natgillin/translations-raw huggingface dataset:
STEROIDS
Samanaikainen käyttö suurentaa todennäköisesti midatsolaamipitoisuuksia merkitsevässä määrin, etenkin, jos midatsolaami otetaan suun kautta (CYP3A4 - inhibitio).
CRIXIVAN with ritonavir and oral midazolam should not be coadministered (see section 4.3).
CRIXIVAN- valmistetta yhdessä ritonaviirin kanssa ei saa ottaa samanaikaisesti suun kautta otettavan midatsolaamin kanssa (ks. kohta 4. 3).
Caution should be used with coadministration of CRIXIVAN with ritonavir and parenteral midazolam.
Varovaisuutta on noudatettava, jos CRIXIVAN - hoitoa yhdessä ritonaviirin kanssa käytetään saman - aikaisesti parenteraalisen midatsolaamin kanssa.
If CRIXIVAN with ritonavir is coadministered with parenteral midazolam, it should be done in an intensive care unit with close clinical monitoring in case of respiratory depression and/ or prolonged sedation.
CRIXIVAN- hoitoa yhdessä ritonaviirin kanssa saa käyttää samanaikaisesti parente - raalisen midatsolaamin kanssa vain teho- osastolla, kun potilaan tarkka kliininen seuranta mahdollisen hengityslaman ja/ tai pitkittyneen sedaation varalta on mahdollista.
Dexamethasone Interaction with indinavir/ ritonavir not studied ↑ dexamethasone exposure expected (CYP3A inhibition). ↓ indinavir plasma concentrations may be expected (CYP3A induction).
STEROIDIT
Careful monitoring of therapeutic and adverse effects is recommended when dexamethasone is concomitantly administered with indinavir/ ritonavir.
Deksametasoni
16
Yhteisvaikutuksia indinaviirin/ ritonaviirin kanssa ei ole tutkittu ↑ Odotettavissa oleva vaikutus deksa - metasonialtistukseen (CYP3A- inhibitio). ↓ Odotettavissa oleva vaikutus indinaviirin pitoisuuksiin plasmassa (CYP3A- induktio).
For information regarding diet or the effect of food on indinavir absorption (see
Hoitovaikutusten ja haitta - vaikutusten huolellinen seuranta on suositeltavaa, jos deksametasonia käytetään samanaikaisesti indinaviiri - / ritonaviirihoidon kanssa.
section 4.2 and 5.2).
Tiedot ruokavaliosta tai ruoan vaikutuksesta indinaviirin imeytymiseen (ks. kohdat 4. 2 ja 5. 2).
Use during pregnancy There are no adequate and well-controlled studies in pregnant patients.
Käyttö raskauden aikana Raskaana oleville naisille ei ole tehty riittäviä ja hyvin kontrolloituja tutkimuksia.
Given that substantially lower antepartum exposures have been observed in a small study of HIV-infected pregnant patients and the limited data in this patient population, indinavir use is not recommended in HIV-infected pregnant patients (see section 5.2).
Indinaviiria ei suositella HIV- tartunnan saaneille raskaana oleville potilaille, koska eräässä pienessä tälle potilasryhmälle tehdyssä tutkimuksessa todettiin vähäistä sikiöiden altistumista indinaviirille ennen synnytystä.
Hyperbilirubinaemia, reported predominantly as elevated indirect bilirubin, has occurred in 14% of patients during treatment with indinavir.
Hyperbilirubinemiaa, joka on lähinnä ilmennyt kohonneena konjugoitumattoman bilirubiinin pitoisuutena, on todettu 14%: lla potilaista indinaviirihoidon aikana.
Because it is unknown whether indinavir will exacerbate physiologic hyperbilirubinaemia in neonates, careful consideration must be given to the use of indinavir in pregnant women at the time of delivery (see section 4.8).
Koska ei tiedetä, pahentaako indinaviiri vastasyntyneiden fysiologista hyperbilirubinemiaa, indinaviirin käyttöä raskaana olevilla naisilla synnytyksen lähestyessä on huolellisesti harkittava (ks. kohta 4. 8).
