natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Decreases in bone mineral density of hip were significantly greater in this group until 96 weeks.
Lonkan luutiheyden aleneminen oli myös merkittävästi suurempi tässä ryhmässä 96. viikkoon mennessä.
If bone abnormalities are suspected then appropriate consultation should be obtained.
Luustomuutoksia epäiltäessä on syytä pyytää asiantuntijalausunto.
The safety of tenofovir in patients with decompensated liver disease is being studied.
Tenofoviirin turvallisuutta tutkitaan potilailla, joilla on dekompensoitu maksasairaus.
At present the safety in this patient population has not been thoroughly evaluated.
Tällä hetkellä turvallisuutta tässä potilasryhmässä ei ole arvioitu riittävästi.
No safety and efficacy data are available in liver transplant patients.
Turvallisuudesta ja tehosta maksansiirtopotilailla ei ole tietoja.
5 Exacerbations of hepatitis:
Hepatiitin paheneminen:
Flares on treatment:
Paheneminen hoidon aikana:
Spontaneous exacerbations in chronic hepatitis B are relatively common and are characterised by transient increases in serum ALT.
Kroonisen hepatiitti B- infektion spontaani paheneminen on suhteellisen yleistä, ja sille on ominaista seerumin ALAT- tason tilapäinen nousu.
After initiating antiviral therapy, serum ALT may increase in some patients as serum HBV DNA levels decline (see section 4.8).
Kun antiviraalinen hoito on aloitettu, seerumin ALAT- taso saattaa nousta joillakin potilailla seerumin HBV DNA- tason laskiessa (ks. kohta 4. 8).
Among tenofovir-treated patients on-treatment exacerbations typically occurred after 4-8 weeks of therapy.
Tenofoviirilla hoidetuilla potilailla hoidon aikainen paheneminen tapahtui yleensä 4- 8 viikon kuluttua.
In patients with compensated liver disease, these increases in serum ALT are generally not accompanied by an increase in serum bilirubin concentrations or hepatic decompensation.
Potilailla, joilla on maksasairaus ilman vajaatoimintaa, tähän seerumin ALAT - tason nousuun ei yleensä liity seerumin bilirubiinipitoisuuden lisääntymistä tai maksan vajaatoimintaa.
Flares after treatment discontinuation:
Paheneminen hoidon loputtua:
Acute exacerbation of hepatitis has also been reported in patients who have discontinued hepatitis B therapy.
Hepatiitin akuuttia pahenemista on myös raportoitu potilailla, jotka ovat lopettaneet hepatiitti B- hoidon.
Post-treatment exacerbations are usually associated with rising HBV DNA, and the majority appears to be self-limited.
Hoidon jälkeiseen pahenemiseen liittyy yleensä HBV DNA- arvon nousu, ja suurin osa tapauksista vaikuttaa itsestään rajoittuvilta.
Hepatic function should be monitored at repeated intervals with both clinical and laboratory follow-up for at least 6 months after discontinuation of hepatitis B therapy.
Maksan toimintaa tulee seurata säännöllisesti sekä kliinisesti että laboratoriokokein vähintään 6 kuukauden ajan hepatiitti B- hoidon päätyttyä.
If appropriate, resumption of hepatitis B therapy may be warranted.
Tarvittaessa hepatiitti B- hoidon jatkaminen saattaa olla tarpeen.
There are no data on the efficacy of tenofovir in patients co-infected with hepatitis C or D virus.
Tenofoviirin tehosta potilailla, joilla on samanaikainen hepatiitti C - tai D- virusinfektio, ei ole tietoja.
Co-infection with HIV-1 and hepatitis B:
Samanaikainen HIV- 1 - ja hepatiitti B- infektio:
Due to the risk of development of HIV resistance, tenofovir disoproxil fumarate should only be used as part of an appropriate antiretroviral combination regimen in HIV/ HBV co-infected patients.
HIV- resistenssin kehittymisen riskin vuoksi tenofoviiridisoproksiilifumaraattia tulee käyttää ainoastaan osana asianmukaista antiretroviraalista yhdistelmähoitoa potilailla, joilla on samanaikainen HIV - / HBV- infektio.
Patients with pre-existing liver dysfunction including chronic active hepatitis have an increased frequency of liver function abnormalities during combination antiretroviral therapy and should be monitored according to standard practice.
Siitä syystä heitä tulee tarkkailla normaalikäytännön mukaisesti.
