natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Overall, the safety profile of oral Prograf in these published studies appeared to be similar to what was reported in the large studies, where Prograf was used as primary treatment in liver, kidney and heart transplantation.
Takrolimuusin turvallisuusprofiili on näissä julkaistuissa tutkimuksissa ollut yleisesti ottaen samankaltainen kuin on raportoitu laajoista tutkimuksista, joissa takrolimuusia on käytetty ensisijaishoitona maksan -, munuaisen - ja sydämen siirron jälkeen.
Efficacy results of the largest studies in each indication are summarised below.
Keuhkonsiirto
Lung transplantation The interim analysis of a recent multicentre study using oral Prograf discussed 110 patients who underwent 1:1 randomisation to either tacrolimus or ciclosporin.
12 Väliaika- analyysi tuoreesta monikeskustutkimuksesta, jossa käytettiin oraalista Prograf- valmistetta, käsitti 110 potilasta, jotka oli satunnaistettu saamaan joko takrolimuusia tai siklosporiinia suhteessa 1: 1.
Tacrolimus was started as continuous intravenous infusion at a dose of 0.01 to 0.03 mg/ kg/ day and oral tacrolimus was administered at a dose of 0.05 to 0.3 mg/ kg/ day.
Oraalisen takrolimuusin annos oli 0, 05– 0, 3 mg/ kg/ vrk.
A lower incidence of acute rejection episodes for tacrolimus- versus ciclosporin-treated patients (11.5% versus 22.6%) and a lower incidence of chronic rejection, the bronchiolitis obliterans syndrome (2.86% versus 8.57%), was reported within the first year after transplantation.
8, 57%).
The 1-year patient survival rate was 80.8% in the tacrolimus and 83% in the ciclosporin group (Treede et al., 3rd ICI San Diego, US, 2004; Abstract 22).
Yhden vuoden elossaololuku takrolimuusiryhmässä oli 80, 8% ja siklosporiiniryhmässä 83% (Treede et al., 3rd ICI San Diego, US, 2004; Abstract 22).
Tacrolimus was started as continuous intravenous infusion at a dose of 0.025 mg/ kg/ day and oral tacrolimus was administered at a dose of 0.15 mg/ kg/ day with subsequent dose adjustments to target trough levels of 10 to 20 ng/ ml.
Annosta säädettiin myöhemmin, jotta vähimmäispitoisuuksiksi saatiin 10– 20 ng/ ml.
The 1-year patient survival was 83% in the tacrolimus and 71% in the ciclosporin group, the 2-year survival rates were 76% and 66%, respectively.
Yhden vuoden elossaololuku takrolimuusiryhmässä oli 83% ja siklosporiiniryhmässä 71%, vastaavat kahden vuoden elossaololuvut olivat 76% ja 66%.
Acute rejection episodes per 100 patient-days were numerically fewer in the tacrolimus (0.85 episodes) than in the ciclosporin group (1.09 episodes).
Akuuttien hyljintäepisodien ilmaantuvuus 100: a potilaspäivää kohden oli lukumääräisesti vähäisempää takrolimuusia saaneilla potilailla (0, 85 episodia) kuin siklosporiinia saaneilla potilailla (1, 09 episodia).
Obliterative bronchiolitis developed in 21.7% of patients in the tacrolimus group compared with 38.0% of patients in the ciclosporin group (p = 0.025).
Obliteroiva bronkioliitti kehittyi 21, 7%: lle takrolimuusiryhmän potilaista ja 38, 0%: lle siklosporiiniryhmän potilaista (p = 0, 025).
Significantly more ciclosporin-treated patients (n = 13) required a switch to tacrolimus than tacrolimus-treated patients to ciclosporin (n = 2) (p = 0.02) (Keenan et al., Ann Thoracic Surg 1995; 60:580).
Huomattavasti useampi (n = 13) siklosporiinia saava potilas piti siirtää takrolimuusihoitoon kuin takrolimuusia saava potilas siklosporiinihoitoon (n = 2) (p = 0, 02) (Keenan et al., Ann Thoracic Surg 1995; 60: 580).
Tacrolimus was started as continuous intravenous infusion at a dose of 0.05 mg/ kg/ day and oral tacrolimus was administered at a dose of 0.1 to 0.3 mg/ kg/ day with subsequent dose adjustments to target trough levels of 12 to 15 ng/ ml.
