natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Uncommon ( 1/ 1000 to < 1/ 100)
Melko harvinainen ≥1/ 1, 000, < 1/ 100
Rare ( 1/ 10000 to < 1/ 1000)
Harvinainen ≥1/ 10, 000, < 1/ 1, 000
Urinary tract infection
virtsatietulehdus
Sepsis Pneumonia Pyelonephritis Herpes simplex Fungal, viral, and bacterial infections (such as mycobacterial infections, including tuberculosis, Epstein-Barr virus, CMV, and Herpes zoster)
sepsis keuhkokuume pyelonefriitti Herpes simplex sieni - virus - ja bakteeri - infektiot (kuten myko- bakteeri - infektiot, mukaan lukien tuberkuloosi, Epstein- Barrin virus, sytomegalovirus ja Herpes zoster)
Skin Cancer
ihosyöpä
Lymphoma / post transplant lymphoproliferative disorder
lymfooma / elinsiirtoa seuraava lymfoproliferatii - vinen häiriö
Thrombocytopenia Anaemia
trombosytopenia
Thrombotic thrombocytopenic purpura/ haemolytic uraemic syndrome Leukopenia Neutropenia
tromboottinen
Immune system disorders
anemia
Hypersensitivity reactions, including anaphylactic/ anaphylactoid reactions, angioedema, exfoliative dermatitis, and hypersensitivity vasculitis (see section 4.4)
neutropenia Yliherkkyys- reaktiot, Immuunijärjestelm mukaan lukien ä anafylaktiset / anafylaktoidiset reaktiot, angioedeema, eksfoliatiivinen dermatiitti, yliherkkyysvaskuliitti (ks. kohta 4. 4) hypokalemia, Aineenvaihdunta hypofosfatemia, ja ravitsemus hyperkolestere - lemia, hyperglykemia, hypertriglyseri - demia päänsärky Hermosto
Metabolism and Hypokalaemia nutrition disorders
perikardiaalinen effuusio (mukaan lukien hemodynaamisesti merkittävät effuusiot lapsilla ja aikuisilla)
Hypophosphataemia Hypercholesterolaemia Hyperglycaemia Hypertriglyceridaemia
Verisuonisto
9 System Organ Class Nervous system disorders
imukudos- turvotus
Very common ( 1/ 10) Headache
keuhkoembolia
Common ( 1/ 100 to < 1/ 10)
verenpaineen nousu
Uncommon ( 1/ 1000 to < 1/ 100)
laskimotromboosi
Rare ( 1/ 10000 to < 1/ 1000)
Hengityselimet,
Cardiac disorders
keuhkoverenvuoto
Tachycardia
alveolaarinen
Pericardial effusion (including haemodynamically significant effusions in children and adults)
rintakehä ja välikarsina
Vascular disorders Respiratory, thoracic, and mediastinal disorders
keuhkopussieffuusio nenäverenvuoto
Lymphocele Hypertension
proteinoosi
Deep vein thrombosis Pneumonitis Pleural effusion Epistaxis
Ruoansulatus - elimistö Maksa ja sappi
Pulmonary embolism Pulmonary haemorrhage
mahakipu ripuli ummetus pahoinvointi
Lymphoedema Alveolar proteinosis
stomatiitti maksan toimintakokeiden poikkeavuudet
Gastrointestinal disorders
pankreatiitti
Abdominal pain Diarrhoea Constipation Nausea
Iho ja ihonalainen kudos
Stomatitis
akne
Pancreatitis
ihottuma
Liver function tests abnormal
luunekroosi
Acne
proteinuria
Rash
Nefroottinen oireyhtymä (ks. kohta 4. 4)
Arthralgia
raajojen turvotus
Osteonecrosis
pitkittynyt
Renal and urinary disorders
antopaikassa
Proteinuria
paraneminen,
Nephrotic syndrome (see section 4.4)
todettavat haitat
General disorders and administration site conditions
kipu
Oedema peripheral Pyrexia Pain
turvotus
Impaired healing Oedema
laktaattidehydro -
Investigations
kohonnut ASAT
Blood lactate dehydrogenase increased Blood creatinine increased
genaasin (LDH) kohoaminen, kreatiniinin kohoaminen
Aspartate aminotransferase increased Alanine aminotransferase increased
kohonnut ALAT
Immunosuppression increases the susceptibility to the development of lymphoma and other malignancies, particularly of the skin (see section 4.4).
