natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Patients may be pre-treated with e. g., an antihistamine, hydrocortisone and/ or paracetamol and infusion rate may be slowed in order to decrease the risk of infusion related reactions especially if infusion-related reactions have occurred previously (see section 4.4).
Potilaille voidaan antaa ennalta esim. antihistamiinia, hydrokortisonia ja/ tai parasetamolia ja infuusionopeutta voidaan pienentää infuusioreaktioiden riskin vähentämiseksi erityisesti, jos infuusioreaktioita on ilmennyt aiemmin (ks. kohta 4. 4).
During Remicade treatment, other concomitant therapies, e. g., corticosteroids and immunosuppressants should be optimised.
Remicade- hoidon aikana tulee optimoida muun samanaikaisen hoidon esim. kortikosteroidien ja immunosuppressanttien käyttö.
For preparation and administration instructions, see section 6.6.
Lääkkeen käyttöön valmistaminen ja anto, ks. kohta 6. 6.
3 Adults (≥ 18 years)
Aikuiset (≥ 18- vuotiaat)
Rheumatoid arthritis Patients not previously treated with Remicade:
Nivelreuma Potilaat, jotka eivät ole aiemmin saaneet Remicadea:
3 mg/ kg given as an intravenous infusion over a 2-hour period followed by additional 3 mg/ kg infusion doses at 2 and 6 weeks after the first infusion, then every 8 weeks thereafter.
Tämän jälkeen infuusio joka 8. viikko.
In carefully selected patients with rheumatoid arthritis who have tolerated 3 initial 2-hour infusions of Remicade, consideration may be given to administering subsequent infusions over a period of not less than 1 hour.
Tarkoin valikoiduille nivelreumapotilaille, jotka ovat sietäneet 3 ensimmäistä 2 tunnin kestoista Remicade- infuusiota, voidaan harkita seuraavien infuusioiden antamista vähintään 1 tunnin kestoisina.
Shortened infusions at doses > 6 mg/ kg have not been studied.
Nopeutettuja infuusioita ei ole tutkittu yli 6 mg/ kg: n annoksilla.
Remicade must be given concomitantly with methotrexate.
3 Remicade tulee antaa samanaikaisesti metotreksaatin kanssa.
If a patient has an inadequate response or loses response after this period, consideration may be given to increase the dose step-wise by approximately 1.5 mg/ kg, up to a maximum of 7.5 mg/ kg every 8 weeks.
Jos potilaan saama vaste on riittämätön tai vaste häviää tämän jakson jälkeen, voidaan harkita annoksen nostamista asteittain, noin 1, 5 mg/ kg kerrallaan, jopa suurimpaan annokseen 7, 5 mg/ kg joka 8. viikko asti.
Alternatively, administration of 3 mg/ kg as often as every 4 weeks may be considered.
Vaihtoehtoisesti voidaan harkita annosta 3 mg/ kg jopa 4 viikon välein.
If adequate response is achieved, patients should be continued on the selected dose or dose frequency.
Mikäli saavutetaan riittävä vaste, potilaan tulee jatkaa valitulla annoksella tai annostiheydellä.
Continued therapy should be carefully reconsidered in patients who show no evidence of therapeutic benefit within the first 12 weeks of treatment or after dose adjustment.
Hoidon jatkamista tulee harkita tarkoin niillä potilailla, joilla ei nähdä merkkejä hoidollisesta hyödystä ensimmäisten 12 hoitoviikon aikana tai annoksen muuttamisen jälkeen.
Severe, active Crohn’ s disease 5 mg/ kg given as an intravenous infusion over a 2-hour period followed by an additional 5 mg/ kg infusion 2 weeks after the first infusion.
Vaikea, aktiivinen Crohnin tauti 5 mg/ kg laskimoon annettuna 2 tunnin pituisena infuusiona, jonka jälkeen annetaan 5 mg/ kg lisäinfuusio 2 viikon kuluttua ensimmäisestä infuusiosta.
If a patient does not respond after 2 doses, no additional treatment with infliximab should be given.
Jos potilas ei ole saanut vastetta 2 annoksen jälkeen, infliksimabihoitoa ei tule jatkaa.
In responding patients, the alternative strategies for continued treatment are: • Maintenance:
Hoitovasteen saavilla potilailla hoitoa jatketaan seuraavilla vaihtoehtoisilla tavoilla: • Ylläpitohoito:
Additional infusion of 5 mg/ kg at 6 weeks after the initial dose, followed by infusions every 8 weeks or • Re-administration:
Tämän jälkeen infuusio joka 8. viikko tai • Uusintahoito:
Infusion of 5 mg/ kg if signs and symptoms of the disease recur (see ‘ Re- administration’ below and section 4.4).
