natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fluconazole AUC ↔ 0.94 (0.88- 1.01) Fluconazole Cmin ↔ 0.93 (0.86-1.01) Fluconazole Cmax ↔ 0.92 (0.85-0.99) Nevirapine: exposure: ↑ 100% compared with historical data where nevirapine was administered alone.
Flukonatsoli Cmin ↔ 0, 93 (0, 86- 1, 01) Flukonatsoli Cmax ↔ 0, 92 (0, 85- 0, 99) Nevirapiini: altistus: ↑100% verrattuna aikaisempaan tietoon annettaessa pelkästään nevirapiinia.
Because of the risk of increased exposure to VIRAMUNE, caution should be exercised if the medicinal products are given concomitantly and patients should be monitored closely.
Kohonneen VIRAMUNE - altistuksen riskin vuoksi varovaisuutta on noudatettava annettaessa lääkevalmisteita samanaikaisesti ja potilaita on valvottava tarkoin.
Itraconazole 200 mg QD
Itrakonatsoli AUC ↓ 0, 39 Itrakonatsoli 200 mg kerran vuorokaudessa
Itraconazole AUC ↓ 0.39 Itraconazole Cmin ↓ 0.13 Itraconazole Cmax ↓ 0.62 Nevirapine: there was no significant difference in Nevirapine pharmacokinetic parameters.
Itrakonatsoli Cmin ↓ 0, 13 Itrakonatsoli Cmax ↓ 0, 62 Nevirapiini: ei merkitseviä muutoksia nevirapiinin farmakokineettisissa parametreissa.
Ketoconazole 400 mg QD
Ketokonatsoli AUC ↓ 0, 28 (0, 20- 0, 40)
Ketoconazole AUC ↓ 0.28 (0.20- 0.40) Ketoconazole Cmin ND Ketoconazole Cmax ↓ 0.56 (0.42- 0.73)
Ketokonatsoli Cmin ND Ketokonatsoli Cmax ↓ 0, 56 (0, 42- 0, 73)
It is not recommended to co- administer ketoconazole and VIRAMUNE.
Ketokonatsolin ja VIRAMUNEN samanaikaista käyttöä ei suositella.
Nevirapine: plasma levels: ↑ 1.15- 1.28 compared to historical controls.
Nevirapiini: plasmapitoisuudet: ↑ 1, 15- 1, 28 verrattuna aikaisempiin kontrolleihin.
ANTACIDS Cimetidine
12 ANTASIDIT Simetidiini
Cimetidine and VIRAMUNE can be co-administered without dose adjustments.
Simetidiiniä ja VIRAMUNEA voidaan käyttää ilman annosten muuttamista.
Nevirapine Cmin ↑ 1.07 ANTITHROMBOTICS Warfarin
Nevirapiini Cmin ↑ 1, 07 ANTITROMBOOTIT Varfariini
The interaction between Nevirapine and the antithrombotic agent warfarin is complex, with the potential for both increases and decreases in coagulation time when used concomitantly.
Nevirapiinin ja antitromboottisen aineen, varfariinin, yhteisvaikutus on monimutkainen, ja koagulaatioaika saattaa joko pidentyä tai lyhentyä käytettäessä näitä aineita samanaikaisesti.
12 CONTRACEPTIVES Depo- medroxyprogesterone acetate (DMPA) 150 mg every 3
150 mg joka 3. kuukausi
DMPA AUC ↔ DMPA Cmin ↔ DMPA Cmax ↔
Nevirapiini AUC ↑ 1, 20 Nevirapiini Cmax ↑ 1, 20
Viramune co-administration did not alter the ovulation suppression effects of DMPA.
muuttamista ei tarvita käytettäessä DMPA: ta ja VIRAMUNEA samanaikaisesti.
Nevirapine AUC ↑ 1.20 Nevirapine Cmax ↑ 1.20
EE AUC ↓ 0, 80 (0, 67 - 0, 97)
Ethinyl estradiol (EE) 0.035 mg
Etinyyliestradioli (EE) 0, 035 mg Noretisteroni (NET)
EE AUC ↓ 0.80 (0.67 - 0.97) EE Cmin ND EE Cmax ↔ 0.94 (0.79 - 1.12)
EE Cmin ND EE Cmax ↔ 0, 94 (0, 79 - 1, 12) NET AUC ↓ 0, 81 (0, 70 - 0, 93)
Oral hormonal contraceptives should not be used as the sole method of contraception in women taking VIRAMUNE (see section 4.4).
