natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In patients at risk of renal impairment (see section 4.8), consideration should be given to more frequent monitoring of renal function.
Jos potilaalla on heikentyneen munuaisten toiminnan riski (ks. kohta 4. 8), on harkittava munuaistoiminnan tiheämpää tarkkailua.
Patients with creatinine clearance between 30 and 49 ml/ min:
Potilaat, joiden kreatiniinipuhdistuma on 30- 49 ml/ min:
The dosing interval of adefovir dipivoxil should be adjusted in these patients (see section 4.2).
Adefoviiridipivoksiilin annosväli tulee sovittaa näillä potilailla (ks. kohta 4. 2).
In addition, renal function should be closely monitored with a frequency tailored to the individual patient’ s medical condition.
Lisäksi munuaisten toimintaa tulee seurata tarkoin niin usein kuin kunkin potilaan terveydentila sitä edellyttää.
Adefovir dipivoxil is not recommended in patients with a creatinine clearance of < 30 ml/ min or on dialysis.
Adefoviiridipivoksiilia ei suositella potilailla, joiden kreatiniinipuhdistuma on < 30 ml/ min tai jotka saavat dialyysihoitoa.
If treatment with adefovir dipivoxil is considered essential, then the dosing interval should be adjusted (see section 4.2).
Mikäli hoitoa adefoviiridipivoksiililla pidetään välttämättömänä, annosväli tulee sovittaa (ks. kohta 4. 2).
Patients receiving medicinal products that may affect renal function:
Potilaat, jotka käyttävät munuaisten toimintaan mahdollisesti vaikuttavia lääkevalmisteita:
Adefovir dipivoxil should not be administered concurrently with tenofovir disoproxil fumarate (Viread).
Adefoviiridipivoksiilia ei tule antaa samanaikaisesti tenofoviiridisoproksiilifumaraatin (Viread) kanssa.
Caution is advised in patients receiving other medicinal products that may affect renal function or are excreted renally (e. g. cyclosporin and tacrolimus, intravenous aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, pentamidine, vancomycin, or medicinal products which are secreted by the same renal transporter, human Organic Anion Transporter 1 (hOAT1), such as cidofovir).
Varovaisuutta tulee noudattaa potilailla, jotka käyttävät muita lääkevalmisteita, jotka saattavat vaikuttaa munuaisten toimintaan tai jotka erittyvät munuaisten kautta (esim. siklosporiini ja takrolimuusi, suonensisäiset aminoglykosidit, amfoterisiini B, foskarneetti, pentamidiini, vankomysiini tai lääkevalmisteet, jotka erittyvät saman munuaistransportterin hOAT1: n (human Organic Anion Transporter 1) kautta kuten sidofoviiri).
The renal function of these patients should be closely monitored with a frequency tailored to the individual patient’ s medical condition.
Näiden potilaiden munuaisten toimintaa tulee seurata tarkoin niin usein kuin kunkin potilaan terveydentila sitä edellyttää.
For renal safety in patients pre- and post-transplantation with lamivudine-resistant HBV, see section 4.8.
Munuaisia koskevista turvallisuusohjeista potilailla, joilla on lamivudiinille resistentti HBV ennen maksansiirtoa ja sen jälkeen, ks. kohta 4. 8.
Hepatic function:
Maksan toiminta:
Spontaneous exacerbations in chronic hepatitis B are relatively common and are characterised by transient increases in serum ALT.
Kroonisen hepatiitti B- infektion spontaanit pahenemiset ovat suhteellisen yleisiä ja niille ovat ominaisia ohimenevät S- ALAT- arvojen nousut.
After initiating antiviral therapy, serum ALT may increase in some patients as serum HBV DNA levels decline.
Virushoidon aloittamisen jälkeen S- ALAT saattaa joillakin potilailla nousta samanaikaisesti HBV DNA- tasojen laskun kanssa.
In patients with compensated liver disease, these increases in serum ALT are generally not accompanied by an increase in serum bilirubin concentrations or hepatic decompensation (see section 4.8).
Potilailla, joilla on maksasairaus ilman vajaatoimintaa, S- ALAT- nousuihin ei yleensä liity seerumin bilirubiinipitoisuuksien nousua eikä maksan vajaatoiminnan ilmaantumista (ks. kohta 4. 8).
Patients with advanced liver disease or cirrhosis may be at a higher risk for hepatic decompensation following hepatitis exacerbation which may be fatal.