However, it should be noted that increases of ALT can be part of HBV clearance during therapy with tenofovir, see above Exacerbations of hepatitis.
On kuitenkin huomioitava, että ALAT- tason nousu voi liittyä HBV- puhdistumaan tenofoviirihoidon aikana, ks. edellä Hepatiitin paheneminen.
The preclinical and clinical data suggest that the risk of occurrence of lactic acidosis, a class effect of nucleoside analogues, is low for tenofovir disoproxil fumarate.
Prekliinisten ja kliinisten tietojen perusteella maitohappoasidoosin ilmenemisen riski, joka on nukleosidianalogeille tyypillinen vaikutus, on tenofoviiridisoproksiilifumaraatin kohdalla vähäinen.
However, as tenofovir is structurally related to nucleoside analogues, this risk cannot be excluded.
Koska tenofoviiri on rakenteeltaan nukleosidianalogien kaltainen, tätä riskiä ei kuitenkaan voida poissulkea.
Early symptoms (symptomatic hyperlactatemia) include benign digestive symptoms (nausea, vomiting and abdominal pain), non-specific malaise, loss of appetite, weight loss, respiratory symptoms (rapid and/ or deep breathing) or neurological symptoms (including motor weakness).
Varhaisia oireita (oireileva hyperlaktatemia) ovat hyvänlaatuiset ruoansulatusoireet (pahoinvointi, oksentelu ja vatsakipu), epämääräinen huonovointisuus, ruokahaluttomuus, laihtuminen, hengitysoireet (nopea ja/ tai syvä hengitys) ja neurologiset oireet (mukaan lukien motorinen heikkous).
Lactic acidosis has a high mortality and may be associated with pancreatitis, liver failure or renal failure.
Maitohappoasidoosiin liittyy suuri kuolleisuus ja siihen saattaa liittyä pankreatiitti, maksan vajaatoiminta tai munuaisten
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued in the setting of symptomatic hyperlactatemia and metabolic/ lactic acidosis, progressive hepatomegaly, or rapidly elevating aminotransferase levels.
Nukleosidianalogien käyttö tulisi lopettaa oireilevan hyperlaktatemian ja metabolisen asidoosin/ maitohappoasidoosin tai progredioivan hepatomegalian ilmaantuessa tai aminotransferaasiarvojen kohotessa nopeasti.
Caution should be exercised when administering nucleoside analogues to any patient (particularly obese women) with hepatomegaly, hepatitis or other known risk factors for liver disease and hepatic steatosis (including certain medicinal products and alcohol).
Varovaisuutta tulee noudattaa annettaessa nukleosidianalogeja potilaille (etenkin ylipainoisille naisille), joilla on hepatomegalia, hepatiitti tai jokin muu tunnettu maksasairauden ja maksasteatoosin riskitekijä (mukaan lukien määrätyt lääkevalmisteet ja alkoholi).
Lipodystrophy (lipoatrophy/ lipomatosis):
Lipodystrofia (lipoatrofia/ lipomatoosi):
In HIV infected patients, combination antiretroviral therapy has been associated with the redistribution of body fat (lipodystrophy).
Eri antiretroviruslääkkeitä samanaikaisesti saaneilla potilailla, joilla on HIV- infektio on esiintynyt kehon rasvakudosten uudelleenjakautumista (lipodystrofiaa).
The long-term consequences 6 of these events are currently unknown.
Toistaiseksi ei tiedetä, mitä pitkäaikaisvaikutuksia tällä on.
A connection between visceral lipomatosis and protease inhibitors and lipoatrophy and nucleoside reverse transcriptase inhibitors has been hypothesised.
On arveltu, että viskeraalinen lipomatoosi liittyy proteaasi- estäjiin sekä vastaavasti lipoatrofia nukleosidianalogi käänteiskopioijaentsyyminestäjiin.
However, 144-week clinical data from antiretroviral-naïve HIV infected patients indicate that the risk of lipodystrophy was lower with tenofovir disoproxil fumarate than with stavudine when administered with lamivudine and efavirenz.
144 viikon kliiniset tulokset potilailla, joilla on HIV- infektio ja jotka eivät aiemmin olleet saaneet antiretroviraalisia lääkeaineita, osoittavat kuitenkin lipodystrofiariskin olevan pienempi tenofoviiridisoproksiilifumaraatilla kuin stavudiinilla, kun molempia annettiin lamivudiinin ja efavirentsin kanssa.