Tehon
Norethindrone (NET) 1.0 mg QD
NET Cmin ND
NET AUC ↓ 0.81 (0.70 - 0.93) NET Cmin ND NET Cmax ↓ 0.84 (0.73 - 0.97)
NET Cmax ↓ 0, 84 (0, 73 - 0, 97)
Appropriate doses for hormonal contraceptives (oral or other forms of application) other than DMPA in combination with VIRAMUNE have not been established with respect to safety and efficacy.
sopivia annoksia muille hormonaalisille ehkäisyvalmisteille (oraalinen tai muu käyttötapa) kuin DMPA ei ole osoitettu yhdessä nevirapiinin kanssa.
DRUG ABUSE Methadone Individual Patient Dosing
LÄÄKKEIDEN VÄÄRINKÄYTTÖ
Methadone AUC ↓ 0.40 (0.31 - 0.51) Methadone-maintained patients Methadone Cmin ND beginning VIRAMUNE therapy Methadone Cmax ↓ 0.58 (0.50 - 0.67) should be monitored for evidence of withdrawal and methadone dose should be adjusted accordingly.
Metadoni AUC ↓ 0, 40 (0, 31 - 0, 51) Metadoni, potilaan yksilöllinen annostus
HERBAL PRODUCTS
Metadoni Cmin ND Metadoni Cmax ↓ 0, 58 (0, 50 - 0, 67)
John's Wort
13 ROHDOSVALMISTEET Mäkikuisma
John's Wort (Hypericum perforatum).
Nevirapiinin pitoisuus plasmassa saattaa alentua käytettäessä samanaikaisesti mäkikuismaa (Hypericum perforatum) sisältäviä rohdosvalmisteita.
John’ s Wort.
Tämä johtuu mäkikuisman lääkeainemetaboliaa ja/ tai kuljetusproteiineja indusoivasta vaikutuksesta.
John‘ s Wort and VIRAMUNE must not be co-administered (see section 4.3).
Mäkikuismaa sisältäviä rohdosvalmisteita ja VIRAMUNEA ei saa käyttää samanaikaisesti (ks. kohta 4. 3).
John‘ s Wort check nevirapine and if possible viral levels and stop St John‘ s Wort.
Jos potilas on jo käyttänyt mäkikuismaa, tarkista nevirapiinin pitoisuus plasmassa sekä mahdollisesti myös virustasot ja lopeta mäkikuisman käyttö.
Nevirapine levels may increase on stopping St John‘ s Wort.
Nevirapiinipitoisuus saattaa nousta mäkikuisman lopettamisen jälkeen.
The dose of VIRAMUNE may need adjusting.
VIRAMUNEN annosta saatetaan joutua säätämään.
John‘ s Wort.
Indusoiva vaikutus saattaa säilyä ainakin 2 viikkoa mäkikuisman käytön lopettamisen jälkeen.
Nevirapine metabolites:
Nevirapiinimetaboliitit:
Studies using human liver microsomes indicated that the formation of nevirapine hydroxylated metabolites was not affected by the presence of dapsone, rifabutin, rifampicin, and trimethoprim/ sulfamethoxazole.
Tutkimukset käyttäen ihmisen maksan mikrosomeja osoittivat, että dapsoni, rifabutiini, rifampisiini ja trimetopriimi/ sulfametoksatsoli eivät vaikuttaneet nevirapiinin hydroksyloituneiden metaboliittien muodostumiseen.
Currently available data on pregnant women indicate no malformative or foeto/ neonatal toxicity.
Tällä hetkellä saatavilla oleva tieto ei viittaa epämuodostumiin tai sikiön/ vastasyntyneen toksisuuteen raskaana olevilla naisilla.
No observable teratogenicity was detected in reproductive studies performed in pregnant rats and rabbits (see section 5.3).
Tiineenä olevilla rotilla ja kaneilla tehdyissä lisääntymistutkimuksissa ei ole havaittu (merkittävää) teratogeenisuutta (katso kohta 5. 3).
Caution should be exercised when prescribing VIRAMUNE to pregnant women (see section 4.4).