Näiden
In these patients, including patients with decompensated liver disease, treatment cessation is not recommended and these patients should be monitored closely during therapy.
4 potilaiden kohdalla, mukaan lukien potilaat, joilla on dekompensoitu maksasairaus, ei suositella hoidon keskeyttämistä ja näitä potilaita on seurattava tarkoin hoidon aikana.
In the event of these patients developing renal insufficiency, see above Renal function.
Munuaisten toiminta.
If treatment cessation is necessary, patients should be closely monitored for several months after stopping treatment as exacerbations of hepatitis have occurred after discontinuation of 10 mg adefovir
Jos hoidon keskeyttäminen on välttämätöntä, potilaita on seurattava tarkoin useita kuukausia hoidon päättymisen jälkeen, koska hepatiitin pahenemista on ilmennyt 10 mg adefoviiridipivoksiilihoidon päättymisen jälkeen.
These exacerbations occurred in the absence of HBeAg seroconversion and presented as serum ALT elevations and increases in serum HBV DNA.
Nämä pahenemiset esiintyivät ilman HBeAg- serokonversiota ja ne ilmenivät kohonneina S- ALAT - ja seerumin HBV DNA- arvoina.
Elevations in serum ALT that occurred in patients with compensated liver function treated with 10 mg adefovir dipivoxil were not accompanied by clinical and laboratory changes associated with liver decompensation.
Kohonneisiin S- ALAT- arvoihin potilailla, joilla oli maksasairaus ilman vajaatoimintaa ja jotka olivat saaneet 10 mg adefoviiridipivoksiilia, ei liittynyt maksan vajaatoimintaan viittaavia kliinisiä merkkejä tai laboratorioarvojen muutoksia.
Lactic acidosis and severe hepatomegaly with steatosis:
Laktaattiasidoosi ja vakava hepatomegalia, joihin liittyy maksan rasvoittuminen:
Occurrences of lactic acidosis (in the absence of hypoxaemia), sometimes fatal, usually associated with severe hepatomegaly and hepatic steatosis, have been reported with the use of nucleoside analogues.
Laktaattiasidoositapauksia (ilman hypoksemiaa), joskus kuolemaan johtavia, joihin yleensä liittyy vakava hepatomegalia ja maksan rasvoittuminen, on raportoitu nukleosidianalogien käytön yhteydessä.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued when rapidly elevating aminotransferase levels, progressive hepatomegaly or metabolic/ lactic acidosis of unknown aetiology occur.
Nukleosidianalogihoito tulee lopettaa jos aminotransferaasiarvot nousevat äkillisesti, potilaalla ilmenee progressiivinen hepatomegalia tai tuntemattomasta syystä johtuva metabolinen/ laktaattiasidoosi.
Severe cases, sometimes with fatal outcome, were associated with pancreatitis, liver failure/ hepatic steatosis, renal failure and higher levels of serum lactate.
Vakaviin, joskus kuolemaan johtaviin tapauksiin, liittyi pankreatiitti, maksan vajaatoiminta/ maksan rasvoittuminen, munuaisten vajaatoiminta ja korkeahkot seerumin laktaattiarvot.
To differentiate between elevations in transaminases due to response to treatment and increases potentially related to lactic acidosis, physicians should ensure that changes in ALT are associated with improvements in other laboratory markers of chronic hepatitis B.
Hoidosta johtuvien kohonneiden transaminaasiarvojen ja mahdollisesti laktaattiasidoosiin liittyvien nousujen erottamiseksi toisistaan lääkärien tulisi varmistaa, että ALAT- arvojen muutoksiin liittyy muiden krooniseen hepatiitti B: hen liittyvien laboratorioarvojen paraneminen.
Co-infection with hepatitis C or D:
Samanaikainen hepatiitti C - tai D- infektio:
There are no data on the efficacy of adefovir dipivoxil in patients co-infected with hepatitis C or hepatitis D.
Adefoviiridipivoksiilin tehosta ei ole olemassa tietoa potilailla, joilla on samanaikaisesti hepatiitti C tai D.
Co-infection with HIV:
Samanaikainen HIV- infektio:
Limited data are available on the safety and efficacy of 10 mg adefovir dipivoxil in patients with chronic hepatitis B, co-infected with HIV.
10 mg adefoviiridipivoksiilin turvallisuudesta ja tehosta on saatavissa vähäisesti tietoa potilailla, joilla samanaikaisesti on krooninen hepatiitti B - ja HIV- infektio.