Annosta säädettiin myöhemmin, jotta vähimmäispitoisuuksiksi saatiin 12– 15 ng/ ml.
The 1-year survival rates were 73.1% in the tacrolimus versus 79.2% in the ciclosporin group.
Yhden vuoden elossaololuku takrolimuusiryhmässä oli 73, 1% ja siklosporiiniryhmässä 79, 2%.
Freedom from acute rejection was higher in the tacrolimus group at 6 months (57.7% versus 45.8%) and at 1 year after lung transplantation (50% versus 33.3%) (Treede et al., J Heart Lung Transplant 2001; 20:511).
33, 3%) kuluttua keuhkonsiirrosta (Treede et al., J Heart Lung Transplant 2001; 20: 511).
The incidences of acute rejection were numerically lower with tacrolimus in all three studies and one of the studies reported a significantly lower incidence of bronchiolitis obliterans syndrome with tacrolimus.
Haimansiirto Monikeskustutkimuksessa, jossa käytettiin oraalista Prograf- valmistetta, tutkimushenkilöinä oli 205 potilasta, jotka saivat samanaikaisesti haima - ja munuaissiirteen.
Pancreas transplantation A multicentre study using oral Prograf included 205 patients undergoing simultaneous pancreas- kidney transplantation who were randomised to tacrolimus (n = 103) or to ciclosporin (n = 102).
Tutkimussuunnitelman mukaisesti oraalisen takrolimuusin aloitusannos oli 0, 2 mg/ kg/ vrk.
The initial oral per protocol dose of tacrolimus was 0.2 mg/ kg/ day with subsequent dose adjustments to target trough levels of 8 to 15 ng/ ml by Day 5 and 5 to 10 ng/ mL after Month 6.
Tämän jälkeen annosta säädeltiin niin että 5. päivään mennessä vähimmäispitoisuudet olivat 8– 15 ng/ ml ja 6. kuukauden jälkeen 5– 10 ng/ ml.
Pancreas survival at 1 year was significantly superior with tacrolimus:
Haimasiirteen yhden vuoden eloonjäämisluku oli huomattavasti suurempi takrolimuusiryhmässä:
91.3% versus 74.5% with ciclosporin (p < 0.0005), whereas renal graft survival was similar in both groups.
91, 3% takrolimuusiryhmässä ja 74, 5% siklosporiiniryhmässä (p < 0, 0005).
In total 34 patients switched treatment from
Munuaissiirteen eloonjääminen oli kuitenkin samankaltainen molemmissa ryhmissä.
12 ciclosporin to tacrolimus, whereas only 6 tacrolimus patients required alternative therapy (Bechstein et al., Transplantation 2004; 77:1221).
Yhteensä 34 potilaan siklosporiinihoito vaihdettiin takrolimuusihoitoon, mutta vain 6 takrolimuusihoitoa saavaa potilasta tarvitsi vaihtoehtoista hoitoa (Bechstein et al., Transplantation 2004; 77: 1221).
Intestinal transplantation Published clinical experience from a single centre on the use of oral Prograf for primary treatment following intestinal transplantation showed that the actuarial survival rate of 155 patients (65 intestine alone, 75 liver and intestine, and 25 multivisceral) receiving tacrolimus and prednisone was 75% at 1 year, 54% at 5 years, and 42% at 10 years.
Ohutsuolensiirto Oraalisen Prograf- valmisteen käytöstä ensisijaisena lääkkeenä ohutsuolensiirron jälkeisessä hoidossa on julkaistu yhdestä keskuksesta peräisin olevaa kliinistä kokemustietoa, jonka perusteella 155 potilaan (65: llä vain ohutsuolisiirre, 75: llä maksa- ohutsuolisiirre ja 25: llä monielinsiirre) aktuariaalinen yhden vuoden eloonjäämisluku oli 75%, viiden vuoden eloonjäämisluku oli 54% ja kymmenen vuoden eloonjäämisluku oli 42% takrolimuusi - ja prednisonihoidon jälkeen.
In the early years the initial oral dose of tacrolimus was 0.3 mg/ kg/ day.
Ensimmäisten vuosien aikana takrolimuusin oraalinen aloitusannos oli 0, 3 mg/ kg/ vrk.
A variety of innovations, such as techniques for early detection of Epstein-Barr (EBV) and CMV infections, bone marrow augmentation, the adjunct use of the interleukin-2 antagonist daclizumab, lower initial tacrolimus doses with target trough levels of 10 to 15 ng/ ml, and most recently allograft irradiation were considered to have contributed to improved results in this indication over time (Abu- Elmagd et al., Ann Surg 2001; 234:404).