Varovaisuutta tulee noudattaa määrättäessä VIRAMUNEA raskaana oleville naisille (ks. kohta 4. 4).
As hepatotoxicity is more frequent in women with CD4 cell counts above 250 cells/ mm3, these conditions should be taken in consideration on therapeutic decision (see section 4.4).
Koska maksatoksisuus on yleisempää naisilla, joiden CD4- solujen määrä on yli 250 solua/ mm3, on terveydentila otettava huomioon hoitopäätöstä tehtäessä (katso kohta 4. 4).
Women of childbearing potential should not use oral contraceptives as the sole method for birth control, since nevirapine might lower the plasma concentrations of these medications (see sections 4.4 & 4.5).
Naisten, joilla on mahdollisuus tulla raskaaksi, ei tule käyttää suun kautta otettavia ehkäisyvalmisteita ainoana ehkäisymenetelmänä, koska nevirapiini saattaa alentaa näiden lääkkeiden pitoisuutta plasmassa (ks. kohdat 4. 4 ja 4. 5).
It is recommended that HIV-infected mothers do not breast-feed their infants to avoid risking postnatal transmission of HIV and that mothers should discontinue breast-feeding if they are receiving VIRAMUNE.
On suositeltavaa, että HIV- infektoituneet äidit eivät imetä lapsiaan välttääkseen syntymänjälkeisen HIV: n tartuttamisen ja että äitien pitäisi keskeyttää imettäminen, jos he saavatVIRAMUNEA.
The most frequently reported adverse reactions related to VIRAMUNE therapy, across all clinical trials, were rash, allergic reactions, hepatitis, abnormal liver function tests, nausea, vomiting, diarrhoea, abdominal pain, fatigue, fever, headache and myalgia.
Useimmin ilmoitetut VIRAMUNE hoitoon liittyvät haittavaikutukset kaikissa kliinisissä tutkimuksissa olivat ihottuma, allergiset reaktiot, hepatiitti, epänormaalit arvot maksan toimintakokeissa, pahoinvointi, oksentelu, ripuli, vatsakipu, uupumus, kuume, päänsärky ja lihassärky.
The postmarketing experience has shown that the most serious adverse reactions are Stevens-Johnson syndrome and toxic epidermal necrolysis and serious hepatitis/ hepatic failure and hypersensitivity reactions, characterised by rash with constitutional symptoms such as fever, arthralgia, myalgia and lymphadenopathy, plus visceral involvement, such as hepatitis, eosinophilia, granulocytopenia, and renal dysfunction.
14 Markkinoille tulon jälkeen saatu kokemus on osoittanut, että vakavimmat haittavaikutukset ovat Stevens- Johnsonin oireyhtymä ja toksinen epidermaalinen nekrolyysi ja vakava maksatulehdus/ maksan vajaatoiminta sekä yliherkkyysreaktiot, joille on ominaista ihottuma ja yleisoireina kuume, nivelkivut, lihaskivut ja imusolmukkeiden suurentuminen sekä sisäelimiin liittyviä löydöksiä, kuten maksatulehdus, eosinofilia, granulosytopenia ja munuaisten vajaatoiminta.
The first 18 weeks of treatment is a critical period which requires close monitoring (see section 4.4).
Ensimmäiset 18 viikkoa on kriittinen ajanjakso, jolloin vaaditaan tarkkaa seurantaa (ks. kohta 4. 4).
The following adverse reactions which may be causally related to the administration of VIRAMUNE have been reported.
Seuraavia haittavaikutuksia, joilla saattaa olla syy- yhteys VIRAMUNEN antoon, on raportoitu.
The frequencies estimated are based on pooled clinical trial data for events considered related to VIRAMUNE treatment.
Arvioidut esiintymistiheydet perustuvat kliinisistä tutkimuksista koottuihin tietoihin tapahtumista, joiden arvioitiin liittyvän VIRAMUNE- hoitoon.
Frequency is defined using the following convention: very common (≥ 1/ 10); common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000); very rare (< 1/ 10,000), not known (cannot be estimated from the available data).
