osittain palautuvaa spermamäärän vähenemistä urosrotilla.
Exposures in animals were lower than those seen in humans receiving clinically relevant doses of temsirolimus.
Eläimillä todetut altistustasot olivat alhaisempia kuin ihmisillä, joiden saamat temsirolimuusiannokset olivat kliinisesti relevantteja.
Concentrate:
Infuusiokonsentraatti:
Anhydrous ethanol all-rac-α -Tocopherol (E 307) Propylene glycol Anhydrous citric acid (E 330)
Vedetön etanoli all- rac- alfa- tokoferoli (E 307) Propyleeniglykoli Vedetön sitruunahappo (E 330)
Polysorbate 80 (E 433) Macrogol 400 Anhydrous ethanol
Polysorbaatti 80 (E- 433) Makrogoli 400 Vedetön etanoli
This medicinal product must not be mixed with other medicinal products, except those mentioned in section 6.6.
Lääkevalmistetta ei saa sekoittaa muiden lääkevalmisteiden kanssa, lukuun ottamatta niitä, jotka mainitaan kohdassa 6. 6.
TORISEL 25 mg/ ml concentrate for solution for infusion must not be added directly to aqueous infusion solutions.
TORISEL 25 mg/ ml infuusiokonsentraattia ei saa lisätä suoraan vesipohjaisiin infuusionesteisiin.
Direct addition of TORISEL 25 mg/ ml concentrate to aqueous solutions will result in precipitation of medicinal product.
TORISEL 25 mg/ ml infuusiokonsentraatin lisääminen suoraan vesipohjaisiin liuoksiin aiheuttaa lääkevalmisteen sakkautumista.
Always dilute TORISEL 25 mg/ ml concentrate for solution for infusion with the supplied diluent before adding to infusion solutions.
13 Laimenna TORISEL 25 mg/ ml infuusiokonsentraatti liuosta varten aina valmisteen mukana toimitettavalla liuottimella ennen lisäämistä infuusioliuoksiin.