natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Renal failure, renal impairment, elevated creatinine, hypophosphataemia and proximal tubulopathy (including Fanconi syndrome) have been reported with the use of tenofovir disoproxil fumarate in clinical practice (see section 4.8).
Munuaisten vajaatoimintaa, heikentynyttä munuaisten toimintaa, kohonneita kreatiniiniarvoja, hypofosfatemiaa ja proksimaalista tubulopatiaa (mukaan lukien Fanconin oireyhtymä) on raportoitu esiintyneen käytettäessä tenofoviiridisoproksiilifumaraattia kliinisesti (ks. kohta 4. 8).
It is recommended that creatinine clearance is calculated in all patients prior to initiating therapy with Truvada and renal function (creatinine clearance and serum phosphate) is also monitored every four weeks during the first year and then every three months.
On suositeltavaa, että kaikkien potilaiden kreatiniinipuhdistuma lasketaan ennen Truvada- hoidon aloittamista ja että munuaisten toimintaa (kreatiniinipuhdistumaa ja seerumin fosfaattia) myös seurataan neljän viikon välein ensimmäisen vuoden aikana, ja tämän jälkeen kolmen kuukauden välein.
In patients at risk for renal impairment, including patients who have previously experienced renal events while receiving adefovir dipivoxil, consideration should be given to more frequent monitoring of renal function.
Jos potilaalla on heikentyneen munuaisten toiminnan riski, mukaan lukien potilaat, joilla on aiemmin esiintynyt munuaisiin liittyviä haittavaikutuksia adefoviiridipivoksiilihoidon aikana, on harkittava munuaisten toiminnan tiheämpää seurantaa.
Patients with renal impairment (creatinine clearance < 80 ml/ min), including haemodialysis patients:
Potilaat, joilla on heikentynyt munuaisten toiminta (kreatiniinipuhdistuma < 80 ml/ min), mukaan lukien hemodialyysipotilaat:
Renal safety with Truvada has only been studied to a very limited degree in patients with impaired renal function (creatinine clearance < 80 ml/ min).
Truvadan munuaisturvallisuutta on tutkittu ainoastaan hyvin vähän potilailla, joilla on heikentynyt munuaisten toiminta (kreatiniinipuhdistuma < 80 ml/ min).
Dose interval adjustments are recommended for patients with creatinine clearance 30-49 ml/ min (see section 4.2).
Annosvälin muuttamista suositellaan potilailla, joiden kreatiniinipuhdistuma on 30- 49 ml/ min (ks. kohta 4. 2).
Limited clinical study data suggest that the prolonged dose interval is not optimal and could result in increased toxicity and possibly inadequate response.
Rajallinen tieto kliinisistä tutkimuksista antaa viitteitä siihen, että pidennetty annosväli ei ole ihanteellinen ja saattaa johtaa toksisuuden lisääntymiseen ja mahdollisesti riittämättömään vasteeseen.
Furthermore, in a small clinical study, a subgroup of patients with creatinine clearance between 50 and 60 ml/ min who received tenofovir disoproxil fumarate in combination with emtricitabine every 24 hours had a 2-4-fold higher exposure to tenofovir and worsening of renal function (see section 5.2).
Lisäksi pienessä kliinisessä tutkimuksessa potilaiden alaryhmällä, joiden kreatiniinipuhdistuma oli 50- 60 ml/ min ja jotka saivat tenofoviiridisoproksiilifumaraattia yhdistelmänä emtrisitabiinin kanssa 24 tunnin välein, tenofoviirialtistus oli 2- 4 kertaa suurempi ja munuaisten toiminta heikentyi (ks. kohta 5. 2).
Therefore, a careful benefit-risk assessment is needed when Truvada is used in patients with creatinine clearance < 60 ml/ min, and renal function should be closely monitored.
Siksi hyöty- riskiarviointi pitää tehdä huolellisesti, kun Truvadaa annetaan potilaille, joiden kreatiniinipuhdistuma on < 60 ml/ min ja munuaisten toimintaa on seurattava tarkoin.
In addition, the clinical response to treatment should be closely monitored in patients receiving Truvada at a prolonged dosing interval.
Lisäksi kliinistä hoitovastetta on seurattava tarkoin Truvadaa saavilla potilailla, joiden annosväliä on pidennetty.