Mitochondrial dysfunction:
Mitokondrioiden toimintahäiriöt:
These findings do not affect current national recommendations to use antiretroviral therapy in pregnant women to prevent vertical transmission of HIV.
Näillä havainnoilla ei ole vaikutusta tämänhetkisiin kansallisiin suosituksiin käyttää antiretroviraalista lääkitystäraskaana oleville naisille äidistä lapseen tapahtuvan HIV- infektion tarttumisenestämiseksi.
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/ or focal mycobacterium infections, and Pneumocystis jiroveci pneumonia.
Esimerkkejä tulehduksista ovat sytomegaloviruksen aiheuttama retiniitti, yleistynyt ja/ tai paikallinen mykobakteeri- infektio ja Pneumocystis jirovecin aiheuttama keuhkokuume.
Although the etiology is considered to be multifactorial (including corticosteroid use, alcohol consumption, severe immunosuppression, higher body mass index), cases of osteonecrosis have been reported particularly in patients with advanced HIV-disease and/ or long-term exposure to combination antiretroviral therapy (CART).
7 ollut useita (mukaan lukien kortikosteroidihoito, alkoholin käyttö, vaikea immuunisuppressio, korkea painoindeksi).
Based on the results of in vitro experiments and the known elimination pathway of tenofovir, the potential for CYP450 mediated interactions involving tenofovir with other medicinal products is low.
In vitro- kokeiden tuloksiin ja tenofoviirin tunnettuun poistumistiehen perustuen mahdollisuus CYP450- välitteisiin yhteisvaikutuksiin on alhainen tenofoviirin ja muiden lääkevalmisteiden samanaikaisessa käytössä.
Viread should not be administered with any other medicinal products containing tenofovir disoproxil fumarate (Truvada or Atripla).
Vireadia ei tule antaa muiden tenofoviiridisoproksiilifumaraattia sisältävien lääkevalmisteiden (Truvada tai Atripla) kanssa.
Viread should also not be administered concurrently with adefovir dipivoxil.
Vireadia ei myöskään tule antaa samanaikaisesti adefoviiridipivoksiilin kanssa.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine is not recommended (see section 4.4 and Table 1).
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin ja didanosiinin samanaikainen anto ei ole suositeltavaa (ks. kohta 4. 4 ja Taulukko 1).
7 Renally eliminated medicinal products:
Munuaisten kautta poistuvat lääkevalmisteet:
Since tenofovir is primarily eliminated by the kidneys, co-administration of tenofovir disoproxil fumarate with medicinal products that reduce renal function or compete for active tubular secretion via transport proteins hOAT 1, hOAT 3 or MRP 4 (e. g. cidofovir) may increase serum concentrations of tenofovir and/ or the co-administered medicinal products.
Koska tenofoviiri poistuu ensisijassa munuaisten kautta, tenofoviiridisoproksiilifumaraatin antaminen samanaikaisesti sellaisten lääkevalmisteiden kanssa, jotka vähentävät munuaisten toimintaa tai kilpailevat aktiivisesta tubulaarisesta erityksestä kuljettajaproteiinien hOAT 1, hOAT 3 tai MRP 4 (esim. sidofoviiri) kautta, voi lisätä tenofoviirin ja/ tai samanaikaisesti annettujen lääkevalmisteiden pitoisuutta seerumissa.
Use of tenofovir disoproxil fumarate should be avoided with concurrent or recent use of a nephrotoxic medicinal product.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin käyttöä samanaikaisesti nefrotoksisten lääkkevalmisteiden kanssa tai näitten äskettäisen käytön jälkeen tulee välttää.
Some examples include, but are not limited to, aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, ganciclovir, pentamidine, vancomycin, cidofovir or interleukin-2 (see section 4.4).
Joitakin esimerkkejä ovat mm. aminoglykosidit, amfoterisiini B, foskarnaatti, gansikloviiri, pentamidiini, vankomysiini, sidofoviiri tai interleukiini- 2 (ks. kohta 4. 4).
Other interactions:
Muita yhteisvaikutuksia:
Interactions between tenofovir disoproxil fumarate and protease inhibitors and antiretroviral agents other than protease inhibitors are listed in Table 1 below (increase is indicated as “↑”, decrease as “↓”, no change as “↔”, twice daily as “ b. i. d.”, and once daily as “ q. d.”).