Jos taudin merkit ja oireet ilmaantuvat uudelleen, annetaan 5 mg/ kg infuusio (ks. jäljempänä kohta ” Uusintahoito ” sekä kohta 4. 4).
Although comparative data are lacking, limited data in patients who initially responded to 5 mg/ kg but who lost response indicate that some patients may regain response with dose escalation (see section 5.1).
Vaikka vertailevaa tietoa ei ole, rajalliset tiedot potilailla, jotka aluksi saivat vasteen 5 mg/ kg annoksella, mutta joilla vaste sitten katosi, osoittavat, että joillain potilailla vaste voidaan saada uudelleen annosta nostamalla (ks. kohta 5. 1).
Continued therapy should be carefully reconsidered in patients who show no evidence of therapeutic benefit after dose adjustment.
Hoidon jatkamista tulee harkita tarkoin potilailla, joilla ei havaita merkkejä terapeuttisesta hyödystä annosmuutoksen jälkeen.
Fistulising, active Crohn’ s disease 5 mg/ kg given as an intravenous infusion over a 2-hour period followed by additional 5 mg/ kg infusions at 2 and 6 weeks after the first infusion.
Fistuloiva, aktiivinen Crohnin tauti 5 mg/ kg annettuna 2 tunnin pituisena infuusiona laskimoon, jonka jälkeen annetaan 5 mg/ kg infuusiot 2 ja 6 viikon kuluttua ensimmäisestä infuusiosta.
If a patient does not respond after 3 doses, no additional treatment with infliximab should be given.
Jos potilas ei ole saanut vastetta kolmen annoksen jälkeen, infliksimabihoitoa ei tule jatkaa.
Additional infusions of 5 mg/ kg every 8 weeks or • Re-administration:
5 mg/ kg lisäinfuusiot joka 8. viikko tai • Uusintahoito:
Infusion of 5 mg/ kg if signs and symptoms of the disease recur followed by infusions of 5 mg/ kg every 8 weeks (see ‘ Re-administration’ below and section 4.4).
5 mg/ kg infuusio, mikäli taudin merkit ja oireet uusiutuvat ja sen jälkeen 5 mg/ kg infuusiot joka 8. viikko (ks. jäljempänä kohta ” Uusintahoito ” sekä kohta 4. 4).
Although comparative data are lacking, limited data in patients who initially responded to 5 mg/ kg but who lost response indicate that some patients may regain response with dose escalation (see section 5.1).
Vaikka vertailevaa tietoa ei ole, rajalliset tiedot potilailla, jotka ensin saivat vasteen 5 mg/ kg annoksella, mutta joilta vaste sitten katosi, osoittavat, että joillain potilailla vaste voidaan saada uudelleen annosta nostamalla (ks. kohta 5. 1).
In Crohn’ s disease, experience with re-administration if signs and symptoms of disease recur is limited and comparative data on the benefit/ risk of the alternative strategies for continued treatment are lacking.
Näiden hoitovaihtoehtojen hyöty/ haitta - suhteesta jatkuvassa hoidossa ei ole vertailevaa tietoa.
4 Ulcerative colitis 5 mg/ kg given as an intravenous infusion over a 2 hour period followed by additional 5 mg/ kg infusion doses at 2 and 6 weeks after the first infusion, then every 8 weeks thereafter.
Haavainen koliitti 5 mg/ kg annettuna 2 tunnin pituisena infuusiona laskimoon ja sen jälkeen 5 mg/ kg infuusiot 2 ja 6 viikon kuluttua ensimmäisestä infuusiosta, sitten 8 viikon välein.
Available data suggest that the clinical response is usually achieved within 14 weeks of treatment, i. e. three doses.
Käytettävissä olevien tietojen mukaan kliininen vaste saavutetaan yleensä 14 viikon kuluessa hoidon aloituksesta, ts. kolmen annoksen jälkeen.
Continued therapy should be carefully reconsidered in patients who show no evidence of therapeutic benefit within this time period.
Hoidon jatkamista tulee harkita tarkoin niillä potilailla, joilla tänä aikana ei nähdä merkkejä hoidollisesta hyödystä.
Ankylosing spondylitis 5 mg/ kg given as an intravenous infusion over a 2-hour period followed by additional 5 mg/ kg infusion doses at 2 and 6 weeks after the first infusion, then every 6 to 8 weeks.