The use of Truvada is not recommended in patients with severe renal impairment (creatinine clearance < 30 ml/ min) and in patients who require haemodialysis since appropriate dose reductions cannot be achieved with the combination tablet (see sections 4.2 and 5.2).
Truvadan käyttöä ei suositella potilaille, joilla on vaikeasti heikentynyt munuaisten toiminta (kreatiniinipuhdistuma < 30 ml/ min) eikä hemodialyysiä tarvitseville potilaille, koska sopivia annosmuutoksia ei voida tehdä yhdistelmätabletilla (ks. kohdat 4. 2 ja 5. 2).
If serum phosphate is < 1.5 mg/ dl (0.48 mmol/ l) or creatinine clearance is decreased to < 50 ml/ min in any patient receiving Truvada, renal function should be re-evaluated within one week, including measurements of blood glucose, blood potassium and urine glucose concentrations (see section 4.8, proximal tubulopathy).
Jos seerumin fosfaatti on < 1, 5 mg/ dl (0, 48 mmol/ l) tai kreatiniinipuhdistuma on laskenut < 50 ml/ min kenellä tahansa Truvadaa saavalla potilaalla, munuaisten toiminta on tutkittava uudelleen viikon kuluessa, mukaan lukien veren glukoosi -, veren kalium - ja virtsan glukoosipitoisuuksien mittaaminen (ks. kohta 4. 8 proksimaalinen tubulopatia).
Consideration should also be given to interrupting treatment with Truvada in patients with creatinine clearance decreased to < 50 ml/ min or decreases in serum phosphate to < 1.0 mg/ dl (0.32 mmol/ l).
Truvada- hoidon keskeyttämistä tulee myös harkita potilailla, joiden kreatiniinipuhdistuma on laskenut < 50 ml/ min tai joiden seerumin fosfaatti on laskenut < 1, 0 mg/ dl (0, 32 mmol/ l).
Use of Truvada should be avoided with concurrent or recent use of a nephrotoxic medicinal product (see section 4.5).
Truvadan käyttöä tulee välttää potilailla, joilla samanaikaisesti on käytössä nefrotoksisia lääkevalmisteita tai potilailla, joilla ko. lääkevalmisteita on käytetty äskettäin( ks. kohta 4. 5).
Truvada should be avoided in antiretroviral-experienced patients with HIV-1 harbouring the K65R mutation (see section 5.1).
Truvadaa tulee välttää potilailla, joita on aiemmin hoidettu antiretroviraalisilla lääkeaineilla ja joilla on HIV- 1, johon liittyy K65R- mutaatio (ks. kohta 5. 1).
Bone effects:
Luustoon liittyvät vaikutukset:
In a 144-week controlled clinical study that compared tenofovir disoproxil fumarate with stavudine in combination with lamivudine and efavirenz in antiretroviral-naïve patients, small decreases in bone mineral density of the hip and spine were observed in both treatment groups.
Kliinisessä kontrolloidussa tutkimuksessa, joka kesti 144 viikkoa verrattiin tenofoviiridisoproksiilifumaraattia ja stavudiinia lamivudiiniin ja efavirentsiin yhdistettynä potilailla, jotka eivät aiemmin olleet saaneet antiretroviraalisia lääkeineita.
Decreases in bone mineral density of spine and changes in bone biomarkers from baseline were significantly greater in the tenofovir disoproxil fumarate treatment group at 144 weeks.
Lonkan luutiheyden aleneminen
Decreases in bone mineral density of hip were significantly greater in this group until 96 weeks.
4 oli myös merkittävästi suurempi tässä ryhmässä 96. viikkoon asti.
Bone abnormalities (infrequently contributing to fractures) may be associated with proximal renal tubulopathy (see section 4.8).
Luustomuutokset (myötävaikuttavat harvoin murtumiin) liittyvät mahdollisesti proksimaaliseen tubulopatiaan (ks. kohta 4. 8).
4 Patients with HIV and hepatitis B or C virus co-infection:
Potilaat, joilla on samanaikainen HIV - ja hepatiitti B - tai C- infektio:
Patients with chronic hepatitis B or C treated with antiretroviral therapy are at an increased risk for severe and potentially fatal hepatic adverse reactions.
Vaikeiden ja mahdollisesti kuolemaan johtavien maksaan kohdistuvien haittavaikutusten riski on suurempi antiretroviraalista yhdistelmähoitoa saavilla kroonista hepatiitti B - tai C- infektiota sairastavilla potilailla.