Ohutsuolensiirron tulosten jatkuvan paranemisen syiksi on esitetty moninaisia innovaatioita, esimerkiksi Epstein- Barr - (EBV) ja CMV- infektioiden varhaisen toteamisen mahdollistavat tekniikat, luuydinaugmentaatio, rinnakkaishoito interleukiini- 2 antagonisti daklitsumabilla, pienemmät takrolimuusin aloitusannokset jäännöspitoisuustavoitteiden ollessa 10– 15 ng/ ml sekä tuorein innovaatio eli allograftin sädetys (Abu - Elmagd et al., Ann Surg 2001; 234: 404).
5.2 Pharmacokinetic properties
13 5. 2 Farmakokinetiikka
Absorption In man tacrolimus has been shown to be able to be absorbed throughout the gastrointestinal tract.
Imeytyminen Ihmisellä takrolimuusin on osoitettu voivan imeytyä koko gastrointestinaalikanavan alueelta.
Advagraf is a prolonged-release formulation of tacrolimus resulting in an extended oral absorption profile with an average time to Cmax of approximately 2 hours.
Huippupitoisuudet (Cmax) veressä todetaan suunnilleen 2 tunnissa.
Absorption is variable and the mean oral bioavailability of tacrolimus (investigated with the Prograf formulation) is in the range of 20% - 25% (individual range in adult patients 6% - 43%).
Imeytyminen vaihtelee ja takrolimuusin keskimääräinen oraalinen biologinen hyötyosuus (tutkittu Prograf- muodolla) on 20% – 25% (yksilöllinen vaihteluväli aikuisilla 6 - 43%).
Bile flow does not influence the absorption of tacrolimus and therefore treatment with Advagraf may commence orally.
Sappineste ei vaikuta takrolimuusin imeytymiseen, ja tästä syystä Advagraf- hoito voidaan aloittaa oraalisesti.
A strong correlation exists between AUC and whole blood trough levels at steady-state for Advagraf.
Advagraf- valmisteella AUC- arvon ja kokoveren jäännöspitoisuuksien välillä vallitsee voimakas korrelaatio vakaassa tilassa.
Distribution and elimination In man, the disposition of tacrolimus after intravenous infusion may be described as biphasic.
Jakautuminen ja eliminaatio Ihmisellä takrolimuusin jakautumista laskimonsisäisen infuusion jälkeen voidaan kuvata kaksivaiheiseksi.
In the systemic circulation, tacrolimus binds strongly to erythrocytes resulting in an approximate 20:1 distribution ratio of whole blood/ plasma concentrations.
Takrolimuusi sitoutuu systeemisessä verenkierrossa voimakkaasti punasoluihin, jonka seurauksena on suunnilleen 20: 1 kokoveri/ plasmapitoisuussuhde.
In plasma, tacrolimus is highly bound (> 98.8%) to plasma proteins, mainly to serum albumin and α -1-acid glycoprotein.
Takrolimuusi sitoutuu plasmassa runsaasti (> 98, 8%) plasman proteiineihin, pääasiassa seerumin albumiiniin ja happamaan α- 1- glykoproteiiniin.
Corresponding data based on whole blood averaged 47.6 l.
Vastaava kokovereen perustuva arvo on keskimäärin 47, 6 l.
In adult liver, kidney and heart transplant patients, values of 4.1 l/ h, 6.7 l/ h and 3.9 l/ h, respectively, have been observed.
Terveillä henkilöillä keskimääräinen kokonaispuhdistuma elimistöstä kokoveren pitoisuuksista arvioituna oli 2, 25 l/ tunti, ja aikuisten maksan - munuaisen - ja sydämensiirtopotilailla vastaavasti 4, 1 l/ tunti, 6, 7 l/ tunti ja 3, 9 l/ h.
Metabolism and biotransformation Tacrolimus is widely metabolised in the liver, primarily by the cytochrome P450-3A4.
Metabolia ja biotransformaatio Takrolimuusi metaboloituu laajalti maksassa, pääasiassa sytokromi P450 3A4: n kautta.
13 Following intravenous and oral administration of 14C-labelled tacrolimus, most of the radioactivity was eliminated in the faeces.