9 Immunosuppressio lisää lymfooman ja muiden, etenkin ihon maligniteettien kehittymisalttiutta (ks. kohta 4. 4).
Cases of BK virus associated nephropathy, as well as cases of JC virus associated progressive multifocal leukoencephalopathy (PML), have been reported in patients treated with immunosuppressants, including Rapamune.
BK – virukseen liittyneitä nefropatioita sekä JC – virukseen liittyneitä progressiivisia multifokaalisia leukoenkefalopatia (PML) – tapauksia on ilmoitettu esiintyneen immunosuppressiivista hoitoa saavilla potilailla, myös Rapamunea käytettäessä.
10 Hepatotoxicity has been reported, the risk may increase as the trough sirolimus level increases.
Hepatotoksisuutta on havaittu, riski saattaa kohota sirolimuusin minimipitoisuuden (” trough ”) kasvaessa.
There have been rare reports of fatal hepatic necrosis with elevated trough sirolimus levels.
Harvinaisia fataaleja maksanekroositapauksia on raportoitu korkeiden sirolimuusin minimipitoisuuksien yhteydessä.
Cases of interstitial lung disease (including pneumonitis and infrequently bronchiolitis obliterans organising pneumonia (BOOP) and pulmonary fibrosis), some fatal, with no identified infectious etiology have occurred in patients receiving immunosuppressive regimens including Rapamune.
Jotkut tapauksista ovat johtaneet kuolemaan.
Impaired healing following transplant surgery has been reported, including fascial dehiscence, incisional hernia, and anastomotic disruption (e. g. wound, vascular, airway, ureteral, biliary).
Siirrännäisleikkauksen jälkeen on raportoitu paranemishäiriöitä, mukaan lukien faskiaalinen aukeama, arpityrä ja anastomoottinen repeämä (esim. haava, suoni, ilmatie, virtsatie, sappi).
The concomitant use of sirolimus with a calcineurin inhibitor may increase the risk of calcineurin inhibitor-induced HUS/ TTP/ TMA.
Sirolimuusin käyttö samanaikaisesti kalsineuriinin estäjien kanssa saattaa lisätä kalsineuriini estäjien indusoiman HUS/ TTP/ TMA: n riskiä.
In an ongoing study evaluating the safety and efficacy of conversion from calcineurin inhibitors to sirolimus (target levels of 12 - 20 ng/ mL) in maintenance renal transplant patients, enrollment was stopped in the subset of patients (n=90) with a baseline glomerular filtration rate of less than 40 mL/ min (see section 5.1).
Potilaiden mukaanotto lopetettiin alaryhmässä (n=90), jossa alkutilanteen glomerulusten suodattumisnopeus (GFR) oli alle 40 ml/ min (ks. kohta 5. 1).
There was a higher rate of serious adverse events including pneumonia, acute rejection, graft loss and death in this sirolimus treatment arm (n=60, median time post-transplant 36 months).
Sirolimuusilla hoidetussa ryhmässä (n= 60, mediaani- aika siirrosta 36 kuukautta) oli enemmän vakavia haittatapahtumia mukaan lukien keuhkokuume, akuutti hylkimisreaktio, siirrännäisen menetys ja kuolema.
Paediatric population Controlled clinical trials with posology comparable to that currently indicated for the use of Rapamune in adults — that is, use in combination with ciclosporin and corticosteroids for 2 to 3 months post-transplantation followed by withdrawal of ciclosporin thereafter— have not been conducted in children or adolescents ( 18 years of age).