Esiintymistiheydet on luokiteltu seuraavasti: hyvin yleinen (≥1/ 10); yleinen (≥1/ 100, < 1/ 10); melko harvinainen (≥1/ 1, 000, < 1/ 100); harvinainen (≥1/ 10, 000, < 1/ 1, 000); hyvin harvinainen (< 1/ 10, 000), tuntematon (koska saatavissa oleva tieto ei riitä arviointiin).
liver function tests abnormal
epänormaalit arvot maksan toimintakokeissa
Blood and lymphatic system disorders Common Uncommon
Yleinen Melko harvinainen
granulocytopenia* anaemia
granulosytopenia * anemia
* In study 1100.1090, from which the majority of related adverse events (n=28) were received, patients on placebo had a higher incidence of events of granulocytopenia (3.3%) than patients on nevirapine (2.5%).
* Tutkimuksessa 1100. 1090, josta saatiin suurin osa (n=28) haittavaikutuksista, lumelääkettä saaneilla potilailla esiintyi useammin granulosytopeniaa (3, 3%) kuin nevirapiinia saaneilla potilailla (2, 5%).
14 Nervous system disorders Common
Hermosto Yleinen
Gastrointestinal Common
Ruoansulatuselimistö
disorders vomiting, diarrhoea, abdominal pain, nausea
oksentelu, ripuli, vatsakipu, pahoinvointi
Skin and subcutaneous tissue disorders Very common Uncommon oedema, urticaria
Iho ja ihonalainen kudos Hyvin Yleinen Melko harvinainen
rash (13.6%) Stevens Johnson Syndrome/ toxic epidermal necrolysis (0.1%), angioneurotic
ihottuma (13, 6%) Stevens- Johnsonin syndrooma / toksinen epidermaalinen nekrolyysi (0, 1%), angioneuroottinen edeema, nokkosihottuma
Musculoskeletal and connective tissue disorders Common Uncommon
Luusto, lihakset ja sidekudos Yleinen Melko harvinainen
myalgia arthralgia
lihassärky nivelkipu
fever, fatigue
kuume, uupumus
Immune system disorders Common Not known
15 Immuunijärjestelmä Yleinen Tuntematon
hypersensitivity drug rash with eosinophilia and systemic symptoms, anaphylaxis
yliherkkyys lääkeihottuma, johon liittyy eosinofilia ja systeemiset oireet, anafylaksia
Hepatobiliary disorders Common Uncommon Rare
Yleinen Melko harvinainen Harvinainen
hepatitis (1.4%) jaundice hepatitis fulminant
hepatiitti (1, 4%) keltaisuus fulminantti hepatiitti
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV infected patients including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra- abdominal and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Eri antiretroviruslääkkeitä samanaikaisesti saaneilla HIV- potilailla on esiintynyt kehon rasvakudosten uudelleenjakautumista (lipodystrofiaa), mm. perifeerisen ja kasvojen ihonalaisen rasvan vähenemistä, lisääntynyttä vatsan ja sisäkudosten rasvakudosta, rintojen hypertrofiaa ja rasvan kerääntymistä niskaan (buffalo hump).
The following events have also been reported when VIRAMUNE has been used in combination with other anti-retroviral agents: pancreatitis, peripheral neuropathy and thrombocytopaenia.
Kun VIRAMUNEA on käytetty yhdistelmähoitona muiden antiretroviruslääkeaineiden kanssa, seuraavia haittatapahtumia on ilmoitettu: haimatulehdus, perifeerinen neuropatia ja trombosytopenia.
These events are commonly associated with other antiretroviral agents and may be expected to occur when VIRAMUNE is used in combination with other agents; however it is unlikely that these events are due to VIRAMUNE treatment.
On kuitenkin epätodennäköistä, että nämä tapahtumat liittyisivät VIRAMUNE hoitoon.
Hepatic-renal failure syndromes have been reported rarely.
Maksan ja munuaisten vajaatoiminta- oireyhtymää on raportoitu harvoin.
The most common clinical toxicity of VIRAMUNE is rash, with VIRAMUNE attributable rash occurring in 13.6% of patients in combination regimens in controlled studies.
VIRAMUNEN yleisin haittavaikutus on ihottuma, jota ilmeni 13, 6%: lla potilaista käytettäessä yhdistelmähoitoa kontrolloiduissa tutkimuksissa.
Rashes are usually mild to moderate, maculopapular erythematous cutaneous eruptions, with or
Ihottumat ovat tavallisesti lieviä tai kohtalaisia.
15 without pruritus, located on the trunk, face and extremities.