Erittyminen 14 C- merkityn takrolimuusin laskimonsisäisen ja oraalisen annon jälkeen pääosa radioaktiivisuudesta poistui ulosteiden kautta.
Approximately 2% of the radioactivity was eliminated in the urine.
Noin 2% radioaktiivisuudesta poistui virtsan kautta.
Less than 1% of unchanged tacrolimus was detected in the urine and faeces, indicating that tacrolimus is almost completely metabolised prior to elimination: bile being the principal route of elimination.
Sappi oli pääasiallisin eliminoitumistie.
Embryofoetal toxicity was observed in rats and rabbits and was limited to doses that caused significant toxicity in maternal animals.
14 Rotilla ja kaniineilla havaittu alkio/ sikiötoksisuus rajoittui annoksiin, jotka olivat merkittävän toksisia emoeläimille.
A negative effect of tacrolimus on male fertility in the form of reduced sperm counts and motility was observed in rats.
Takrolimuusilla todettiin haitallista vaikutusta urosrottien fertiliteettiin vähentyneenä siittiöiden määränä ja liikkuvuutena.
Hypromellose Ethylcellulose Lactose monohydrate Magnesium stearate.
Hypromelloosi Etyyliselluloosa Laktoosimonohydraatti Magnesiumstearaatti
Titanium dioxide (E 171) Yellow iron oxide (E 172) Red iron oxide (E 172) Gelatin.
Titaanidioksidi (E 171) Keltainen rautaoksidi (E 172) Punainen rautaoksidi (E 172) Liivate.
Printing ink (Opacode S-1-15083):
Painomuste (Opacode S- 1- 15083):
Shellac Lecithin (soya) Simethicone Red iron oxide (E 172) Hydroxypropyl Cellulose.
Shellakka Lesitiini (soija) Simetikoni Punainen rautaoksidi (E 172) Hydroksipropyyliselluloosa
Tacrolimus is not compatible with PVC.
Takrolimuusi on yhteensopimaton PVC: n kanssa.
Tubing, syringes and other equipment used to prepare a suspension of Advagraf capsule contents should not contain PVC.
Putket, ruiskut ja muut Advagraf depotkapselien sekoittamiseen käytettävät laitteet eivät saa sisältää PVC: tä.
3 years After opening the aluminium wrapper:
6. 3 Kestoaika
Store in the original package and in a dry place in order to protect from moisture.
Herkkä kosteudelle.
14 Transparent PVC/ PVDC aluminium blister wrapped in an aluminium pouch with a desiccant.
Läpinäkyvä PVC/ PVCD- alumiiniläpipainoliuska alumiinipussissa, jossa on kuivausainetta.
Ten capsules per blister.
Yhdessä läpipainopakkauksessa on 10 kapselia.
30, 50 and 100 prolonged-release capsules.
30, 50 ja 100 depotkapselia
No special requirements.
15 Ei erityisvaatimuksia.
Elisabethhof 19 2353 EW Leiderdorp Netherlands
Elisabethhof 19 2353 EW Leiderdorp Alankomaat
Advagraf 1 mg Prolonged-release hard capsules
Advagraf 1 mg depotkapseli, kova
Each prolonged-release capsule contains 1 mg of tacrolimus.
Yksi depotkapseli sisältää 1 mg takrolimuusia.
Each prolonged-release capsule contains 107.28 mg of lactose monohydrate
Yksi depotkapseli sisältää 107, 28 mg laktoosimonohydraattia
White-orange gelatin capsules imprinted in red with “ 1 mg” on the white capsule cap and “ the orange capsule body, containing white powder.
Kova depotkapseli Valko- oranssi liivatekapseli, jonka valkoiseen kanteen painettu punaisella ” 1 mg ” ja oranssiin kapselirunkoon “  677 ”, sisältö valkoista jauhetta.
In stable patients converted from Prograf (twice daily) to Advagraf (once daily) on a 1:1 (mg: mg) total daily dose basis the systemic exposure to tacrolimus (AUC0-24) for Advagraf was approximately 10% lower than that for Prograf.
17 Potilaiden, joiden tauti on stabiili ja jotka siirtyivät Prografista (kahdesti vuorokaudessa) Advagrafiin (kerran vuorokaudessa) ja joiden kokonaisvuorokausiannos oli suhteessa 1: 1 (mg: mg), systeeminen altistus takrolimuusille (AUC0- 24) Advagrafia käytettäessä oli n.