Lapset Lapsilla tai nuorilla (ikä < 18 vuotta) ei ole tehty kontrolloituja kliinisiä tutkimuksia, joissa käytetyt annokset olisivat verrattavissa Rapamunen tämänhetkisen käyttöaiheen mukaiseen käyttöön aikuisilla (käyttö yhdessä siklosporiinin ja kortikosteroidien kanssa 2– 3 kk ajan elinsiirron jälkeen, minkä jälkeen siklosporiinihoito lopetetaan).
Safety was assessed in a controlled clinical trial enrolling renal transplant patients  18 years of age considered of high-immunologic risk, defined as a history of one or more acute allograft rejection episodes and/ or the presence of chronic allograft nephropathy on a renal biopsy (see section 5.1).
Turvallisuutta arvioitiin kontrolloidussa kliinisessä tutkimuksessa, johon otetuilla alle 18- vuotiailla munuaissiirtopotilailla katsottiin olevan suuri immunologinen riski (määritelmä: anamneesissa vähintään yksi akuutti hyljintäepisodi ja/ tai siirteestä otetussa koepalassa kroonista siirrännäis nefropatiaa; ks. kohta 5. 1).
The use of Rapamune in combination with calcineurin inhibitors and corticosteroids was associated with an increased risk of deterioration of renal function, serum lipid abnormalities (including but not limited to increased serum triglycerides and cholesterol), and urinary tract infections.
Rapamunen, kalsineuriinin estäjien ja kortikosteroidien yhdistelmän käytön yhteydessä munuaistoiminnan huononemisen, seerumin rasva- arvojen poikkeavuuksien (esim. seerumin kohonneiden triglyseridi - ja kolesteroliarvojen) ja virtsatieinfektioiden riski oli tavallista suurempi.
The treatment regimen studied (continuous use of Rapamune in combination with calcineurin inhibitor) is not indicated for adult or paediatric patients (see section 4.1).
Tutkimuksessa käytetty hoito (Rapamunen jatkuva käyttö yhdessä kalsineuriinin estäjän kanssa) ei ole käyttöaiheen mukaista aikuisilla eikä lapsipotilailla (ks. kohta 4. 1).
In another study enrolling renal transplant patients  20 years of age that was intended to assess the safety of progressive corticosteroid withdrawal (beginning at six months post-transplantation) from an immunosuppressive regimen initiated at transplantation that included full-dose immunosuppression with both Rapamune and a calcineurin inhibitor in combination with basiliximab induction, of the 274 patients enrolled, 19 (6.9%) were reported to have developed post-transplant lymphoproliferative disorder (PTLD).
Tutkimukseen otettiin 274 potilasta, ja heistä 19: lle (6, 9%) ilmoitettiin kehittyneen elinsiirron jälkeinen lymfoproliferatiivinen tauti (PTLD).
Among 89 patients known to be EBV seronegative prior to transplantation, 13 (15.6%) were reported to have developed PTLD.
89 potilaan tiedettiin olleen seronegatiivisia EBV: n suhteen ennen elinsiirtoa, ja 13: lle heistä (15, 6%) ilmoitettiin kehittyneen PTLD.
All patients who developed PTLD were aged  18 years.
Kaikki PTLD- tautiin sairastuneet olivat alle 18- vuotiaita.
There is insufficient experience to recommend the use of Rapamune in children and adolescents (see section 4.2).
Rapamunen käytöstä on niin vähän kokemusta, että sitä ei voida suositella lapsille eikä nuorille (ks. kohta 4. 2).
11 4.9 Overdose
4. 9 Yliannostus
In general, the adverse effects of overdose are consistent with those listed in section 4.8.
Yliannostuksen aiheuttamat haittavaikutukset ovat yleensä samanlaiset kuin kohdassa 4. 8 on esitetty.
ATC code:
Farmakoterapeuttinen ryhmä: selektiiviset immunosuppressiiviset lääkeaineet, ATC- koodi:
Sirolimus inhibits T cell activation induced by most stimuli, by blocking calcium dependent and calcium independent intracellular signal transduction.
Sirolimuusi estää useimpien ärsykkeiden aiheuttaman T- solujen aktivaation salpaamalla kalsiumista riippuvaa ja kalsiumista riippumatonta solunsisäistä viestintää.