Physicians should refer to current HIV treatment guidelines for the optimal management of HIV infection in patients co-infected with hepatitis B virus (HBV).
Lääkäreiden tulee perehtyä ajan tasalla oleviin HIV: n hoito- ohjeisiin saadakseen tietoa samanaikaista hepatiitti B- virus (HBV) - infektiota sairastavien potilaiden parhaasta mahdollisesta HIV- infektion hoidosta.
In case of concomitant antiviral therapy for hepatitis B or C, please refer also to the relevant Summary of Product Characteristics for these medicinal products.
Mikäli potilas saa samanaikaisesti antiviraalista hoitoa B - tai C- hepatiittiin, ks. myös näiden lääkevalmisteiden valmisteyhteenvedot.
The safety and efficacy of Truvada have not been established for the treatment of chronic HBV infection.
Truvadan turvallisuutta ja tehoa ei ole varmistettu kroonisen HBV- infektion hoidossa.
Emtricitabine and tenofovir individually and in combination have shown activity against HBV in pharmacodynamic studies (see section 5.1).
Emtrisitabiinilla ja tenofoviirilla on osoitettu farmakodynaamisissa tutkimuksissa erikseen ja samanaikaisesti käytettynä olevan tehoa HBV: een (ks. kohta 5. 1).
Limited clinical experience suggests that emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate have anti-HBV activity when used in antiretroviral combination therapy to control HIV infection.
Rajallisten kliinisten kokemusten perusteella emtrisitabiinilla ja tenofoviiridisoproksiilifumaraatilla näyttää olevan tehoa HBV: tä vastaan, kun niitä käytetään osana HIV- infektion antiretroviraalista yhdistelmähoitoa.
Discontinuation of Truvada therapy in patients co-infected with HIV and HBV may be associated with severe acute exacerbations of hepatitis.
Truvada- hoidon lopettamiseen potilailla, joilla on samanaikaisesti HIV - ja HBV- infektio, saattaa liittyä hepatiitin vakava akuutti paheneminen.
Patients co-infected with HIV and HBV who discontinue Truvada should be closely monitored with both clinical and laboratory follow-up for at least several months after stopping treatment.
Potilaita, joilla on samanaikaisesti HIV - ja HBV- infektio ja jotka lopettavat Truvada- hoidon, tulee seurata tarkoin sekä kliinisesti että laboratoriokokein vähintään usean kuukauden ajan hoidon päätyttyä.
If appropriate, resumption of hepatitis B therapy may be warranted.
Tarvittaessa hepatiitti B - hoidon jatkaminen saattaa olla tarpeen.
The safety and efficacy of Truvada have not been established in patients with significant underlying liver disorders.
Truvadan turvallisuutta ja tehoa ei ole varmistettu potilailla, joilla on merkittäviä maksahäiriöitä.
Based on minimal hepatic metabolism and the renal route of elimination for emtricitabine, it is unlikely that a dose adjustment would be required for Truvada in patients with hepatic impairment (see section 5.2).
Perustuen emtrisitabiinin vähäiseen maksametaboliaan ja sen poistumiseen munuaisten kautta on epätodennäköistä, että Truvada- annoksen muutos olisi tarpeellinen heikentyneestä maksan toiminnasta kärsivillä potilailla (ks. kohta 5. 2).
Patients with pre-existing liver dysfunction, including chronic active hepatitis, have an increased frequency of liver function abnormalities during combination antiretroviral therapy and should be monitored according to standard practice.
Siitä syystä heitä tulee seurata standardiohjeiden mukaisesti.
Caution should be exercised when administering nucleoside analogues to any patient (particularly obese women) with hepatomegaly, hepatitis or other known risk factors for liver disease and hepatic steatosis (including certain medicinal products and alcohol).
5 Varovaisuutta tulee noudattaa annettaessa nukleosidianalogeja potilaille (etenkin ylipainoisille naisille), joilla on hepatomegalia, hepatiitti tai jokin muu tunnettu maksasairauden ja maksasteatoosin riskitekijä (mukaan lukien tietyt lääkevalmisteet ja alkoholi).
Combination antiretroviral therapy has been associated with the redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients.
Antiretroviraalista yhdistelmähoitoa saaneilla HIV- potilailla on esiintynyt kehon rasvakudosten uudelleenjakautumista (lipodystrofiaa).
A connection between visceral 5 lipomatosis and protease inhibitors and lipoatrophy and nucleoside reverse transcriptase inhibitors has been hypothesised.