The relationship between tacrolimus trough levels (C24) and systemic 16 exposure (AUC0-24) for Advagraf is similar to that of Prograf.
10% alempi kuin Prografia käytettäessä. Takrolimuusijäännöspitoisuuksien (C24) ja systeemisen altistuksen (AUC0- 24) suhde oli Advagrafia käytettäessä sama kuin Prografilla.
Dose recommendations – Conversion of Prograf treated patients to Advagraf Allograft transplant patients maintained on twice daily Prograf capsules dosing requiring conversion to once daily Advagraf should be converted on a 1:1 (mg: mg) total daily dose basis.
18 Annossuositukset - vaihto Prograf- valmisteesta Advagrafiin Allogeenisen siirteen saaneilla potilailla, jotka ovat käyttäneet kahdesti vuorokaudessa otettavia Prograf kapseleita ja joiden lääkitys vaihdetaan kerran vuorokaudessa otettaviin Advagraf depotkapseleihin, kokonaisvuorokausiannoksen on oltava suhteessa 1: 1 (mg: mg).
17 Dose recommendations - Rejection therapy Increased doses of tacrolimus, supplemental corticosteroid therapy, and introduction of short courses of mono-/ polyclonal antibodies have all been used to manage rejection episodes.
Annossuositukset - Hyljintäepisodien hoito Hyljintäepisodien hoidossa on käytetty tavallista suurempia takrolimuusiannoksia, lääkitykseen lisättyä kortikosteroidihoitoa sekä lyhytkestoisia kuureja monoklonaalisia/ polyklonaalisia vasta - aineita.
Comparisons of concentrations from the published literature to individual values in clinical practice should be assessed with care and knowledge of the assay methods employed.
19 Annostuksen optimoimiseksi takrolimuusin pitoisuuksien määrittämiseen kokoveressä on saatavilla useita immuunimääritysmenetelmiä.
Frequent trough level monitoring in the initial two weeks post transplantation is recommended, 18 followed by periodic monitoring during maintenance therapy.
Jäännöspitoisuuksia on suositeltavaa mitata usein kahden ensimmäisen viikon aikana siirtoleikkauksen jälkeen ja jaksottaisesti ylläpitohoidon aikana.
Since levels of tacrolimus in blood may significantly change during diarrhoea episodes, extra monitoring of tacrolimus concentrations is recommended during episodes of diarrhoea.
20 Koska ripulitauti saattaa muuttaa veren takrolimuusitasoja huomattavasti, on takrolimuusipitoisuuksien entistä tarkempi seuranta ripulin aikana suositeltavaa.
Other factors observed to increase the risk of these clinical 19 conditions included pre-existing heart disease, corticosteroid usage, hypertension, renal or hepatic dysfunction, infections, fluid overload, and oedema.
Muita tekijöitä, joiden on havaittu suurentavan näiden kliinisten tilojen vaaraa, ovat esim. ennen hoitoa todettu sydänsairaus, kortikosteroidin käyttö, verenpainetauti, munuaisten tai maksan toimintahäiriö, infektiot, nestekuormitus ja turvotus.
Metabolic interactions Systemically available tacrolimus is metabolised by hepatic CYP3A4.
21 Metaboliset yhteisvaikutukset Systeemisesti käytettävissä oleva takrolimuusi metaboloituu maksan CYP3A4: n välityksellä.
Other potential interactions that may increase systemic exposure of tacrolimus Prokinetic agents such as metoclopramide and cisapride.
22 Muut mahdolliset yhteisvaikutukset, jotka saattavat lisätä takrolimuusin systeemistä altistusta Prokineettiset aineet, kuten metoklopramidi ja sisapridi.
Protein binding considerations 21 Tacrolimus is extensively bound to plasma proteins.
Sitoutuminen proteiineihin Takrolimuusi sitoutuu runsaasti plasman proteiineihin.
Many of the adverse reactions stated below are reversible and/ or respond to dose reduction.