Experimental evidence suggests that sirolimus binds to the specific cytosolic protein FKPB-12 and that the FKPB 12-sirolimus complex inhibits the activation of the mammalian Target Of Rapamycin (mTOR), a critical kinase for cell cycle progression.
Kokeellinen näyttö viittaa siihen, että sirolimuusi sitoutuu spesifiseen soluliman proteiiniin FKPB 12: een ja että FKPB 12 - sirolimuusikompleksi estää nisäkkään rapamysiinin kohteen aktivoitumista (mammalian Target Of Rapamycin, mTOR), joka on solusyklin etenemisen kannalta kriittinen kinaasi.
The inhibition of mTOR results in blockage of several specific signal transduction pathways.
Tämä mTOR- esto saa aikaan useiden spesifisten transduktioreittien salpauksen.
In animals, sirolimus has a direct effect on T and B cell activation suppressing immune mediated reactions such as allograft rejection.
Eläimillä sirolimuusi vaikuttaa suoraan T - ja B- solujen aktivaatioon mikä vaimentaa immuunivälitteisiä reaktioita kuten siirteen hylkimistä.
Clinical Trials Patients at low to moderate immunological risk were studied in the phase 3 ciclosporin elimination-Rapamune maintenance trial, which included patients receiving a renal allograft from a cadaveric or living donor.
Mukana olleet potilaat saivat munuaissiirrännäisen joko kuolleelta tai elävältä luovuttajalta.
Ciclosporin was not withdrawn in patients experiencing Banff Grade 3 acute rejection episodes, who were dialysis-dependent, who had a serum creatinine > 400  mol/ l, or who had inadequate renal function to support ciclosporin withdrawal.
Siklosporiinihoitoa ei lopetettu potilailla, joilla esiintyi Banff Grade 3 akuutteja hylkimisjaksoja, olivat dialyysiriippuvaisia, joiden seerumin kreatiniinipitoisuus oli > 400 µmol/ l tai joiden munuaistoiminta oli riittämätöntä tukeakseen siklosporiinin lopettamista.
Patients at high immunological risk of graft loss were not studied in sufficient number in the ciclosporin elimination- Rapamune maintenance trials and are not recommended for this treatment regimen.
Potilaita, joilla oli korkea immunologinen riski siirteen hylkimisille, ei ollut riittävästi mukana kyseisessä siklosporiinin lopettamista ja Rapamunen ylläpitohoitoa käsitelleissä tutkimuksissa.
At 48 months, there was a statistically significant difference in graft survival in favour of the Rapamune following ciclosporin elimination group compared to the Rapamune with ciclosporin therapy group (including and excluding loss to follow-up).
48 kuukauden kohdalla siirteen henkiinjääminen oli tilastollisesti merkittävästi parempi ryhmällä, jolla siklosporiinihoito lopetettiin Rapamune hoidon jatkuessa, verrattuna ryhmään, jolla siklosporiinihoito jatkui Rapamune- hoidon rinnalla (sekä mukaan luettuna että poissuljettuna seurannasta pois pudonneet).
There was a significantly higher rate of first biopsy-proven rejection in the ciclosporin elimination group compared to the ciclosporin maintenance group during the period post-randomisation to 12 months (9.8% vs.
Ryhmällä, jolla siklosporiinihoito lopetettiin, oli merkittävästi suurempi määrä hylkimisreaktioita (osoitettuna biopsialla) 12 kuukauden aikana tutkimuksen aloittamisesta (9, 8
4.2%, respectively).
11%) verrattuna ryhmään, joilla siklosporiinihoitoa jatkettiin (4, 2%).
The mean calculated glomerular filtration rate (GFR) at 12, 24, 36, 48 and 60 months was significantly higher for patients receiving Rapamune following ciclosporin elimination than for those in the Rapamune with ciclosporin therapy group.