Use during lactation It is recommended that HIV− infected women do not breast− feed their infants under any circumstances in order to avoid transmission of HIV.
18 Käyttö imetyksen aikana On suositeltavaa, etteivät naiset, joilla on HIV- tartunta, imetä lainkaan, jotta HIV: n siirtymistä lapseen voitaisiin ehkäistä.
Mothers should be instructed to discontinue breast− feeding during treatment.
Äitejä tulee kehottaa lopettamaan imettäminen hoidon ajaksi.
However, patients should be informed that dizziness and blurred vision have been reported during treatment with indinavir.
Potilaille tulee kuitenkin kertoa, että indinaviirihoidon aikana on raportoitu pyörrytystä ja näön hämärtymistä.
In controlled clinical trials conducted world– wide, indinavir was administered alone or in combination with other antiretroviral agents (zidovudine, didanosine, stavudine, and/ or lamivudine) to approximately 2,000 patients, the majority of whom were adult Caucasian males (15% females).
2000 potilaalle, joista suurin osa oli aikuisia valkoihoisia miehiä (15% naisia).
Indinavir did not alter the type, frequency, or severity of known major adverse effects associated with the use of zidovudine, didanosine, or lamivudine.
Indinaviiri ei vaikuttanut tsidovudiinin, didanosiinin ja lamivudiinin käytön yhteydessä ilmenevien tunnettujen tärkeimpien haittavaikutusten laatuun, ilmenemistaajuuteen eikä vaikeusasteeseen.
Clinical adverse reactions reported by the investigators as possibly, probably, or definitely related to CRIXIVAN in ≥ 5% of patients treated with CRIXIVAN alone or in combination (n = 309) for 24 weeks are listed below.
Kliinisiä haittavaikutuksia, joita tutkijat pitivät mahdollisesti, todennäköisesti tai varmasti CRIXIVANista johtuvina ≥ 5%: lla joko CRIXIVANia yksin tai yhdistelmähoitona 24 viikon ajan saaneista potilaista (n=309) on lueteltu seuraavassa.
Many of these adverse reactions were also identified as common pre– existing or frequently occurring medical conditions in this population.
Näistä haittavaikutuksista monien todettiin myös olleen tässä potilasryhmässä tavallisia tutkimusta edeltäviä tai yleisesti esiintyviä vaivoja.
These adverse reactions were: nausea (35.3%), headache (25.2%), diarrhoea (24.6%), asthenia/ fatigue (24.3%), rash (19.1%), taste perversion (19.1%), dry skin (16.2%), abdominal pain (14.6%), vomiting (11.0%), dizziness (10.7%).
Näitä haittavaikutuksia olivat: pahoinvointi (35, 3%), päänsärky (25, 2%), ripuli (24, 6%), voimattomuus/ väsymys (24, 3%), ihottuma (19, 1%), makuaistin muutokset (19, 1%), ihon kuivuminen (16, 2%), vatsakipu (14, 6%), oksentelu (11, 0%), ja pyörrytys (10, 7%).
With the exception of dry skin, rash, and taste perversion, the incidence of clinical adverse reactions was similar or higher among patients treated with antiretroviral nucleoside analogue controls than among patients treated with CRIXIVAN alone or in combination.
Lukuunottamatta ihon kuivumista, ihottumaa ja makuaistin muutoksia kliinisten haittavaikutusten ilmaantuvuus oli sama tai suurempi potilailla, joita oli hoidettu antiretroviraalisilla nukleosidianalogivertailuvalmisteilla, kuin potilailla, joita oli hoidettu CRIXIVANilla yksin tai yhdistelmähoitona.
This overall safety profile remained similar for 107 patients treated with CRIXIVAN alone or in combination for up to 48 weeks.
Tämä turvallisuusprofiili oli samanlainen 107 potilaalla, jotka saivat CRIXIVANia yksin tai yhdistelmähoitona 48 viikkoon asti.
Adverse reactions, including nephrolithiasis, may lead to treatment interruption.
Haittavaikutukset, mukaanlukien munuaiskivitauti, voivat johtaa hoidon keskeyttämiseen.