Selkärankareuma 5 mg/ kg annettuna 2 tunnin pituisena infuusiona laskimoon ja sen jälkeen 5 mg/ kg infuusiot 2 ja 6 viikon kuluttua ensimmäisestä infuusiosta, sitten 6 - 8 viikon välein.
If a patient does not respond by 6 weeks (i. e. after 2 doses), no additional treatment with infliximab should be given.
Jos potilas ei ole saanut hoitovastetta 6 viikon hoidon jälkeen (ts. kahden annoksen jälkeen), infliksimabihoitoa ei tulisi jatkaa.
Psoriatic arthritis 5 mg/ kg given as an intravenous infusion over a 2-hour period followed by additional 5 mg/ kg infusion doses at 2 and 6 weeks after the first infusion, then every 8 weeks thereafter.
Tämän jälkeen infuusio joka 8. viikko.
Psoriasis 5 mg/ kg given as an intravenous infusion over a 2-hour period followed by additional 5 mg/ kg infusion doses at 2 and 6 weeks after the first infusion, then every 8 weeks thereafter.
Tämän jälkeen infuusio joka 8. viikko.
If a patient shows no response after 14 weeks (i. e. after 4 doses), no additional treatment with infliximab should be given.
4 annoksen jälkeen), infliksimabihoitoa ei tulisi jatkaa.
Re-administration for Crohn’ s disease and rheumatoid arthritis If the signs and symptoms of disease recur, Remicade can be re-administered within 16 weeks following the last infusion.
Uusintahoito Crohnin taudissa ja nivelreumassa Jos taudin merkit ja oireet uusiutuvat, Remicadea voidaan antaa potilaalle uudelleen 16 viikon kuluessa edellisestä infuusiosta.
In clinical studies, delayed hypersensitivity reactions have been uncommon and have occurred after Remicade-free intervals of less than 1 year (see section 4.4 and 4.8: delayed hypersensitivity).
Kliinisissä tutkimuksissa viivästyneet yliherkkyysreaktiot ovat olleet harvinaisia ja niitä on esiintynyt alle vuoden pituisten Remicade- taukojen jälkeen (ks. kohdat 4. 4 ja 4. 8: viivästynyt yliherkkyys).
The safety and efficacy of re-administration after a Remicade-free interval of more than 16 weeks has not been established.
Uusintahoidon turvallisuutta ja tehoa yli 16 viikon pituisen Remicade - tauon jälkeen ei ole osoitettu.
This applies to both Crohn’ s disease patients and rheumatoid arthritis patients.
Tämä koskee sekä Crohnin tautia sairastavia potilaita että nivelreumapotilaita.
Re-administration for ulcerative colitis The safety and efficacy of re-administration, other than every 8 weeks, has not been established.
Uusintahoito haavaisessa koliitissa Muunlaisen kuin 8 viikon välein annettavan uusintahoidon tehoa ja turvallisuutta ei ole osoitettu.
Re-administration for ankylosing spondylitis The safety and efficacy of re-administration, other than every 6 to 8 weeks, has not been established.
Uusintahoito selkärankareumassa Muunlaisen kuin 6 - 8 viikon välein annettavan uusintahoidon tehoa ja turvallisuutta ei ole osoitettu.
Re-administration for psoriatic arthritis The safety and efficacy of re-administration, other than every 8 weeks, has not been established.
Uusintahoito nivelpsoriaasissa Muunlaisen kuin 8 viikon välein annettavan uusintahoidon tehoa ja turvallisuutta ei ole osoitettu.
Re-administration for psoriasis Limited experience from re-treatment with one single Remicade dose in psoriasis after an interval of 20 weeks suggests reduced efficacy and a higher incidence of mild to moderate infusion reactions when compared to the initial induction regimen (see section 5.1).
Uusintahoito psoriaasissa Suppeat kokemukset uusintahoidosta, jossa annettiin yksi Remicade- annos psoriaasin hoitoon 20 viikon pituisen jakson jälkeen, osoittavat tehon vähenevän sekä lievien tai kohtalaisten infuusioreaktioiden esiintymistiheyden lisääntyvän verrattuna tilanteeseen hoitoa aloitettaessa (ks. kohta 5. 1).
Crohn’ s disease (6 to 17 years) 5 mg/ kg given as an intravenous infusion over a 2-hour period followed by additional 5 mg/ kg infusion doses at 2 and 6 weeks after the first infusion, then every 8 weeks thereafter.