Alla olevassa Taulukossa 1 esitetään tenofoviiridisoproksiilifumaraatin yhteisvaikutukset proteaasinestäjien ja muiden antiretroviraalisten lääkeaineiden kuin proteaasinestäjien kanssa (taulukossa "↑" = suurenee, "↓" = pienenee, "↔" = ei muutosta, "b. i. d." = kahdesti päivässä, "q. d." = kerran päivässä).
Table 1:
8 Taulukko 1:
Interactions between tenofovir disoproxil fumarate and other medicinal products
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin yhteisvaikutukset muiden lääkevalmisteiden kanssa
Medicinal product by
Lääkevalmiste terapia- alueen
Recommendation
300 mg
therapeutic areas
mukaan luokiteltuna
Mean percent change in AUC, Cmax, Cmin
AUC -, Cmax - ja Cmin- arvojen
concerning
tenofoviiridisoproksiilifumaraatin
co-administration with tenofovir disoproxil fumarate 300 mg
samanaikaista annostusta koskevat suositukset
ANTI-INFECTIVES Antiretrovirals Protease inhibitors Atazanavir/ Ritonavir (300 q. d. / 100 q. d. / 300 q. d.)
INFEKTIOLÄÄKKEET Antiretroviraaliset lääkkeet Proteaasinestäjät Atatsanaviiri/ Ritonaviiri (300 q. d. / 100 q. d. / 300 q. d.)
AUC: ↓ 25% Cmax: ↓ 28% Cmin: ↓ 26% Tenofovir:
AUC: ↓ 25% Cmax: ↓ 28% Cmin: ↓ 26% Tenofoviiri:
Renal function should be closely monitored (see section 4.4).
Munuaisten toimintaa tulee seurata tarkoin (ks. kohta 4. 4).
Lopinavir/ Ritonavir (400 b. i. d. / 100 b. i. d. / 300 q. d.)
Lopinaviiri/ Ritonaviiri (400 b. i. d. / 100 b. i. d. / 300 q. d.)
Lopinavir/ ritonavir:
Lopinaviiri/ ritonaviiri:
No significant effect on lopinavir/ ritonavir PK parameters.
Ei merkittävää vaikutusta lopinaviirin/ ritonaviirin PK - parametreihin.
Darunavir/ Ritonavir (300/ 100 b. i. d. / 300 q. d.) NRTIs
Darunaviiri/ Ritonaviiri (300/ 100 b. i. d. / 300 q. d.) NRTI- lääkkeet
No significant effect on darunavir/ ritonavir PK parameters.
Ei merkittävää vaikutusta darunaviirin/ ritonaviirin PK - parametreihin.
fumarate and didanosine results in a 40-60% increase in systemic exposure to didanosine that may increase the risk for didanosine-related adverse events.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin ja didanosiinin samanaikainen annostelu lisää didanosiinin systeemistä altistusta 40- 60%, mikä saattaa lisätä didanosiiniin liittyvien haittavaikutusten riskiä.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine at a dose of 400 mg daily has been associated with a significant decrease in CD4 cell count, possibly due to an intracellular interaction increasing phosphorylated (i. e. active) didanosine.
Tenofoviiri - disoproksiilifumaraatin ja didanosiinin (päivittäisellä annoksella 400 mg) samanaikaiseen antoon liittyy merkittävä CD4- solumäärän väheneminen, mikä mahdollisesti johtuu solunsisäisestä yhteisvaikutuksesta, joka lisää fosforyloidun (eli aktiivisen) didanosiinin määrää.
A decreased dosage of 250 mg didanosine co-administered with tenofovir disoproxil fumarate therapy has been associated with reports of high rates of virological failure within several tested combinations for the treatment of HIV-1 infection.
Jos on käytetty pienempää, 250 mg: n didanosiiniannosta, joka on annettu samanaikaisesti tenofoviiri - disoproksiilifumaraattihoidon kanssa, on raportoitu runsaasti virologisia epäonnistumisia useissa testatuissa HIV- 1- infektion hoitoyhdistelmissä.
tenofovir disoproxil fumarate and didanosine is not recommended (see section 4.4).
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin ja didanosiinin samanaikainen anto ei ole suositeltavaa (ks. kohta 4. 4).
Adefovir dipivoxil
9 Adefoviiridipivoksiili
Tenofovir disoproxil fumarate should not be administered concurrently with adefovir dipivoxil (see section 4.4).