Adverse reactions have also been reported during post-marketing experience* as they are derived from spontaneous reports, incidences cannot be determined.
Haittavaikutuksia on lisäksi raportoitu myyntiluvan myöntämisen jälkeen *; koska ne ovat peräisin spontaaniraporteista, niiden perusteella ei voida määrittää ilmaantuvuuksia.
17 The following adverse reactions have been reported during clinical studies and/ or post-marketing use for CRIXIVAN.
Seuraavia haittavaikutuksia on raportoitu CRIXIVANilla tehdyissä kliinisissä tutkimuksissa ja/ tai myyntiluvan myöntämisen jälkeen.
Very common (≥ 1/ 10); Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10); Uncommon (≥ 1/ 1,000, < 1/ 100); Rare (≥ 1/ 10,000, < 1/ 1,000); Very rare (< 1/ 10,000); not known (cannot be estimated from the available data).
Hyvin yleinen (≥ 1/ 10); Yleinen (≥ 1/ 100, < 1/ 10); Melko harvinainen (≥ 1/ 1000, < 1/ 100); Harvinainen (≥ 1/ 10 000, < 1/ 1000); Hyvin harvinainen (< 1/ 10 000); Tuntematon (koska saatavissa oleva tieto ei riitä arviointiin)
Not known*: increased spontaneous bleeding in patients with haemophilia; anemia including acute haemolytic anaemia; thrombocytopenia (see section 4.4).
Veri ja imukudos Tuntematon *: lisääntynyt spontaani verenvuototaipumus hemofiliapotilailla; anemia, myös akuutti hemolyyttinen anemia; trombosytopenia (ks. kohta 4. 4)
Not known*: anaphylactoid reactions.
Immuunijärjestelmä Tuntematon *: anafylaktoidit reaktiot
Not known*: new onset diabetes mellitus or hyperglycaemia, or exacerbation of pre-existing diabetes mellitus (see section 4.4).
Aineenvaihdunta ja ravitsemus Tuntematon *: diabetes mellituksen tai hyperglykemian puhkeaminen tai aiemman diabetes mellituksen paheneminen (ks. kohta 4. 4)
Nervous system disorders:
Hermosto Hyvin yleinen: päänsärky, heitehuimaus
Very common: headache, dizziness Common: insomnia; hypoaesthesia; paraesthesia Not known*: oral paraesthesia.
19 Yleinen: unettomuus, hypestesia, parestesia Tuntematon *: suun parestesia
Gastrointestinal disorders:
Ruoansulatuselimistö Hyvin yleinen: pahoinvointi, oksentelu, ripuli, dyspepsia.
Very common: nausea; vomiting; diarrhoea; dyspepsia Common: flatulence; dry mouth; acid regurgitation Not known*: hepatitis, including reports of hepatic failure; pancreatitis.
Yleinen: ilmavaivat, suun kuivuminen, happamat röyhtäykset Tuntematon *: hepatiitti, mukaan lukien maksan vajaatoiminta, pankreatiitti
Very common: rash, dry skin Common: pruritus Not known*: rash including erythema multiforme and Stevens Johnson syndrome; hypersensitivity vasculitis; alopecia, hyperpigmentation; urticaria; ingrown toenails and/ or paronychia
Iho ja ihonalainen kudos Hyvin yleinen: ihottuma, ihon kuivuminen Yleinen: kutina Tuntematon *: ihottuma, myös erythema multiforme ja Stevens- Johnsonin oireyhtymä, yliherkkyysvaskuliitti, hiustenlähtö, pigmentaation lisääntyminen, nokkosihottuma, varpaankynsien sisäänkasvaminen ja/ tai paronykia
Common: myalgia Not known*: myositis; rhabdomyolysis
Luusto, lihakset ja sidekudos Yleinen: lihassärky Tuntematon *: lihastulehdus, rabdomyolyysi
Nephrolithiasis, including flank pain with or without haematuria (including microscopic haematuria), has been reported in approximately 10% (252/ 2,577) of patients receiving CRIXIVAN in clinical trials at the recommended dose compared to 2.2% in the control arms.