Crohnin tauti (6– 17- vuotiaat) 5 mg/ kg annettuna 2 tunnin pituisena infuusiona laskimoon ja sen jälkeen 5 mg/ kg lisäannokset 2 ja 6 viikon kuluttua ensimmäisestä infuusiosta, sitten 8 viikon välein.
Available data do not support further infliximab treatment in paediatric patients not responding within the first 10 weeks of treatment.
Käytettävissä olevat tiedot eivät puolla infliksimabihoidon jatkamista lapsipotilaille, jotka eivät ole saaneet vastetta 10 ensimmäisen hoitoviikon aikana.
5 4.3 Contraindications
4. 3 Vasta- aiheet
Patients with tuberculosis or other severe infections such as sepsis, abscesses, and opportunistic infections (see section 4.4).
Potilaat, joilla on tuberkuloosi tai muu vakava infektio kuten sepsis, absessi ja opportunisti- infektio (ks. kohta 4. 4).
Patients with moderate or severe heart failure (NYHA class III/ IV) (see sections 4.4 and 4.8).
Potilaat, joilla on kohtalainen tai vaikea sydämen vajaatoiminta (NYHA: n luokat III- IV) (ks. kohdat 4. 4 ja 4. 8).
Patients with a history of hypersensitivity to infliximab (see section 4.8), to other murine proteins, or to any of the excipients.
Potilaat, jotka ovat olleet yliherkkiä infliksimabille (ks. kohta 4. 8), muille hiiriproteiineille tai jollekin valmisteen apuaineelle.
Infusion reactions and hypersensitivity Infliximab has been associated with acute infusion-related reactions, including anaphylactic shock, and delayed hypersensitivity reactions (see section 4.8).
5 Infliksimabin käyttöön on liittynyt välittömiä infuusioreaktioita mukaan lukien anafylaktinen sokki sekä viivästyneet yliherkkyysreaktiot (ks. kohta 4. 8).
Patients may be pre-treated with e. g., an antihistamine, hydrocortisone and/ or paracetamol to prevent mild and transient effects.
Potilaille voidaan antaa ennalta hoitoa, esim. antihistamiinia, hydrokortisonia ja/ tai parasetamolia, estämään lievät ja ohimenevät reaktiot.
Antibodies to infliximab may develop and have been associated with an increased frequency of infusion reactions.
Infliksimabille saattaa kehittyä vasta- aineita ja ne ovat olleet yhteydessä infuusioreaktioiden lisääntyneeseen esiintymiseen.
An association between development of antibodies to infliximab and reduced duration of response has also been observed.
Infliksimabi vasta- aineiden kehittymisen ja lyhentyneen vasteen keston välillä on havaittu yhteys.
Concomitant administration of immunomodulators has been associated with lower incidence of antibodies to infliximab and a reduction in the frequency of infusion reactions.
Immunomodulaattorien samanaikaiseen antamiseen on liittynyt alhaisempi infliksimabi vasta- aineiden esiintymistiheys ja infuusioreaktioiden vähentynyt ilmaantuvuus.
The effect of concomitant immunomodulator therapy was more profound in episodically treated patients than in patients given maintenance therapy.
Samanaikaisen immunomodulaattorihoidon vaikutus oli selvempi potilailla, jotka saivat jaksottaista hoitoa kuin niillä, jotka saivat ylläpitohoitoa.
Patients who discontinue immunosuppressants prior to or during Remicade treatment are at greater risk of developing these antibodies.
Potilailla, joilla immunosuppressanttihoito keskeytetään ennen Remicade - hoitoa tai sen aikana, näiden vasta- aineiden kehittyminen on todennäköisempää.
Antibodies to infliximab cannot always be detected in serum samples.
Infliksimabi vasta - aineita ei aina voida määrittää seeruminäytteistä.
"Immunogenicity").
Vaikeiden reaktioiden ilmaantuessa on annettava oireenmukaista hoitoa eikä Remicade- infuusioita enää jatkossa saa antaa (ks. kohta 4. 8: ” Immunogeenisuus ”).
Available data suggest an increased risk for delayed hypersensitivity with increasing Remicade-free interval.
Käytettävissä olevat tiedot viittaavat viivästyneiden yliherkkyysreaktioiden mahdollisuuden lisääntyvän kun Remicade- tauko pitenee.
Advise patients to seek immediate medical advice if they experience any delayed adverse event (see section 4.8: “ Delayed hypersensitivity”).