Glomerulusten suodattumisnopeuden (GFR) keskiarvo 12, 24, 36, 48 ja 60 kuukauden kohdalla oli merkittävästi korkeampi potilailla, joilla siklosporiinihoito lopetettiin, kuin niillä, joilla siklosporiinihoitoa jatkettiin Rapamune- hoidon kanssa.
Based upon the analysis of data from 36 months and beyond, which showed a growing difference in graft survival and renal function, as well as significantly lower blood pressure in the ciclosporin elimination group, it was decided to discontinue subjects from the Rapamune with ciclosporin group.
Tulokset osoittivat eron siirteen henkiinjäämisessä ja munuaisten toiminnassa suurenevan ja verenpaineen olevan merkittävästi alhaisempi ryhmällä, jolla siklosporiini- hoito lopetettiin.
By 60 months, the incidence of non-skin malignancies was significantly higher in the cohort who continued ciclosporin as compared with the cohort who had ciclosporin withdrawn
60 kuukauden kohdalla muiden kuin ihon pahanlaatuisten kasvainten esiintyvyys oli huomattavasti korkeampi kohortilla, jolla siklosporiini- hoitoa jatkettiin (8, 4%), kuin kohortilla, jolla siklosporiini- hoito lopetettiin (3, 8%).
The safety and efficacy of conversion from calcineurin inhibitors to Rapamune in maintenance renal transplant patients (6-120 months after transplantation) was assessed in a randomised, multicentre, controlled trial, stratified by calculated GFR at baseline (20-40 mL/ min vs > 40 mL/ min).
Tehoa ja turvallisuutta vaihdettaessa kalsineuriinin estäjä Rapamuneen munuaissiirtopotilailla ylläpitohoidossa (6- 120 kuukautta siirron jälkeen) tutkittiin satunnaistetussa, monikeskus - kontrolloidussa tutkimuksessa, stratifioituna alkutilanteen glomerulusten suodattumisnopeudella (GFR, 20- 40 ml/ min tai yli 40 ml/ min).
Enrollment in the patient stratum with baseline calculated GFR < 40 mL/ min was discontinued due to an imbalance in safety events (see section 4.8).
Potilasryhmän, joilla alkutilanteen GFR oli alle 40 ml/ min, mukaanotto keskeytettiin turvallisuustapausten vuoksi (ks. kohta 4. 8).
In the patient stratum with baseline calculated GFR > 40 mL/ min, renal function was not improved overall.
Potilasryhmällä, jolla alkutilanteen GFR oli yli 40 ml/ min, munuaisten toiminta ei yleisesti parantunut.
In the stratum with baseline calculated GFR > 40 mL/ min, the mean and median urinary protein to creatinine ratios were significantly higher in the Rapamune conversion group as compared to those of the calcineurin inhibitors continuation group at 24 months (see section 4.4).
24 kuukauden kohdalla potilasryhmällä, jolla alkutilanteen GFR oli yli 40 ml/ min, virtsan valkuaisaineen osuuden keskiarvo ja mediaani kreatiniinista olivat merkittävästi suuremmat Rapamuneen vaihtaneella ryhmällä, kuin niillä, jotka jatkoivat kalsineuriinin estäjä- hoitoa (ks. kohta 4. 4).
New onset nephrosis (nephrotic syndrome) was also reported (see section 4.8).
Uusia nefrooseja (nefroottinen oireyhtymä) raportoitiin myös (ks. kohta 4. 8).
At 2 years, the rate of non-melanoma skin malignancies was significantly lower in the Rapamune conversion group as compared to the calcineurin inhibitors continuation group (1.8% and 6.9%).
Kahden vuoden kohdalla muiden pahanlaatuisten ihokasvainten kuin melanooman esiintyvyys oli merkittävästi vähäisempää Rapamuneen vaihtaneella ryhmällä (1, 8%) kuin kalsineuriinin estäjä - hoitoa jatkaneella ryhmällä (6, 9%).
In a subset of the study patients with a baseline GFR > 40 mL/ min and normal urinary protein excretion, calculated GFR was higher at 1 and 2 years in patients converted to Rapamune than for the corresponding subset of calcineurin inhibitor continuation patients.