Munuaiset ja virtsatiet Hyvin yleinen: munuaiskivitauti kolmevuotiailla ja sitä vanhemmilla lapsipotilailla Yleinen: munuaiskivitauti aikuisilla; dysuria Munuaiskivitautia, jonka oireita ovat olleet kylkikipu yhdessä makro - tai mikrohematurian kanssa tai ilman hematuriaa, on todettu noin 10%: lla (252/ 2577) potilaista, jotka saivat CRIXIVANia kliinisissä tutkimuksissa suositeltuina annoksina, ja 2, 2%: lla vertailuryhmän potilaista.
In general, these events were not associated with renal dysfunction and resolved with hydration and temporary interruption of therapy (e. g., 1– 3 days).
Näihin tapahtumiin ei yleensä liittynyt munuaisten toimintahäiriötä ja ne korjaantuivat nesteytyksellä ja hoidon tilapäisellä keskeyttämisellä (esim.
In clinical trials in paediatric patients 3 years of age and older, the adverse experience profile was similar to that for adult patients except for a higher frequency of nephrolithiasis of 29% (20/ 70) in paediatric patients who were treated with CRIXIVAN at the recommended dose of 500 mg/ m2 every 8 hours.
Kliinisissä tutkimuksissa 3- vuotiailla ja sitä vanhemmilla lapsipotilailla haittavaikutukset olivat samankaltaisia kuin aikuispotilailla lukuun ottamatta munuaiskivitaudin suurempaa esiintyvyyttä (29%, 20/ 70) lapsipotilailla, jotka saivat suositellun annoksen (500 mg/ m2) CRIXIVANia joka 8. tunti.
Not known*: nephrolithiasis, in some cases with renal insufficiency or acute renal failure; pyelonephritis; interstitial nephritis, sometimes associated with indinavir crystal deposits.
Tuntematon: munuaiskivitauti, johon saattaa liittyä munuaisten vajaatoiminta tai akuutti munuaisten vajaatoiminta; pyelonefriitti; interstitiaalinen nefriitti, johon liittyy joskus indinaviirikiteitten kertymistä.
In some patients, resolution of the interstitial nephritis did not occur following discontinuation of indinavir therapy; renal insufficiency; renal failure; leucocyturia (see section 4.4).
Joillakin potilailla interstitiaalinen nefriitti ei parantunut, kun indinaviirihoito lopetettiin; munuaisten vajaatoiminta; munuaisten toiminnan lakkaaminen; pyuria (ks. kohta 4. 4).
Not known*:
Yleisoireet ja antopaikassa todettavat haitat Hyvin yleinen: voimattomuus tai uupumus; makuaistin häiriö; vatsakipu Tuntematon *:
Combination antiretroviral therapy has been associated with redistribution of body fat (lipodystrophy) in HIV patients, including the loss of peripheral and facial subcutaneous fat, increased intra-abdominal fat and visceral fat, breast hypertrophy and dorsocervical fat accumulation (buffalo hump).
Eri antiretroviruslääkkeitä samanaikaisesti saaneilla HIV- potilailla on esiintynyt kehon rasvakudoksen uudelleenjakautumista (lipodystrofiaa), mm. kehon ääreisosien ja kasvojen ihonalaisen rasvan vähenemistä, vatsaontelon sisäisen ja viskeraalisen rasvan lisääntymistä, rintojen suurenemista ja rasvan kerääntymistä niskaan (biisonikyhmy).
Combination antiretroviral therapy has been associated with metabolic abnormalities such as hypertriglyceridaemia, hypercholesterolaemia, insulin resistance, hyperglycaemia and hyperlactataemia (see section 4.4).
Eri antiretroviruslääkkeiden samanaikaiseen käyttöön on liittynyt metabolisia häiriöitä, kuten hypertriglyseridemiaa, hyperkolesterolemiaa, insuliiniresistenssiä, hyperglykemiaa ja hyperlaktatemiaa (ks. kohta 4. 4).