Tenofoviiridisoproksiilifumaraattia ei tule antaa samanaikaisesti adefoviiridipivoksiilin kanssa (ks. kohta 4. 4).
Studies conducted with other medicinal products:
Muiden lääkevalmisteiden kanssa suoritetut tutkimukset:
There were no clinically significant pharmacokinetic interactions when tenofovir disoproxil fumarate was co-administered with emtricitabine, lamivudine, indinavir, efavirenz, nelfinavir, saquinavir (ritonavir boosted), methadone, ribavirin, rifampicin, tacrolimus, or the hormonal contraceptive norgestimate/ ethinyl oestradiol.
Kliinisesti merkittäviä farmakokineettisiä yhteisvaikutuksia ei ollut, kun tenofoviiridisoproksiilifumaraattia annettiin samanaikaisesti emtrisitabiinin, lamivudiinin, indinaviirin, efavirentsin, nelfinaviirin, sakinaviirin (tehostettu ritonaviirilla), metadonin, ribaviniirin, rifampisiinin, takrolimuusin tai hormonaalisen norgestimaattia/ etinyyliestradiolia sisältävän ehkäisyvalmisteen kanssa.
Tenofovir disoproxil fumarate must be taken with food, as food enhances the bioavailability of tenofovir (see section 5.2).
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatti tulee nauttia ruoan kanssa, koska ruoka nostaa tenofoviirin hyötyosuutta (ks. kohta 5. 2).
Pregnancy For tenofovir disoproxil fumarate limited clinical data on exposed pregnancies are available.
Raskaus Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin käytöstä raskaana olevilla naisilla on rajallista kliinistä tietoa.
Animal studies do not indicate direct or indirect harmful effects of tenofovir disoproxil fumarate with respect to pregnancy, foetal development, parturition or postnatal development (see section 5.3).
Eläinkokeiden perusteella ei ole saatu tietoa suorista tai epäsuorista tenofoviiridisoproksiilifumaraatin haitallisista vaikutuksista raskauteen, sikiön kehitykseen, synnytykseen tai postnataaliseen kehitykseen (ks. kohta 5. 3).
Tenofovir disoproxil fumarate should be used during pregnancy only if the potential benefit justifies the potential risk to the foetus.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraattia pitäisi käyttää raskauden aikana vain jos siitä saatava hyöty on perusteltu sikiölle koituvaan mahdolliseen riskiin nähden.
Given that the potential risks to developing human foetuses are unknown, the use of tenofovir disoproxil fumarate in women of childbearing potential must be accompanied by the use of effective contraception.
Koska mahdollista riskiä kehittyvälle ihmissikiölle ei tunneta, tulee tenofoviiridisoproksiilifumaraatin käytössä hedelmällisessä iässä olevien naisten on käytettävä tehokasta ehkäisyä.
Lactation In animal studies it has been shown that tenofovir is excreted into milk.
Imetys Eläinkokeissa tenofoviirin on todettu erittyvän eläinten maitoon.
It is not known whether tenofovir is excreted in human milk.
Ihmisillä ei tiedetä, erittyykö tenofoviiri äidinmaitoon.
Therefore, it is recommended that mothers being treated with tenofovir disoproxil fumarate do not breast-feed their infants.
Siitä syystä suositellaan, etteivät tenofoviiridisoproksiilifumaraattia saavat äidit imetä lapsiaan.
9 As a general rule, it is recommended that HIV and HBV infected women do not breast-feed their infants in order to avoid transmission of HIV and HBV to the infant.
Pääsääntöisesti on suositeltavaa, etteivät HIV - ja HBV- tartunnan saaneet äidit imetä lapsiaan HIV: n ja HBV: n lapseen tarttumisen välttämiseksi.
Assessment of adverse reactions from clinical study data is based on experience in two studies in 653 treatment-experienced patients receiving treatment with tenofovir disoproxil fumarate (n = 443) or placebo (n = 210) in combination with other antiretroviral medicinal products for 24 weeks and also in a double-blind comparative controlled study in which 600 treatment-naïve patients received treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) (n = 299) or stavudine (n = 301) in combination with lamivudine and efavirenz for 144 weeks.