Tutkimuspotilaiden alaryhmässä, joilla alkutilanteen GFR oli yli 40 ml/ min ja virtsan eritys normaali, GFR oli korkeampi yhden ja kahden vuoden kohdalla Rapamuneen vaihtaneilla potilailla kuin vastaavilla kalsineuriinin estäjä- hoitoa jatkaneilla potilailla.
In two multi-centre clinical studies, de novo renal transplant patients treated with Rapamune, mycophenolate mofetil (MMF), corticosteroids, and an IL-2 receptor antagonist had significantly higher acute rejection rates and numerically higher death rates compared to patients treated with a calcineurin inhibitor, MMF, corticosteroids, and an IL-2 receptor antagonist (see section 4.4).
Kahdessa kliinisessä monikeskus- tutkimuksessa de novo munuaissiirteen saajilla, joita hoidettiin Rapamunella, mykofenolaattimofetiililla (MMF), kortikosteroideilla ja IL- 2 reseptorin antagonisteilla, esiintyi huomattavasti enemmän akuutteja hylkimisreaktioita ja lukumääräisesti enemmän kuolemia kuin potilailla, joita hoidettiin kalsineuriinin estäjällä, MMF: lla, kortikosteroideilla ja IL- 2 reseptorin antagonisteilla (ks. kohta 4. 4).
Renal function was not better in the treatment arms with de novo Rapamune without a calcineurin inhibitor.
Munuaisten toiminta ei ollut parempi de novo munuaissiirteen saajilla, jotka saivat Rapamune- hoitoa ilman kalsineuriinin estäjää.
Rapamune was assessed in a 36-month controlled clinical trial enrolling renal transplant patients  18 years of age considered at high-immunologic risk, defined as having a history of one or more acute allograft rejection episodes and/ or the presence of chronic allograft nephropathy on a renal biopsy.
Rapamunea arvioitiin 36 kk pituisessa kontrolloidussa kliinisessä tutkimuksessa, johon otetuilla alle 18- vuotiailla munuaissiirtopotilailla katsottiin olevan suuri immunologinen riski (määritelmä: anamneesissa vähintään yksi akuutti hyljintäepisodi ja/ tai siirteestä otetussa koepalassa kroonista siirrännäis nefropatiaa).
Subjects were to receive Rapamune (sirolimus target concentrations of 5 to 15 ng/ mL) in combination with a calcineurin inhibitor and corticosteroids or to receive calcineurin-inhibitor-based immunosuppression without Rapamune.
Tutkimushenkilöiden tuli käyttää joko Rapamunea (sirolimuusipitoisuuksien tavoitealue 5– 15 ng/ ml) yhdessä kalsineuriinin estäjän ja kortikosteroidien kanssa tai kalsineuriinin estäjäpohjaista immunosuppressiivista hoitoa ilman Rapamunea.
The Rapamune group failed to demonstrate superiority to the control group in terms of the first occurrence of biopsy confirmed acute rejection, graft loss, or death.
Rapamune- ryhmä ei osoittautunut verrokkiryhmää paremmaksi, kun arvioinnissa tarkasteltiin ensimmäistä koepalan avulla vahvistettua akuuttia hylkimisreaktiota, siirteen menetystä tai kuolemaa.
The use of Rapamune in combination with calcineurin inhibitors and corticosteroids was associated with an increased risk of deterioration of renal function, serum lipid abnormalities (including but not limited to increased serum triglycerides and total cholesterol), and urinary tract infections (see section 4.8).
Rapamunen, kalsineuriinin estäjien ja kortikosteroidien yhdistelmän käytön yhteydessä munuaistoiminnan huononemisen, seerumin rasva- arvojen poikkeavuuksien (esim. seerumin kohonneiden triglyseridi - ja kokonaiskolesteroliarvojen) ja virtsatieinfektioiden riski oli tavallista suurempi (ks. kohta 4. 8).
An unacceptably high frequency of PTLD was seen in a paediatric clinical transplant study when full dose Rapamune was administered to children and adolescents in addition to full dose calcineurin inhibitors with basiliximab and corticosteroids (see section 4.8).