Vartalolla, kasvoissa ja raajoissa esiintyy makulopapulaarisena, kutiavana tai kutiamattomana, punoittavana kylvönä näppylöitä.
Allergic reactions (anaphylaxis, angioedema and urticaria) have been reported.
Allergisia reaktioita (anafylaksiaa, angioödeemaa ja nokkosihottumaa) on raportoitu.
Rashes occur alone or in the context of hypersensitivity reactions, characterised by rash with constitutional symptoms such as fever, arthralgia, myalgia and lympadenopathy, plus visceral involvement, such as hepatitis, eosinophilia, granulocytopenia, and renal dysfunction.
Ihottumat esiintyvät yksinään tai yhdessä yliherkkyysreaktioiden kanssa, joille on ominaista ihottuma, yleisoireina kuume, nivelkivut, lihaskivut ja imusolmukkeiden suurentuminen sekä sisäelimiin liittyviä löydöksiä, kuten maksatulehdus, eosinofilia, granulosytopenia ja munuaisten toimintahäiriö.
Severe and life-threatening skin reactions have occurred in patients treated with VIRAMUNE, including Stevens-Johnson syndrome (SJS) and toxic epidermal necrolysis (TEN).
Vaikeita ja hengenvaarallisia ihoreaktioita on esiintynyt VIRAMUNELLA hoidetuilla potilailla, mukaan luettuna Stevens- Johnsonin syndrooma ja toksinen epidermaalinen nekrolyysi.
Fatal cases of SJS, TEN and hypersensitivity reactions have been reported.
Kuolemaan johtaneita Stevens- Johnsonin syndroomatapauksia, toksisia epidermaalisia nekrolyysitapauksia ja yliherkkyysreaktioita on raportoitu.
The majority of severe rashes occurred within the first 6 weeks of treatment and some required hospitalisation, with one patient requiring surgical intervention (see section 4.4).
Jotkut näistä vaativat sairaalahoitoa ja yksi potilas tarvitsi kirurgista hoitoa (ks. kohta 4. 4).
Hepato-biliary
Maksa- sappi
The most frequently observed laboratory test abnormalities are elevations in liver function tests (LFTs), including ALAT, ASAT, GGT, total bilirubin and alkaline phosphatase.
Useimmin havaitut poikkeavuudet laboratoriokokeissa ovat kohonneet arvot maksan toimintakokeissa, mukaanlukien ALAT, ASAT, S- GT, kokonaisbilirubiini ja alkalinen fosfataasi.
Asymptomatic elevations of GGT levels are the most frequent.
Oireeton S- GT: n tason nousu on yleisin.
Cases of hepatitis (severe and life-threatening hepatoxicity, including fatal fulminant hepatitis) have been reported in patients treated with VIRAMUNE.
Hepatiittitapauksia (vakava ja henkeä uhkaava maksatoksisuus, mukaanluettuna äkillinen ja voimakasoireinen kuolemaan johtava hepatiitti) on raportoitu VIRAMUNELLA hoidetuilla potilailla.
The best predictor of a serious hepatic event was elevated baseline liver function tests.
16 oli kohonneet arvot maksan toimintakokeissa lähtötasolla.
Paediatric population
Lapset
Based on clinical trial experience of 361 paediatric patients the majority of which received combination treatment with ZDV or/ and ddI, the most frequently reported adverse events related to VIRAMUNE were similar to those observed in adults.
Kliinisiin tutkimuksiin osallistuneen 361 lapsipotilaan, joista suurin osa sai yhdistelmähoitoa tsidovudiinin ja/ tai didanosiinin kanssa, hoidosta saadun kokemuksen perusteella VIRAMUNE hoitoon liittyvät yleisimmät haittavaikutukset olivat samankaltaisia kuin aikuisilla todetut haittavaikutukset.
In an open-label clinical trial (ACTG 180) granulocytopenia assessed as drug- related occurred in 5/ 37 (13.5%) of patients.
Avoimessa kliinisessä tutkimuksessa (ACTG 180) lääkkeestä johtuvaksi arvioitua granulosytopeniaa esiintyi 5/ 37 (13, 5%) potilaassa.
In ACTG 245, a double-blind placebo controlled study, the frequency of serious drug-related granulocytopenia was 5/ 305 (1.6%).