On arveltu, että viskeraalinen lipomatoosi liittyy proteaasin estäjiin sekä vastaavasti lipoatrofia nukleosidikäänteiskopioijaentsyymin estäjiin.
A higher risk of lipodystrophy has been associated with individual factors such as older age, and with drug related factors such as longer duration of antiretroviral treatment and associated metabolic disturbances.
Suurempi lipodystrofiariski on liittynyt toisaalta tiettyihin potilaan ominaisuuksiin, esim. korkeampaan ikään ja toisaalta lääkitykseen liittyviin asioihin, kuten antiretroviraalisen hoidon pitkään kestoon sekä siihen liittyviin metabolisiin häiriöihin.
Tenofovir is structurally related to nucleoside analogues hence the risk of lipodystrophy cannot be excluded.
Koska tenofoviiri on rakenteellisesti nukleosidianalogien kaltainen, ei lipodystrofiariskiä voida poissulkea.
However, 144-week clinical data from antiretroviral-naïve patients indicate that the risk of lipodystrophy was lower with tenofovir disoproxil fumarate than with stavudine when administered with lamivudine and efavirenz.
Kliinisessä tutkimuksessa, jossa kerättiin tietoa 144 viikon ajalta tulokset osoittivat, että potilailla, jotka eivät aiemmin olleet saaneet antiretroviraalisia lääkeaineita, lipodystrofiariski oli pienempi tenofoviiridisoproksiilifumaraatilla kuin stavudiinilla, kun molempia annettiin lamivudiinin ja efavirentsin kanssa.
Some late-onset neurological disorders have been reported (hypertonia, convulsion, abnormal behaviour).
Joitakin viiveellä ilmaantuvia neurologisia häiriöitä (lisääntynyt lihasjänteys, kouristukset, poikkeava käytös) on raportoitu.
These findings do not affect current national recommendations to use antiretroviral therapy in pregnant women to prevent vertical transmission of HIV.
Näillä havainnoilla ei ole vaikutusta tämänhetkisiin kansallisiin suosituksiin käyttää antiretroviraalista lääkitystä raskaana oleville naisille äidistä lapseen tapahtuvan HIV- infektion tarttumisen estämiseksi.
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/ or focal mycobacterial infections, and Pneumocystis jiroveci pneumonia.
Esimerkkejä tulehduksista ovat sytomegaloviruksen aiheuttama retiniitti, yleistynyt ja/ tai paikallinen mykobakteeri- infektio ja Pneumocystis jirovecin aiheuttama keuhkokuume.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine: is not recommended.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin ja didanosiinin samanaikainen anto: ei ole suositeltavaa.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine results in a 40-60% increase in systemic exposure to didanosine that may increase the risk of didanosine-related adverse events (see section 4.5).
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin ja didanosiinin samanaikainen annostelu lisää didanosiinin systeemistä altistusta 40- 60%, mikä saattaa lisätä didanosiiniin liittyvien haittavaikutusten riskiä (ks.
Rare cases of pancreatitis and lactic acidosis, sometimes fatal, have been reported.
Harvoissa tapauksissa on raportoitu jopa kuolemaan johtavia haimatulehduksia ja maitohappoasidoosia.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine at a dose of 400 mg daily has been associated with a significant decrease in CD4 cell count, possibly due to an intracellular interaction increasing phosphorylated (i. e. active) didanosine.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin ja didanosiinin (päivittäisellä annoksella 400 mg) samanaikaiseen antoon liittyy merkittävä CD4- solumäärän väheneminen, mikä mahdollisesti johtuu solunsisäisestä yhteisvaikutuksesta, joka lisää fosforyloidun (eli aktiivisen) didanosiinin määrää.
A decreased dosage of 250 mg didanosine co-administered with tenofovir disoproxil fumarate therapy has been associated with reports of high rates of virological failure within several tested combinations.
Jos on käytetty pienempää, 250 mg: n didanosiiniannosta, joka on annettu samanaikaisesti tenofoviiridisoproksiilifumaraattihoidon kanssa, on raportoitu runsaasti virologisia epäonnistumisia useissa testatuissa yhdistelmissä.
Consequently, patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency, or glucose-galactose malabsorption should not take this medicine.