In HIV-infected patients with severe immune deficiency at the time of initiation of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic infections may arise (see section 4.4).
Sellaisille HIV- infektoituneille potilaille, joilla on vaikea- asteinen immuunivaje antiretroviraalista yhdistelmähoitoa aloitettaessa, saattaa kehittyä tulehduksellinen reaktio oireetonta tai piilevää opportunisti- infektiota kohtaan (ks. kohta 4. 4).
Laboratory test findings The laboratory abnormalities reported by the investigators as possibly, probably, or definitely related to CRIXIVAN in ≥ 10% of patients treated with CRIXIVAN alone or in combination were:
20 Laboratoriotutkimuslöydökset Epänormaaleja laboratorioarvoja, jotka tutkijoiden mukaan olivat mahdollisesti, todennäköisesti tai varmasti CRIXIVANista johtuvia ≥ 10%: lla CRIXIVANia yksin tai yhdistelmähoitona saaneista potilaista, olivat:
Very common (> 10%)
Hyvin yleinen (> 10%)
Blood and lymphatic system disorders: increases in MCV, decreases in neutrophils.
MCV- arvon nousu; neutrofiilien lukumäärän väheneminen.
Renal and urinary disorders: haematuria, proteinuria, crystalluria; pyuria in paediatric patients 3 years of age and older.
Munuaiset ja virtsatiet: hematuria, proteinuria, kiteiden erittyminen virtsaan; pyuria kolmevuotiailla ja sitä vanhemmilla lapsipotilailla.
Hepato-biliary disorders: isolated asymptomatic hyperbilirubinaemia (total bilirubin ≥ 2.5 mg/ dl, 43 mcmol/ l), reported predominantly as elevated indirect bilirubin and rarely associated with elevations in ALT, AST, or alkaline phosphatase, has occurred in approximately 14% of patients treated with CRIXIVAN alone or in combination with other antiretroviral agents.
Maksa ja sappi: noin 14%: lla potilaista, jotka ovat saaneet CRIXIVANia yksin tai yhdessä muiden antiretroviraalisten valmisteiden kanssa, on todettu oireetonta hyperbilirubinemiaa (seerumin kokonaisbilirubiinipitoisuus ≥ 2, 5 mg/ dl, 43 µmol/ l), joka on pääasiassa ilmennyt kohonneena konjugoitumattoman bilirubiinin määränä ja jonka yhteydessä on harvoin esiintynyt kohonneita ALAT -, ASAT - tai AFOS- arvoja.
Most patients continued treatment with CRIXIVAN without dosage reduction and bilirubin values gradually declined toward baseline.
Useimmat potilaat jatkoivat CRIXIVAN- hoitoa ilman annostuksen pienentämistä, ja bilirubiiniarvot laskivat vähitellen kohti lähtöarvoja.
Hyperbilirubinaemia occurred more frequently at doses exceeding 2.4 g/ day compared to doses less than 2.4 g/ day.
Hyperbilirubinemiaa todettiin useammin yli 2, 4 g: n vuorokausiannoksilla kuin alle 2, 4 g: n vuorokausiannoksilla.
Increased ALT and AST.
ALAT - ja ASAT - arvon nousu.
In clinical trials with CRIXIVAN in paediatric patients 3 years of age and older, asymptomatic pyuria of unknown etiology was noted in 10.9% (6/ 55) of patients who received CRIXIVAN at the recommended dose of 500 mg/ m2 every 8 hours.
Kliinisissä tutkimuksissa, joissa CRIXIVANia annettiin 3- vuotiaille ja sitä vanhemmille lapsipotilaille, todettiin tuntemattomasta syystä johtuvaa oireetonta pyuriaa 10, 9%: lla (6/ 55) potilaista, jotka saivat suositellun annoksen (500 mg/ m2) CRIXIVANia joka 8. tunti.
Some of these events were associated with mild elevation of serum creatinine.
Joihinkin näistä tapauksista liittyi lievää seerumin kreatiniiniarvojen kohoamista.