To date there is no evidence that daily dosing with 10 mg adefovir dipivoxil results in emergence of adefovir-associated resistance mutations in the HIV reverse transcriptase.
Tähän mennessä ei ole viitteitä siitä, että päivittäin annosteltu 10 mg adefoviiridipivoksiili aiheuttaisi siihen liittyviä HIV: n käänteiskopioijaentsyymin mutaatioita.
Nonetheless, there is a potential risk of selection of HIV strains resistant to adefovir with possible cross-resistance to other antiviral medicinal products.
Siitä huolimatta on olemassa adefoviirille resistenttien ja muille antiviraalisille lääkevalmisteille mahdollisesti ristiresistenttien HIV- kantojen valikoitumisen vaara.
As far as possible, treatment of hepatitis B by adefovir dipivoxil in an HIV co-infected patient should be reserved for patients whose HIV RNA is controlled.
Mikäli mahdollista hepatiitti B- infektion hoito adefoviiridipivoksiilillä potilaalla, jolla on myös HIV- infektio, tulee rajata niihin tapauksiin, joissa HIV RNA on hallinnassa.
Treatment with 10 mg adefovir dipivoxil has not been shown to be effective against HIV replication and therefore should not be used to control HIV infection.
10 mg adefoviiridipivoksiilihoidon ei ole todettu estävän HI- viruksen replikaatiota tehokkaasti eikä sitä niin ollen pidä käyttää HIV- infektion hallintaan.
The clinical experience in patients > 65 years of age is very limited.
Kliininen kokemus yli 65- vuotiaiden potilaiden hoidosta on hyvin vähäistä.
Resistance to adefovir dipivoxil (see section 5.1) can result in viral load rebound which may result in exacerbation of hepatitis B and, in the setting of diminished hepatic function, lead to liver decompensation and possible fatal outcome.
Resistenssi adefoviiridipivoksiilille (ks. kohta 5. 1) voi johtaa viruskuorman nousemiseen uudelleen, mikä saattaa johtaa hepatiitti B- infektion pahenemiseen sekä heikentyneen maksan toiminnan yhteydessä maksan vajaatoimintaan ja mahdollisesti kuolemaan.
Virological response should be closely monitored in patients treated with adefovir dipivoxil, with HBV DNA measured every 3 months.
Virologista vastetta tulee seurata tarkoin adefoviiridipivoksiililla hoidetuilla potilailla HBV DNA- arvon mittauksella
Patients should be advised that therapy with adefovir dipivoxil has not been proven to reduce the risk of transmission of hepatitis B virus to others and therefore appropriate precautions should still be taken.
Potilaille on syytä kertoa, että adefoviiridipivoksiilin ei ole todettu vähentävän hepatiitti B- viruksen tarttumista muihin ihmisiin, jonka vuoksi asianmukaisia varotoimia on edelleen noudatettava.
Consequently, patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency, or glucose-galactose malabsorption should not take this medicinal product.
Siitä syystä harvinaista perinnöllistä galaktoosi- intoleranssia, saamelaisilla esiintyvää laktaasin puutosta (Lapp lactase deficiency) tai glukoosi- galaktoosi - imeytymishäiriötä sairastavien potilaiden ei tule käyttää tätä lääkevalmistetta.
The potential for CYP450 mediated interactions involving adefovir with other medicinal products is low, based on the results of in vitro experiments in which adefovir did not influence any of the common CYP isoforms known to be involved in human drug metabolism and based on the known elimination pathway of adefovir.
Adefoviirin ja muiden lääkevalmisteiden CYP450- välitteisten yhteisvaikutusten mahdollisuus on pieni sekä in vitro- tutkimustulosten perusteella, joiden mukaan adefoviiri ei vaikuttanut niihin CYP - isoentsyymeihin, joiden tiedetään vaikuttavan lääkeaineiden metaboliaan ihmisessä, että tunnetun adefoviirin poistumisreitin perusteella.
A clinical study in liver-transplant patients has shown that no pharmacokinetic interaction occurs when adefovir dipivoxil 10 mg once daily is administered concomitantly with tacrolimus, an immunosuppressant which is predominantly metabolised via the CYP450 system.
Maksansiirtopotilailla tehty kliininen tutkimus osoitti, että farmakokineettisiä yhteisvaikutuksia ei esiinny annosteltaessa adefoviiridipivoksiilia 10 mg kerran päivässä samanaikaisesti pääasiassa CYP450- järjestelmän kautta metaboloituvan immunosuppressantin takrolimuusin kanssa.