Siitä syystä harvinaista perinnöllistä galaktoosi- intoleranssia, saamelaisilla esiintyvää laktaasin puutosta (Lapp lactase deficiency) tai glukoosi- galaktoosi - imeytymishäiriötä sairastavien potilaiden ei tule käyttää tätä lääkevalmistetta.
6 The steady-state pharmacokinetics of emtricitabine and tenofovir were unaffected when emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate were administered together versus each medicinal product dosed alone.
Emtrisitabiinin ja tenofoviirin vakaan tilan farmakokinetiikka ei muuttunut, kun emtrisitabiini ja tenofoviiridisoproksiilifumaraatti annosteltiin yhdessä, verrattuna kunkin lääkevalmisteen yksittäiseen annosteluun.
In vitro and clinical pharmacokinetic interaction studies have shown the potential for CYP450 mediated interactions involving emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate with other medicinal products is low.
In vitro ja kliinisten farmakokineettisten yhteisvaikutustutkimusten tulokset osoittavat, että mahdollisuus CYP450- välitteisiin yhteisvaikutuksiin on alhainen, kun emtrisitabiiniä ja tenofoviiridisoproksiilifumaraattia käytetään yhdessä muiden lääkevalmisteiden kanssa.
Interactions relevant to emtricitabine:
Emtrisitabiinin yhteisvaikutukset:
There are no clinically significant interactions when emtricitabine is co-administered with indinavir, zidovudine, stavudine or famciclovir.
Kliinisesti merkittäviä yhteisvaikutuksia ei ole todettu annosteltaessa emtrisitabiiniä samanaikaisesti indinaviirin, tsidovudiinin, stavudiinin tai famsikloviirin kanssa.
With the exception of famciclovir and tenofovir disoproxil fumarate, the effect of co-administration of emtricitabine with medicinal products that are excreted by the renal route, or other medicinal products known to affect renal function, has not been evaluated.
Famsikloviiriä ja tenofoviiridisoproksiilifumaraattia lukuunottamatta emtrisitabiinin samanaikaista annostelua munuaisten kautta erittyvien lääkevalmisteiden tai muiden munuaisten toimintaan vaikuttavien lääkevalmisteiden kanssa ei ole tutkittu.
Co-administration of Truvada with medicinal products that are eliminated by active tubular secretion may lead to an increase in serum concentrations of either emtricitabine or a co-administered medicinal product due to competition for this elimination pathway.
Truvadan samanaikainen annostelu aktiivisen tubulaarisen erittymisen kautta erittyvien lääkevalmisteiden kanssa saattaa nostaa joko seerumin emtrisitabiinipitoisuuksia tai samanaikaisesti annostellun lääkevalmisteen pitoisuuksia näiden kilpaillessa samasta poistumisreitistä.
Consequently, Truvada should not be administered in combination with lamivudine or zalcitabine for the treatment of HIV infection (see section 4.4).
Koska emtrisitabiinin ja sytidiinianalogien samanaikaisesta annostelusta ei ole kliinisiä kokemuksia, Truvadaa ei pitäisi annostella yhdessä lamivudiinin tai tsalsitabiinin kanssa HIV- infektion hoidossa (ks. kohta 4. 4).
Interactions relevant to tenofovir:
Tenofoviirin yhteisvaikutukset:
Co-administration of lamivudine, indinavir, efavirenz, nelfinavir or saquinavir (ritonavir boosted) with tenofovir disoproxil fumarate did not result in any clinically relevant interaction.
Lamivudiinin, indinaviirin, efavirentsin, nelfinaviirin tai sakinaviirin (ritonaviirilla tehostettuna) samanaikainen annostus tenofoviiridisoproksiilifumaraatin kanssa ei johtanut kliinisesti merkittäviin yhteisvaikutuksiin.
When tenofovir disoproxil fumarate was administered with lopinavir/ ritonavir, no changes were observed in the pharmacokinetics of lopinavir and ritonavir.
Kun tenofoviiridisoproksiilifumaraatti annettiin samanaikaisesti lopinaviirin/ ritonaviirin kanssa, lopinaviirin ja ritonaviirin farmakokinetiikassa ei todettu mitään muutoksia.
Tenofovir AUC was increased by approximately 30% when tenofovir disoproxil fumarate was administered with lopinavir/ ritonavir.
Tenofoviirin AUC- arvot nousivat noin 30% kun tenofoviiridisoproksiilifumaraatti annettiin samanaikaisesti lopinaviirin/ ritonaviirin kanssa.