The following additional laboratory abnormalities have been reported during post-marketing experience; they are derived from spontaneous reports for which precise incidences cannot be determined:
Lisäksi on raportoitu seuraavia epänormaaleja laboratorioarvoja myyntiluvan myöntämisen jälkeen; ne ovat peräisin spontaaniraporteista, joiden perusteella ilmaantuvuuksia ei voida tarkasti määrittää:
Metabolic and nutritional disorders: increased serum triglycerides, increased serum cholesterol.
Aineenvaihdunta ja ravitsemus: seerumin triglyseridipitoisuuden nousu, seerumin kolesterolipitoisuuden nousu.
Hepato-biliary disorders: liver function abnormalities.
Maksa ja sappi: poikkeamat maksan toiminnassa.
Musculoskeletal and connective tissue and bone disorders: increased CPK.
CK- arvon nousu.
The most commonly reported symptoms were gastro-intestinal (e. g., nausea, vomiting, diarrhoea) and renal (e. g., nephrolithiasis, flank pain, haematuria).
Yleisimmin raportoituja ovat olleet gastrointestinaaliset oireet (esim. pahoinvointi, oksentelu, ripuli) ja munuaisoireet (munuaiskivitauti, kylkikipu, verivirtsaisuus).
It is not known whether indinavir is dialyzable by peritoneal or haemodialysis.
Indinaviirin dialysoitumista peritoneaali - ja hemodialyysissa ei tunneta.
Protease inhibitor, ATC code JO5AE02
Proteaasinestäjät, ATC- koodi JO5AE02
Mechanism of action Indinavir inhibits recombinant HIV– 1 and HIV– 2 protease with an approximate tenfold selectivity for HIV– 1 over HIV– 2 proteinase.
Sen vaikutus HIV- 1: n proteinaasiin on noin kymmenkertainen HIV- 2: n proteinaasiin verrattuna.
Indinavir did not significantly inhibit the eukaryotic proteases human renin, human cathepsin D, human elastase, and human factor Xa.
Indinaviiri ei estä merkitsevästi eukaryoottisia proteaaseja, ihmisen reniiniä, ihmisen katepsiini D: tä, ihmisen elastaasia eikä ihmisen hyytymistekijää Xa.
Microbiology Indinavir at concentrations of 50 to 100 nM mediated 95% inhibition (IC95) of viral spread (relative to an untreated virus– infected control) in human T– lymphoid cell cultures and primary human monocytes/ macrophages infected with HIV− 1 variants LAI, MN, RF, and a macrophage– tropic variant SF– 162, respectively.
21 Mikrobiologia 50 nM ja 100 nM indinaviiri esti virusten leviämisen 95- prosenttisesti (IC95) (käsittelemättömiin viruksilla infektoituihin vertailuviljelmiin verrattuna) HIV- 1: n varianteilla LAI, MN ja RF ja vastaavasti makrofagitrooppisella variantilla SF- 162 infektoiduissa ihmisen T- lymfosyyttiviljelmissä ja primääreissä ihmisen monosyytti/ makrofagiviljelmissä.
Indinavir at concentrations of 25 to 100 nM mediated 95% inhibition of viral spread in cultures of mitogen– activated human peripheral blood mononuclear cells infected with diverse, primary clinical isolates of HIV− 1, including isolates resistant to zidovudine and non– nucleoside reverse transcriptase inhibitors (NNRTIs).
25- 100 nM indinaviiri esti virusten leviämisen 95- prosenttisesti mitogeenilla aktivoiduissa ihmisen perifeerisen veren mononukleaaristen solujen viljelmissä, jotka oli infektoitu erilaisilla primaarisilla potilaista eristetyillä HIV- 1- kannoilla, mm. tsidovudiinille ja ei- nukleosidisille käänteiskopioijaentsyymin estäjille (NNRTIs) resistenteillä kannoilla.
Synergistic antiretroviral activity was observed when human T– lymphoid cells infected with the LAI variant of HIV– 1 were incubated with indinavir and either zidovudine, didanosine, or NNRTIs.