Nevertheless, given that tacrolimus and cyclosporin can affect renal function, close monitoring is recommended when either of these agents is coadministered with adefovir dipivoxil (see section 4.4).
Ottaen huomioon kuitenkin, että takrolimuusi ja siklosporiini voivat vaikuttaa munuaisten toimintaan, tarkka seuranta on suositeltava annosteltaessa toista näistä lääkkeistä samanaikaisesti adefoviiridipivoksiilin kanssa (ks. kohta 4. 4).
Co-administration of 10 mg adefovir dipivoxil with other medicinal products that are eliminated by tubular secretion or alter tubular function may increase serum concentrations of either adefovir or the co-administered medicinal product (see section 4.4).
Tubulusten kautta erittyvien tai tubulusten toimintaan vaikuttavien lääkevalmisteiden ja 10 mg adefoviiridipivoksiilin samanaikainen annostelu voi nostaa joko adefoviirin tai samanaikaisesti annostellun lääkevalmisteen seerumipitoisuuksia (ks. kohta 4. 4).
No data on the concomitant use with other medicinal products (including interferon) are available.
Muiden lääkevalmisteiden samanaikaisesta käytöstä (mukaan lukien interferoni) ei ole tietoa.
There are no adequate data on the use of adefovir dipivoxil in pregnant women.
Ei ole olemassa tarkkoja tietoja adefoviiridipivoksiilin käytöstä raskaana olevilla naisilla.
Studies in animals administered adefovir intravenously have shown reproductive toxicity (see section 5.3).
Eläinkokeet osoittavat lisääntymistoksisuutta suonensisäisesti annostellulla adefoviirillä (ks. kohta 5. 3).
Therefore, the standard recommended procedures for immunisation of infants should be followed to prevent neonatal acquisition of HBV.
Koska adefoviiridipivoksiilin vaikutusta hepatiitti B- viruksen siirtymiseen äidistä lapseen ei tunneta, vastasyntyneen hepatiitti B- virustartunnan ehkäisemiseksi tulee noudattaa suositeltuja ehkäisytoimia.
Given that the potential risks to developing human foetuses are unknown, it is recommended that women of child-bearing potential treated with adefovir dipivoxil use effective contraception.
Ottaen huomioon, että ihmissikiöön mahdollisesti koituvia riskejä ei tunneta, on suositeltavaa, että adefoviiridipivoksiilillä hoidettavat hedelmällisessä iässä olevat naiset käyttävät tehokasta ehkäisyä.
It is not known whether adefovir is excreted in human milk.
Adefoviirin erittymisestä äidinmaitoon ei ole tietoa.
Mothers should be instructed not to breast-feed if they are taking adefovir dipivoxil tablets.
Äitejä tulee neuvoa olemaan imettämättä, jos he ottavat adefoviiridipivoksiilitabletteja.
In patients with compensated liver disease, the most frequently reported adverse reactions during 48 weeks of adefovir dipivoxil therapy were asthenia (13%), headache (9%), abdominal pain (9%) and nausea (5%).
Potilailla, joilla on maksasairaus ilman vajaatoimintaa, useimmin raportoidut haittavaikutukset 48 viikon pituisen adefoviiridipivoksiilihoidon aikana olivat astenia (13%), päänsärky (9%), vatsakipu (9%) ja pahoinvointi (5%).
6 Assessment of adverse reactions is based on experience from post-marketing surveillance and from three pivotal clinical studies in patients with chronic hepatitis B:
Haittavaikutuksien arviointi perustuu markkinoilletulon jälkeisestä seurannasta saatuun kokemukseen ja kolmeen keskeiseen kliiniseen tutkimukseen kroonista hepatiitti B- infektiota sairastavilla potilailla:
• two placebo-controlled studies in which 522 patients with chronic hepatitis B and compensated liver disease received double-blind treatment with 10 mg adefovir dipivoxil (n=294) or placebo (n=228) for 48 weeks. • an open-label study in which pre- (n=226) and post-liver transplantation patients (n=241) with lamivudine-resistant HBV were treated with 10 mg adefovir dipivoxil once daily, for up to 203 weeks (median 51 and 99 weeks, respectively).