Higher tenofovir concentrations could potentiate tenofovir associated adverse events, including renal disorders.
Korkeammat tenofoviirikonsentraatiot saattavat voimistaa tenofoviiriin liittyviä haittavaikutuksia, mukaanlukien munuaishäiriötä.
When didanosine gastro-resistant capsules were administered 2 hours prior to or concurrently with tenofovir disoproxil fumarate, the AUC for didanosine was on average increased by 48% and 60% respectively.
Kun didanosiini enterokapseleita annettiin 2 tuntia ennen tai yhtäaikaisesti tenofoviiridisoproksiilifumaraatin kanssa, nousivat didanosiinin AUC- arvot keskimäärin 48% ja 60%.
The mean increase in the AUC of didanosine was 44% when the buffered tablets were administered 1 hour prior to tenofovir.
7 AUC- arvon nousun keskiarvo didanosiinilla oli 44%, kun puskuroituja tabletteja annettiin 1 tunti ennen tenofoviiriä.
In both cases the pharmacokinetic parameters for tenofovir administered with a light meal were unchanged.
Kummassakaan tapauksessa eivät kevyen aterian kanssa annetun tenofoviirin farmakokineettiset arvot muuttuneet.
The co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine is not recommended (see section 4.4).
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin ja didanosiinin samanaikaista annostelua ei suositella (ks. kohta 4. 4).
When tenofovir disoproxil fumarate was administered with atazanavir, a decrease in concentrations of atazanavir was observed (decrease of 25% and 40% of AUC and Cmin respectively compared to atazanavir 400 mg).
Kun tenofoviiridisoproksiilifumaraattia annettin samanaikaisesti atatsanaviirin kanssa, atatsanaviiripitoisuuksissa todettiin laskua (25% ja 40%: n lasku AUC - ja Cmin- arvoissa verrattuna atatsanaviiri 400 mg: aan).
When ritonavir was added to atazanavir, the negative impact of tenofovir on atazanavir Cmin was significantly reduced, whereas the decrease of AUC was of the same magnitude (decrease of 25% and 26% of AUC and Cmin respectively compared to atazanavir/ ritonavir 300/ 100 mg).
Kun ritonaviiri yhdistettiin atatsanaviiriin, tenofoviirin kielteinen vaikutus atatsanaviirin Cmin- arvoon heikentyi merkittävästi, kun taas AUC- arvon lasku oli samaa luokkaa (25%: n lasku AUC- arvossa ja 26%: n lasku Cmin- arvossa verrattuna atatsanaviirii/ ritonaviirii 300/ 100 mg: aan).
The co-administration of atazanavir/ ritonavir with tenofovir resulted in increased exposure to tenofovir.
Atatsanaviirin/ ritonaviirin anto samanaikaisesti tenofoviirin kanssa johti tenofoviirille altistumisen lisääntymiseen.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate with other medicinal
Tenofoviiri erittyy munuaisten kautta sekä suodattumalla että erittymällä aktiivisesti anionisen eritysjärjestelmän 1 (human organic anion transporter 1, hOAT1) kautta.
7 products that are also actively secreted via the anion transporter (e. g. cidofovir) may result in increased concentrations of tenofovir or of the co-administered medicinal product.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin annostelu samanaikaisesti muiden anionisen eritysjärjestelmän kautta aktiivisesti erittyvien lääkevalmisteiden (esim. sidofoviiri) kanssa saattaa nostaa tenofoviirin tai samanaikaisesti annostellun lääkevalmisteen konsentraatiota.
Tenofovir disoproxil fumarate has not been evaluated in patients receiving nephrotoxic medicinal products (e. g. aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, ganciclovir, pentamidine, vancomycin, cidofovir or interleukin-2).
Tenofoviiridisoproksiilifumaraattia ei ole tutkittu potilailla, jotka saavat nefrotoksisia lääkevalmisteita (esim. aminoglykosidit, amfoterisiini B, foskarnaatti, gansikloviiri, pentamidiini, vankomysiini, sidofoviiri tai interleukiini- 2).
Use of tenofovir disoproxil fumarate should be avoided with concurrent or recent use of a nephrotoxic medicinal product.
Tenofoviiridisoproksiilifumaraatin käyttöä tulee välttää potilailla, joilla samanaikaisesti on käytössä nefrotoksisia lääkevalmisteita tai potilailla, joilla ko. lääkevalmisteita on käytetty äskettäin.