Kliinisten tutkimustietojen mukaisten haittavaikutusten arviointi perustuu kokemuksiin kahdesta tutkimuksesta 653 aiemmin hoidetulla potilaalla, jotka olivat saaneet tenofoviiridisoproksiilifumaraattia (n = 443) tai plaseboa (n = 210) yhdessä muiden antiretroviraalisten lääkevalmisteiden kanssa 24 viikon ajan ja myös vertailevasta, kontrolloidusta kaksoissokkotutkimuksesta, jossa 600 aiemmin hoitamatonta potilasta sai 144 viikon ajan tenofoviiridisoproksiilia 245 mg (fumaraattina) (n = 299) tai stavudiinia (n = 301) yhdessä lamivudiinin ja efavirentsin kanssa.
Approximately one third of patients can be expected to experience adverse reactions following treatment with tenofovir disoproxil fumarate in combination with other antiretroviral agents.
10 Arviolta kolmanneksella potilaista voidaan odottaa haittavaikutuksia hoidettaessa tenofoviiridisoproksiilifumaraatilla yhdessä muiden antiretroviraalisten lääkeaineiden kanssa.
These reactions are usually mild to moderate gastrointestinal events.
Nämä vaikutukset ovat yleensä lieviä tai kohtalaisia maha- suoli- alueeseen liittyviä oireita.
The adverse reactions with suspected (at least possible) relationship to treatment are listed below by body system organ class and absolute frequency.
Haittavaikutukset, joiden oletetaan liittyvän (ainakin mahdollisesti) hoitoon on luetteloitu seuraavassa elinjärjestelmien ja absoluuttisen esiintyvyyden mukaan.
Frequencies are defined as very common (≥ 1/ 10) or common (≥ 1/ 100, < 1/ 10).
Esiintyvyys on jaettu hyvin yleisiin (≥ 1/ 10) tai yleisiin (≥ 1/ 100, < 1/ 10).
See also Post-marketing experience below.
Ks. alla myös Markkinoilletulon jälkeiset kokemukset.
Very common: hypophosphataemia
Hyvin yleiset: hypofosfatemia
Very common: dizziness
Hyvin yleiset: huimaus
Very common: diarrhoea, vomiting, nausea Common: flatulence
Hyvin yleiset: ripuli, oksentelu, pahoinvointi Yleiset: ilmavaivat
Approximately 1% of tenofovir disoproxil fumarate-treated patients discontinued treatment due to the gastrointestinal events.
Noin 1% tenofoviiridisoproksiilifumaraatilla hoidetuista potilaista keskeytti hoidon ruoansulatuskanavaan liittyvien oireiden vuoksi.
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Eri antiretroviruslääkkeitä samanaikaisesti saaneilla HIV- potilailla on esiintynyt kehon rasvakudosten uudelleenjakautumista (lipodystrofiaa), mukaan lukien perifeerisen ja kasvojen ihonalaisen rasvakudosta vähenemistä, lisääntynyttä vatsan ja sisäkudosten rasvakudosta, rintojen hypertrofiaa ja rasvan kerääntymistä niskaan (buffalo hump).
In a 144-week controlled clinical study in antiretroviral-naïve patients that compared tenofovir disoproxil fumarate with stavudine in combination with lamivudine and efavirenz, patients who received tenofovir disoproxil had a significantly lower incidence of lipodystrophy compared with patients who received stavudine.
144 viikon kontrolloidussa kliinisessä tutkimuksessa, jossa verrattiin lamivudiiniin ja efavirentsiin yhdistettyä tenofoviiridisoproksiilifumaraattia ja stavudiinia potilailla, jotka eivät aiemmin olleet saaneet antiretroviraalisia lääkeaineita, todettiin tenofoviiridisoproksiilia saaneilla potilailla merkittävästi vähemmän lipodystrofiaa kuin stavudiinia saaneilla potilailla.
The tenofovir disoproxil fumarate arm also had significantly smaller mean increases in fasting triglycerides and total cholesterol than the comparator arm.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraattiryhmässä oli myös merkittävästi pienemmät keskimääräiset nousut triglyseridien ja kokonaiskolesterolin paastoarvoissa kuin verrokkiryhmässä.
10 Cases of osteonecrosis have been reported, particularly in patients with generally acknowledged risk factors, advanced HIV disease or long-term exposure to combination antiretroviral therapy (CART).
Osteonekroositapauksia on esiintynyt erityisesti potilailla, joilla on yleisesti tunnettuja riskitekijöitä, edennyt HIV- infektio tai pitkäaikainen antiretroviraalinen yhdistelmähoito (CART).