• kahdessa lumelääkevertailututkimuksessa, joissa 522 potilasta, joilla oli krooninen hepatiitti B- infektio ja maksasairaus ilman vajaatoimintaa, sai kaksoissokkohoitomenetelmällä 10 mg adefoviiridipivoksiilia (n=294) tai lumelääkettä (n=228) 48 viikon ajan. • avoimessa tutkimuksessa, jossa potilaita, joilla oli lamivudiiniresistentti HBV ennen maksansiirtoa (n=226) ja sen jälkeen (n=241), hoidettiin 10 mg adefoviiridipivoksiililla kerran päivässä enintään 203 viikon ajan (mediaanikesto vastaavasti 51 ja 99 viikkoa).
The adverse reactions considered at least possibly related to treatment are listed below, by body system organ class, and frequency.
Ainakin mahdollisesti hoitoon liittyviä haittavaikutuksia on lueteltu seuraavassa elinjärjestelmän ja esiintyvyyden mukaan.
Frequencies are defined as very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100, < 1/ 10) or not known (identified through post-marketing safety surveillance and the frequency cannot be estimated from the available data).
Esiintyvyydet on luokiteltu seuraavasti: hyvin yleiset (≥ 1/ 10), yleiset (≥ 1/ 100, < 1/ 10) tai tuntematon (määritetty markkinoilletulon jälkeisessä turvallisuusseurannassa, ja saatavissa oleva tieto ei riitä esiintyvyyden arviointiin).
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): headache.
Yleiset (≥ 1/ 100, < 1/ 10): päänsärky.
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): diarrhoea, vomiting, abdominal pain, dyspepsia, nausea, flatulence.
Yleiset (≥ 1/ 100, < 1/ 10): ripuli, oksentelu, vatsakipu, dyspepsia, pahoinvointi, ilmavaivat.
Frequency not known: pancreatitis.
Esiintyvyys tuntematon: pankreatiitti.
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): rash, pruritus.
Yleiset (≥ 1/ 100, < 1/ 10): ihottuma, kutina.
Frequency not known: myopathy, osteomalacia (both associated with proximal renal tubulopathy).
Esiintyvyys tuntematon: myopatia, osteomalasia (kumpikin liittyen proksimaaliseen tubulopatiaan).
Very common (≥ 1/ 10): increases in creatinine.
Hyvin yleiset (≥ 1/ 10): kohonneet kreatiniiniarvot.
Common (≥ 1/ 100, < 1/ 10): renal failure, abnormal renal function, hypophosphatemia.
Yleiset (≥ 1/ 100, < 1/ 10): munuaisten vajaatoiminta, munuaisten toimintahäiriö, hypofosfatemia.
Fanconi syndrome, proximal renal tubulopathy.
Fanconin oireyhtymä, proksimaalinen tubulopatia.
Very common (≥ 1/ 10): asthenia.
Hyvin yleiset (≥ 1/ 10): astenia.
Clinical and laboratory evidence of exacerbations of hepatitis have occurred after discontinuation of treatment with 10 mg adefovir dipivoxil (see section 4.4).
Kliinistä ja laboratoriokokeisiin perustuvaa näyttöä hepatiitin pahenemisesta on todettu 10 mg adefoviiridipivoksiilihoidon päätyttyä (ks. kohta 4. 4).
Long-term safety data in patients with compensated disease:
Pitkäaikaisturvallisuustiedot potilailla, joilla on maksasairaus ilman vajaatoimintaa:
In a long-term safety study of 125 HBeAg negative patients with compensated liver disease, the adverse event profile was overall unchanged after a median exposure of 226 weeks.
Pitkäaikaisturvallisuustutkimuksessa, joka tehtiin 125 HBeAg- negatiiviselle potilaalle, jolla oli maksasairaus ilman vajaatoimintaa, haittavaikutusprofiili ei yleisesti ottaen muuttunut 226 viikon mediaanialtistuksen jälkeen.
However, mild to moderate increases in serum creatinine concentrations, hypophosphatemia and a decrease in carnitine concentrations were reported in 3%, 4% and 6% of patients, respectively, on extended treatment.
7 Lievästi tai kohtalaisesti kohonneita seerumin kreatiniinipitoisuuksia, hypofosfatemiaa ja karnitiinipitoisuuksien laskua todettiin kuitenkin hoidon jatkuessa vastaavasti 3%: lla, 4%: lla ja 6%: lla potilaista.
In a long-term safety study of 65 HBeAg positive patients with compensated liver disease (after a median exposure of 234 weeks), 6 patients (9%) had confirmed increases in serum creatinine of at least 0.5 mg/ dl from baseline with 2 patients discontinuing from the study due to the elevated serum creatinine concentration.