12 Lapsilla tehdyssä kliinisessä elinsiirtotutkimuksessa todettiin, että PTLD- tapausten esiintymistiheys oli sietämättömän suuri, kun lapsille ja nuorille annettiin täysimääräisiä annoksia Rapamunea yhdessä täysimääräisten kalsineuriinin estäjäannosten, basiliksimabin ja kortikosteroidien kanssa (ks. kohta 4. 8).
Following administration of the oral solution, sirolimus is rapidly absorbed, with a time to peak concentration of 1 hour in healthy subjects receiving single doses and 2 hours in patients with stable renal allografts receiving multiple doses.
Oraaliliuoksen annon jälkeen sirolimuusi imeytyy nopeasti ja huippupitoisuuden saavuttamiseen kuluu terveillä vapaaehtoisilla 1 tunti yhden annoksen jälkeen ja 2 tuntia potilailla, joilla on vakaasti toimiva munuaissiirre ja jotka saavat toistuvasti sirolimuusia.
Upon repeated
Sirolimuusin systeeminen hyötyosuus annettaessa sitä samanaikaisesti siklosporiinin (Sandimmun) kanssa on noin 14%.
13 administration, the average blood concentration of sirolimus is increased approximately 3-fold.
Toistuvassa annostelussa sirolimuusin keskimääräinen pitoisuus veressä on noin kolminkertainen.
The effective half-life, however, is shorter and mean steady-state concentrations were achieved after 5 to 7 days.
Eliminaation puoliintumisaika oli toistuvien oraalisten annosten jälkeen vakailla munuaissiirtopotilailla 62 ± 16 h, ja keskimääräiset vakaan tilan pitoisuudet saavutettiin 5 - 7 päivän kuluttua.
The blood to plasma ratio (B/ P) of 36 indicates that sirolimus is extensively partitioned into formed blood elements.
Veri/ plasma- suhde (B/ P) on 36, mikä osoittaa, että sirolimuusi jakautuu laajalti verisoluihin.
Pharmacokinetic parameters for sirolimus obtained from 19 renal transplant patients receiving microemulsion ciclosporin (4 hours prior to Rapamune) and corticosteroids, following daily doses of 2 mg Rapamune solution in a phase III clinical trial, were; Cmax, ss 12.2 6.2 ng/ ml, tmax, ss 3.01  2.40h, AUC, ss 158  70 ng h/ ml, CL/ F/ W 182 72 ml/ h/ kg (parameters calculated from LC-MS/ MS assay results).
Cmax, ss 12, 2 ± 6, 2 ng/ ml, tmax, ss 3, 01 ± 2, 40 h, AUCτ, ss 158 ± 70 ng/ h/ ml, CL/ F/ W 182 ± 72 ml/ h/ kg (parametrit laskettu LC- MS/ MS - menetelmällä saaduista tuloksista).
There was no significant difference in any of these parameters over time up to 6 months after transplantation.
Merkitsevää eroa minkään parametrin kohdalla ei todettu enimmillään kuuden kuukauden ajanjaksolla siirtoleikkauksen jälkeen.
Mean sirolimus whole blood trough levels from the same phase III trial were 7.2 ng/ ml (4.0 to 11 ng/ ml, expressed as chromatographic assay values; n=226) for the 2 mg per day dose and 14 ng/ ml (8.0 to 22 ng/ ml, expressed as chromatographic assay values; n=219) for the 5 mg per day dose (see section 4.2).
Sirolimuusin pienin keskipitoisuus veressä samassa III- vaiheen tutkimuksissa oli 2 mg: n vuorokausiannoksella 7, 2 ng/ ml (4, 0 – 11 ng/ ml, ilmoitettuna kromatografisen määrityksen arvoina; n=226) ja 5 mg: n vuoro kausiannoksella 14 ng/ ml (8, 0 – 22 ng/ ml, ilmoitettuna kromatografisen määrityksen arvoina; n=219) (ks. kohta 4. 2).