Potilasta on neuvottava ottamaan välittömästi yhteyttä lääkäriin, jos jokin viivästynyt haittavaikutus ilmaantuu (ks. kohta 4. 8: ” Viivästynyt yliherkkyys ”).
Infections Patients must be monitored closely for infections including tuberculosis before, during and after treatment with Remicade.
Infektiot Potilaita on seurattava huolellisesti infektioiden, mukaan lukien tuberkuloosi, varalta ennen Remicade - hoitoa, sen aikana ja sen jälkeen.
Further treatment with Remicade must not be given if a patient develops a serious infection or sepsis.
Remicade- hoitoa ei enää jatkossa saa antaa, jos potilaalle kehittyy vakava infektio tai sepsis.
Caution should be exercised when considering the use of Remicade in patients with chronic infection or a history of recurrent infections, including concomitant immunosuppressive therapy.
Varovaisuutta tulee noudattaa, kun Remicaden antamista harkitaan potilaille, joilla on krooninen infektio tai joilla on ollut toistuvia infektioita, ja jotka saavat samanaikaisesti immunosuppressiivista hoitoa.
Patients should be advised of and avoid exposure to potential risk factors for infection as appropriate.
Potilaita tulee neuvoa välttämään altistumista mahdollisille infektion riskitekijöille tilanteen mukaan.
Tumour necrosis factor alpha (TNFα) mediates inflammation and modulates cellular immune responses.
Tuumorinekroositekijä- alfa (TNFα) toimii välillisenä tulehduksen aiheuttajana ja moduloi immuunivasteita.
It should be noted that suppression of TNFα may mask symptoms of infection such as fever.
Tulee huomioida, että TNFα: n suppressio saattaa peittää infektion oireita kuten kuumeen.
Early recognition of atypical clinical presentations of serious infections is critical in order to minimize delays in diagnosis and treatment.
Vakaviin infektioihin liittyvien poikkeavien kliinisten ilmenemisten varhainen tunnistaminen on ratkaisevan tärkeää, jotta diagnoosin ja hoidon viivästyminen minimoitaisiin.
6 Patients taking TNF-blockers are more susceptible to serious infections.
Potilaat, jotka käyttävät TNF- salpaajia, ovat alttiimpia saamaan vakavia infektioita.
Tuberculosis, bacterial infections, including sepsis and pneumonia, invasive fungal infections, and other opportunistic infections have been observed in patients treated with infliximab.
Infliksimabia saaneilla potilailla on havaittu tuberkuloosia, bakteeri- infektioita mukaan lukien sepsis ja keuhkokuume, invasiivisia sieni- infektioita ja muita opportunisti- infektioita.
Some of these infections have been fatal.
Jotkut näistä infektioista ovat olleet fataaleja.
Patients who develop a new infection while undergoing treatment with Remicade, should be monitored closely and undergo a complete diagnostic evaluation.
Potilaita, joille kehittyy uusi infektio Remicade- hoidon aikana, tulee tarkkailla huolellisesti ja heille tulee tehdä täydellinen diagnostinen arviointi.
Administration of Remicade should be discontinued if a patient develops a new serious infection or sepsis, and appropriate antimicrobial or antifungal therapy should be initiated until the infection is controlled.
Remicade- hoidon antaminen tulee keskeyttää, jos potilaalle kehittyy uusi vakava infektio tai sepsis, ja hänelle tulee aloittaa asianmukainen antimikrobinen tai antifungaalinen hoito, kunnes infektio on saatu hallintaan.
For patients who have resided in or traveled to regions where invasive fungal infections such as histoplasmosis, coccidioidomycosis, or blastomycosis are endemic, the benefits and risks of Remicade treatment should be carefully considered before initiation of Remicade therapy.
6 Potilaille, jotka ovat asuneet tai matkustaneet alueilla, joissa invasiivisia sieni- infektioita, kuten histoplasmoosia, koksidioidomykoosia tai blastomykoosia esiintyy endeemisenä, tulee Remicade - hoidon hyödyt ja riskit harkita huolellisesti ennen Remicade- hoidon aloittamista.
Opportunistic infections reported in patients on Remicade have included, but are not limited to pneumocystosis, histoplasmosis, cytomegalovirus infection, atypical mycobacterial infections, listeriosis and aspergillosis.
Remicadea saaneilla potilailla raportoituja opportunisti- infektioita ovat olleet mm. pneumokystoosi, histoplasmoosi, sytomegalovirusinfektio, poikkeavat mykobakteeri- infektiot, listerioosi ja aspergilloosi.