Synergistinen antiretroviraalinen vaikutus havaittiin, kun HIV- 1: n LAI- variantilla infektoituja ihmisen T- lymfosyyttejä inkuboitiin samanaikaisesti indinaviirin ja joko tsidovudiinin, didanosiinin tai NNRTI- lääkkeiden kanssa.
Drug resistance Loss of suppression of viral RNA levels occurred in some patients; however, CD4 cell counts were often sustained above pre– treatment levels.
Lääkeresistenssi Joillakin potilailla lääkkeen virus- RNA: ta estävä vaikutus hävisi; CD4- solujen määrä säilyi kuitenkin usein hoitoa edeltävää tasoa suurempana.
When loss of viral RNA suppression occurred, it was typically associated with replacement of circulating susceptible virus with resistant viral variants.
Virus- RNA: ta estävän vaikutuksen häviämisen yhteydessä todettiin lääkkeelle herkän viruksen yleensä korvautuneen resistenteillä viruskannoilla potilaan veressä.
At least eleven amino acid sites in the protease have been associated with indinavir resistance:
Proteaasissa ainakin seuraavien yhdentoista aminohappokohdan on todettu liittyvän indinaviiriresistenssiin:
For example, no single substitution or pair of substitutions was capable of engendering measurable (≥ four– fold) resistance to indinavir, and the level of resistance was dependent on the ways in which multiple substitutions were combined.
Esimerkiksi mikään yksittäinen substituutio tai substituutiopari ei saanut aikaan mitattavissa olevaa (≥ nelinkertaista) indinaviiriresistenssiä ja resistenssin voimakkuus riippui useiden samanaikaisten substituutioiden yhdistymistavoista.
In general, however, higher levels of resistance resulted from the co– expression of greater numbers of substitutions at the eleven identified positions.
Yleensä resistenssi oli kuitenkin sitä voimakkaampi, mitä useampi mainituista 11 aminohaposta oli samanaikaisesti substituoituneena.
Among patients experiencing viral RNA rebound during indinavir monotherapy at 800 mg q8h, substitutions at only three of these sites were observed in the majority of patients:
Potilailla, joilla virus - RNA- pitoisuus nousi uudelleen indinaviiri- monoterapian (800 mg/ 8 h) aikana, todettiin useimmiten vain seuraavat kolme substituutiota:
V82 (to A or F), M46 (to I or L), and L10 (to I or R).
V82 (→ A tai F), M46 (→ I tai L) ja L10 (→ I tai R).
It should be noted that the decrease in suppression of viral RNA levels was seen more frequently when therapy with indinavir was initiated at doses lower than the recommended oral dose of 2.4 g/ day.
On huomattava, että tutkimuksissa lääkkeen virus- RNA: ta estävän vaikutuksen heikkeneminen oli keskimääräistä yleisempää silloin, kun indinaviirihoito oli aloitettu suositusannosta, 2, 4 g/ vrk, pienemmällä annoksella.
20 associated amino acid substitution to both indinavir (from 13/ 24 to 2/ 20 at therapy week 24) and to the nucleoside analogues (from 10/ 16 to 0/ 20 at therapy week 24).
Yhdessä vertailututkimuksessa yhdistelmähoito nukleosidianalogien kanssa (kolmoishoitona tsidovudiinin sekä didanosiinin kanssa) antoi suojan sellaisen viruksen valikoitumista vastaan, jolla oli vähintään yksi aminohapposubstituutio, joka liittyi resistenssiin indinaviirille (13/ 24: stä 2/ 20: een hoitoviikolla 24) ja nukleosidianalogeille (10/ 16: sta 0/ 20: een hoitoviikolla 24).
Cross resistance HIV− 1 patient isolates with reduced susceptibility to indinavir expressed varying patterns and degrees of cross– resistance to a series of diverse HIV PIs, including ritonavir and saquinavir.
Ristiresistenssi Potilaista eristetyillä HIV- 1- kannoilla, joiden indinaviiriherkkyys on vähentynyt, on todettu vaihtelevasti eri suuruista ristiresistenssiä erilaisille HIV- proteaasin inhibiittoreille, kuten ritonaviirille ja sakinaviirille.