Pitkäaikaisturvallisuustutkimuksessa, joka tehtiin 65 HBeAg- positiiviselle potilaalle, jolla oli maksasairaus ilman vajaatoimintaa (234 viikon mediaanialtistuksen jälkeen), 6 potilaalla (9%) vahvistettiin seerumin kreatiniiniarvojen kohoaminen vähintään 0, 5 mg/ dl: lla lähtötasosta 2 potilaan keskeyttäessä tutkimuksen kohonneen seerumin kreatiniinipitoisuuden vuoksi.
Patients with a confirmed increase in creatinine of ≥ 0.3 mg/ dl by week 48 were at a statistically significant higher risk of a subsequent confirmed increase in creatinine of ≥ 0.5 mg/ dl.
Potilailla, joilla vahvistettiin kreatiniiniarvojen kohoaminen ≥ 0, 3 mg/ dl viikkoon 48 mennessä, myöhäisempi vahvistettu kreatiniiniarvojen kohoamisen riski ≥ 0, 5 mg/ dl oli tilastollisesti merkittävästi korkeampi.
Hypophosphatemia and a decrease in carnitine concentrations were reported each in 3% of patients on extended treatment.
Hypofosfatemiaa ja karnitiinipitoisuuksien laskua raportoitiin 3%: lla potilaista hoidon jatkuessa.
7 Safety in patients with decompensated disease:
Turvallisuus potilailla, joilla on dekompensoitu maksasairaus:
In patients with decompensated liver disease, the most frequently reported adverse reactions during up to 203 weeks of adefovir dipivoxil therapy were increased creatinine (7%) and asthenia (5%).
Potilailla, joilla on dekompensoitu maksasairaus, enintään 203 viikkoa kestävän adefoviiridipivoksiilihoidon aikana useimmin raportoidut haittavaikutukset olivat kohonneet kreatiniiniarvot (7%) ja astenia (5%).
In clinical studies of wait-listed and post-liver transplantation patients, four percent (19/ 467) of patients discontinued treatment with adefovir dipivoxil due to renal adverse events.
Kliinisissä tutkimuksissa maksansiirtoa odottavista potilaista ja maksansiirron saaneista potilaista neljä prosenttia (19/ 467) potilaista keskeytti adefoviiridipivoksiilihoidon munuaisiin kohdistuneiden haittavaikutusten takia.
Adefovir can be removed by haemodialysis; the median haemodialysis clearance of adefovir is 104 ml/ min.
Adefoviirin hemodialyysipuhdistuman mediaani on 104 ml/ min.
Nucleoside and nucleotide reverse transcriptase inhibitors, ATC code:
Nukleosidi - ja nukleotidikäänteiskopioijaentsyymin estäjät, ATC - koodi:
Adefovir dipivoxil is an oral prodrug of adefovir, an acyclic nucleotide phosphonate analogue of adenosine monophosphate, which is actively transported into mammalian cells where it is converted by host enzymes to adefovir diphosphate.
Adefoviiridipivoksiili on suun kautta otettava adefoviirin esimuoto, adenosiinimonofosfaatin asyklinen nukleotidifosfaattianalogi, joka kulkeutuu aktiivisesti nisäkkäiden soluihin, joissa isäntäentsyymit muuttavat sen adefoviiridifosfaatiksi.
Adefovir diphosphate inhibits viral polymerases by competing for direct binding with the natural substrate (deoxyadenosine triphosphate) and, after incorporation into viral DNA, causes DNA chain termination.
Adefoviiridifosfaatti estää virusten polymeraasia kilpailemalla suorasta sitoutumisesta elimistön oman aineen (deoksiadenosiinitrifosfaatti) kanssa ja yhdistyessään viruksen DNA: an aiheuttaa DNA- ketjun päättymisen.
Adefovir diphosphate selectively inhibits HBV DNA polymerases at concentrations 12-, 700-, and 10-fold lower than those needed to inhibit human DNA polymerases α, β, and γ, respectively.
Adefoviiridifosfaatti estää selektiivisesti HBV DNA polymeraasia ihmisen DNA- polymeeraasien α, β ja γ estoon tarvittavia pitoisuuksia 12, 700 ja 10 kertaa alhaisemmilla pitoisuuksilla.
Adefovir diphosphate has an intracellular half-life of 12 to 36 hours in activated and resting lymphocytes.
Adefoviiridifosfaatin solunsisäinen puoliintumisaika on 12- 36 tuntia sekä aktivoiduissa että levossa olevissa imusoluissa.