Kaksoissokkoutetussa lumekontrolloidussa ACTG 245- tutkimuksessa vakavan lääkkeestä johtuvan granulosytopenian esiintyvyys oli 5/ 305 (1, 6%).
Isolated cases of Stevens- Johnson syndrome or Stevens-Johnson/ toxic epidermal necrolysis transition syndrome have been reported in this population.
Tässä ryhmässä on raportoitu yksittäisiä Stevens- Johnsonin oireyhtymätapauksia ja Stevens- Johnson/ toksinen epidermaalinen nekrolyysi välimuoto- oireyhtymätapauksia.
There is no known antidote for VIRAMUNE overdosage.
VIRAMUNE yliannostukseen ei ole antidoottia.
Cases of VIRAMUNE overdose at doses ranging from 800 to 6000 mg per day for up to 15 days have been reported.
VIRAMUNEN yliannostustapauksia on raportoitu, annokset vaihtelivat 800- 6000 mg vuorokaudessa aina 15 vrk: n ajan.
All of these effects subsided following discontinuation of VIRAMUNE.
Kaikki nämä oireet väistyivät, kun VIRAMUNEN anto keskeytettiin.
Pharmacotherapeutic group:
Farmakodynamiikka
NNRTI (non-nucleoside reverse transcriptase inhibitors), ATC code J05AG01.
Käänteiskopioijaentsyymin estäjät, muut kuin nukleosidirakenteiset, ATC koodi J05AG01.
Mechanism of Action Nevirapine is a NNRTI of HIV-1.
Vaikutusmekanismi Nevirapiini on HIV- 1: n ei- nukleosidinen käänteiskopioijaentsyyminestäjä.
Nevirapine binds directly to reverse transcriptase and blocks the RNA-dependent and DNA-dependent DNA polymerase activities by causing a disruption of the enzyme's catalytic site.
Nevirapiini sitoutuu suoraan käänteiskopioijaentsyymiin ja estää RNA - ja DNA- riippuvaista DNA - polymeraasiaktiivisuutta hajottamalla entsyymin katalyyttisenkohdan.
The activity of nevirapine does not compete with template or nucleoside triphosphates.
Nevirapiini ei kilpaile mallisäikeen (templaatin) eikä nukleosiditrifosfaattien kanssa.
HIV-2 reverse transcriptase and eukaryotic DNA polymerases (such as human DNA polymerases α, β, γ, or δ) are not inhibited by nevirapine.
Nevirapiini ei estä HIV- 2 käänteiskopioijaentsyymiä eikä eukaryoottisia DNA polymeraaseja (kuten ihmisen DNA - polymeraaseja α, β, γ, δ).
16 In vitro HIV susceptibility:
In vitro HIV- herkkyys:
The in vitro antiviral activity of nevirapine has been measured in a variety of cell lines including peripheral blood mononuclear cells, monocyte derived macrophages, and lymphoblastoid cell lines.
Nevirapiinin in vitro antiviraalista vaikutusta on mitattu useilla solulinjoilla, kuten perifeerisillä veren mononukleaarisoluilla, monosyyteistä johdetuilla makrofageilla ja lymfoblastoidisilla solulinjoilla.
In recent studies using human cord blood lymphocytes and human embryonic kidney 293 cells, EC50 values (50% inhibitory concentration) ranged from 14-302 nM against laboratory and clinical isolates of HIV-1.
Viimeaikaisissa tutkimuksissa, joissa käytettiin ihmisen napaveren lymfosyytteja ja ihmisen alkion munuaisten 293 soluja, EC50 arvot (50% estopitoisuus) vaihtelivat 14- 302 nM: iin HIV- 1: n laboratorio - ja kliinisiä isolaatteja vastaan.
Nevirapine exhibited antiviral activity in vitro against group M HIV-1 isolates from clades A, B, C, D, F, G, and H, and circulating recombinant forms (CRF), CRF01_AE, CRF02_AG and CRF12_BF (median EC50 value of 63 nM).
Nevirapiini osoitti antiviraalista vaikutusta in vitro ryhmän M HIV- 1 isolaattien tyyppejä A, B, C, D, F, G ja H ja kiertäviä rekombinanttimuotoja (CRF), CRF01_ AE, CRF02_ AG ja CRF12_ BF vastaan (mediaani EC50 arvo 63 nM).
Nevirapine had no antiviral activity in vitro against isolates from group O HIV-1 and HIV-2.