In clinical studies, infections have been reported more frequently in paediatric patient populations than in adult patient populations (see section 4.8).
Kliinisissä tutkimuksissa infektioita on raportoitu useammin lapsipotilailla kuin aikuisilla (ks. kohta 4. 8).
Before starting treatment with Remicade, all patients must be evaluated for both active and inactive (‘ latent’) tuberculosis.
Ennen Remicade- hoidon aloittamista kaikilta potilailta on arvioitava sekä aktiivinen että inaktiivinen (latentti) tuberkuloosi.
This evaluation should include a detailed medical history with personal history of tuberculosis or possible previous contact with tuberculosis and previous and/ or current immunosuppressive therapy.
Tähän arviointiin tulee kuulua yksityiskohtainen selvitys potilaan aiemmista sairauksista mukaan lukien henkilökohtainen tuberkuloositausta tai mahdolliset aiemmat tuberkuloosikontaktit sekä aiempi ja/ tai nykyinen immunosuppressanttihoito.
Appropriate screening tests, i. e. tuberculin skin test and chest X-ray, should be performed in all patients (local recommendations may apply).
Kaikille potilaille tulee tehdä (paikallisia suosituksia soveltaen) asianmukaiset seulontakokeet, ts. tuberkuliinikoe ja keuhkoröntgen.
It is recommended that the conduct of these tests should be recorded in the patient’ s alert card.
On suositeltavaa, että näiden testien suorittaminen kirjataan potilaalle annettavaan erityiseen potilaskorttiin.
Prescribers are reminded of the risk of false negative tuberculin skin test results, especially in patients who are severely ill or immunocompromised.
Koetuloksia arvioitaessa tulee muistaa, että tuberkuliinikokeesta on mahdollista saada vääriä negatiivisia tuloksia, erityisesti vakavasti sairailla potilailla tai immunosuppressoiduilla potilailla.
If active tuberculosis is diagnosed, Remicade therapy must not be initiated (see section 4.3).
Jos potilaalla todetaan aktiivinen tuberkuloosi, Remicade- hoitoa ei saa aloittaa (ks. kohta 4. 3).
If latent tuberculosis is suspected, a physician with expertise in the treatment of tuberculosis should be consulted.
Jos epäillään latenttia tuberkuloosia, tulee konsultoida tuberkuloosin hoitoon perehtynyttä lääkäriä.
In all situations described below, the benefit/ risk balance of Remicade therapy should be very carefully considered.
Kaikissa alla kuvatuissa tilanteissa on Remicaden hyöty/ haitta - suhdetta harkittava erittäin huolellisesti.
If inactive (‘ latent’) tuberculosis is diagnosed, treatment for latent tuberculosis must be started with anti-tuberculosis therapy before the initiation of Remicade, and in accordance with local recommendations.
Jos todetaan inaktiivinen (latentti) tuberkuloosi, latentin tuberkuloosin hoitoon on aloitettava tuberkuloosilääkitys paikallisten hoitosuositusten mukaisesti ennen Remicade- hoidon aloittamista.
In patients who have several or significant risk factors for tuberculosis and have a negative test for latent tuberculosis, anti-tuberculosis therapy should be considered before the initiation of Remicade.
Potilaille, joilla on useita tai merkittäviä tuberkuloosin riskitekijöitä ja joilla tulos latentin tuberkuloosin seulontakokeesta oli negatiivinen, tulee harkita tuberkuloosilääkitystä ennen Remicade - hoidon aloittamista.
Use of anti-tuberculosis therapy should also be considered before the initiation of Remicade in patients with a past history of latent or active tuberculosis in whom an adequate course of treatment cannot be confirmed.
Tuberkuloosilääkitystä tulee myös harkita ennen Remicade- hoidon aloittamista potilaille, joilla on aiemmin ollut latentti tai aktiivinen tuberkuloosi, ja joilla asianmukaisen lääkekuurin antoa ei voida varmistaa.
All patients should be informed to seek medical advice if signs/ symptoms suggestive of tuberculosis (e. g. persistent cough, wasting/ weight loss, low-grade fever) appear during or after Remicade treatment.
Kaikkia potilaita tulee neuvoa ottamaan yhteyttä terveydenhoitohenkilökuntaan, jos Remicade- hoidon aikana tai sen jälkeen ilmenee mahdollisia tuberkuloosin merkkejä ja/ tai oireita (kuten itsepintaista yskää, laihtumista/ painon alenemista, lievää kuumetta).