Nevirapiinilla ei ollut antiviraalista vaikutusta in vitro ryhmän O HIV- 1 ja HIV- 2 – isolaatteja vastaan.
Nevirapine in combination with efavirenz exhibited a strong antagonistic anti-HIV-1 activity in vitro (see section 4.5) and was additive to antagonistic with the protease inhibitor ritonavir or the fusion inhibitor enfuvirtide. Nevirapine exhibited additive to synergistic anti-HIV-1 activity in combination with the protease inhibitors amprenavir, atazanavir, indinavir, lopinavir, nelfinavir, saquinavir and tipranavir, and the NRTIs abacavir, didanosine, emtricitabine, lamivudine, stavudine, tenofovir and zidovudine.
Nevirapiini osoitti additiivisesta synergistiseen anti- HIV- 1 vaikutusta yhdessä proteaasinestäjien amprenaviirin, atatsanaviirin, indinaviirin, lopinaviirin, nelfinaviiirin, sakinaviirin ja tipranaviirin sekä nukleosidianalogien abakaviirin, didanosiinin, emitrisitabiinin, lamivudiinin, stavudiinin, tenofoviirin ja tsidovudiinin kanssa.
The anti-HIV-1 activity of nevirapine was antagonized by the anti-HBV drug adefovir and by the anti-HCV drug ribavirin in vitro.
Anti- HBV lääke adefoviiri ja anti- HCV lääke ribaviriini antagonisoivat nevirapiinin anti- HIV- 1 - vaikutusta in vitro.
Resistance HIV isolates with reduced susceptibility (100 to 250-fold) to nevirapine emerge in vitro.
17 Resistenssi HIV isolaatteja, joiden herkkyys nevirapiinille on pienentynyt (100 - 250 kertaisesti), tavataan in vitro tutkimuksissa.
Phenotypic and genotypic changes occur in HIV isolates from patients treated with VIRAMUNE or VIRAMUNE + zidovudine over one to 12 weeks.
HIV isolaateissa feno - ja genotyypin muutoksia todetaan potilailla, joita on hoidettu VIRAMUNELLA tai VIRAMUNE + tsidovudiiniyhdistelmällä yhdestä viikosta 12 viikkoon asti.
By week 8 of VIRAMUNE monotherapy, 100% of the patients tested had HIV isolates with a > 100-fold decrease in susceptibility to nevirapine, regardless of dose.
Viikolla kahdeksan VIRAMUNE monoterapiahoidossa 100%: lla testatuista potilaista nevirapiiniherkkyys pieneni HIV isolaateissa yli satakertaisesti annoksesta riippumatta.
VIRAMUNE + zidovudine combination therapy did not alter the emergence rate of nevirapine- resistant virus.
VIRAMUNE + tsidovudiiniyhdistelmähoito ei vaikuttanut nevirapiinille resistentin viruksen ilmaantumiseen.
Genotypic and phenotypic resistance was examined for patients receiving VIRAMUNE in triple and double therapy drug combination therapy, and in the non-VIRAMUNE comparative group from the INCAS study.
Genotyyppistä ja fenotyyppistä resistenssiä tutkittiin INCAS tutkimuksen potilailla, jotka saivat VIRAMUNEA yhdistettynä kolmois - ja kaksoishoitona ja vertailuryhmään kuuluvilla potilailla, jotka eivät saaneetVIRAMUNEA.
Antiretroviral naive subjects with CD4 cells counts of 200-600/ mm3 were treated with either VIRAMUNE + zidovudine (n = 46), zidovudine + didanosine (n = 51) or VIRAMUNE + zidovudine + didanosine (n = 51) and followed for 52 weeks or longer on therapy.
Potilaita, joita aikaisemmin ei oltu hoidettu antiretroviraalisella lääkeaineella ja joiden CD4- solujen määrä oli 200- 600/ mm3, hoidettiin joko VIRAMUNE + tsidovudiini (n=46), tsidovudiini + didanosiini (n=51) tai VIRAMUNE + tsidovudiini + didanosiini (n=51) yhdistelmillä ja seurattiin 52 viikon ajan tai pidempään hoidon aikana.
Virologic evaluations were performed at baseline, six months and 12 months.
Virologiset määritykset suoritettiin lähtötasolla, 6 ja 12 kuukauden kohdalla.