23 Monet seuraavassa listassa luetelluista haittavaikutuksista ovat korjautuvia ja/ tai voivat lievittyä annosta pienentämällä.
tremor, headache seizures, disturbances in consciousness, paraesthesias and dysaesthesias, peripheral neuropathies, dizziness, writing impaired, nervous system disorders 22
vapina, päänsärky tautikohtaukset, tajunnan tason häiriöt, parestesia ja dysestesia, perifeerinen neuropatia, heitehuimaus, kirjoitushäiriöt, hermoston häiriöt
uncommon:
24 melko harvinainen:
Vascular disorders very common: common:
25 hyvin yleinen: yleinen:
hypertension haemorrhage, thromboembolic and ischaemic events, peripheral vascular disorders, vascular hypotensive disorders
hypertensio verenvuoto, tromboemboliset ja iskeemiset tapahtumat, ääreisverenkiertohäiriöt, hypotensiiviset verenkiertohäiriöt
psychotic disorder 24
4. 9 Yliannostus
Mechanism of action and pharmacodynamic effects At the molecular level, the effects of tacrolimus appear to be mediated by binding to a cytosolic protein (FKBP12) which is responsible for the intracellular accumulation of the compound.
Vaikutusmekanismi ja farmakodynaamiset vaikutukset
The FKBP12-tacrolimus complex specifically and competitively binds to and inhibits calcineurin, leading to a calcium-dependent inhibition of T-cell signal transduction pathways, thereby preventing transcription of a discrete set of lymphokine genes.
26 Takrolimuusin vaikutukset näyttävät molekyylitasolla välittyvän sytosolin proteiiniin (FKBP12) sitoutumisen kautta, joka on syy yhdisteen kertymiseen solun sisään.
Tacrolimus is a highly potent immunosuppressive agent and has proven activity in both in vitro and in vivo experiments.
FKBP12- takrolimuusikompleksi sitoutuu spesifisti ja kilpailevasti kalsineuriiniin ja estää sen toimintaa.
In particular, tacrolimus inhibits the formation of cytotoxic lymphocytes, which are mainly responsible for graft rejection.
Takrolimuusi on erittäin tehokas immunosuppressiivinen aine, ja sen vaikutus on osoitettu sekä in vitro - että in vivo - kokein.
25 The efficacy and safety of Prograf, ciclosporin and Advagraf, all in combination with basiliximab antibody induction, MMF and corticosteroids, was compared in 638 de novo kidney transplant recipients.
Prografin, siklosporiinin ja Advagrafin tehoa ja turvallisuutta, kaikki yhdistettyinä basiliksimabiin, MMF: ään ja kortikosteroideihin, verrattiin 638: llä munuaissiirteen de novo saaneella.
Overall, the safety profile of oral Prograf in these published studies appeared to be similar to what was reported in the large studies, where Prograf was used as primary treatment in liver, kidney and heart transplantation.
Takrolimuusin turvallisuusprofiili on näissä julkaistuissa tutkimuksissa ollut yleisesti ottaen samankaltainen kuin on raportoitu laajoista tutkimuksista, joissa takrolimuusia on käytetty ensisijaishoitona maksan -, munuaisen - ja sydämen
Lung transplantation The interim analysis of a recent multicentre study using oral Prograf discussed 110 patients who underwent 1:1 randomisation to either tacrolimus or ciclosporin.
Keuhkonsiirto Väliaika- analyysi tuoreesta monikeskustutkimuksesta, jossa käytettiin oraalista Prograf- valmistetta, käsitti 110 potilasta, jotka oli satunnaistettu saamaan joko takrolimuusia tai siklosporiinia suhteessa 1: 1.
26 ciclosporin to tacrolimus, whereas only 6 tacrolimus patients required alternative therapy (Bechstein et al., Transplantation 2004; 77:1221).
Yhteensä 34 potilaan siklosporiinihoito vaihdettiin takrolimuusihoitoon, mutta vain 6 takrolimuusihoitoa saavaa potilasta tarvitsi vaihtoehtoista hoitoa (Bechstein et al., Transplantation 2004; 77: 1221).
A variety of innovations, such as techniques for early detection of Epstein-Barr (EBV) and CMV infections, bone marrow augmentation, the adjunct use of the interleukin-2 antagonist daclizumab, lower initial tacrolimus doses with target trough levels of 10 to 15 ng/ ml, and most recently allograft irradiation were considered to have contributed to improved results in this indication over time (Abu- Elmagd et al., Ann Surg 2001; 234:404).
28 rinnakkaishoito interleukiini- 2 antagonisti daklitsumabilla, pienemmät takrolimuusin aloitusannokset jäännöspitoisuustavoitteiden ollessa 10– 15 ng/ ml sekä tuorein innovaatio eli allograftin sädetys (Abu - Elmagd et al., Ann Surg 2001; 234: 404).
27 Following intravenous and oral administration of 14C-labelled tacrolimus, most of the radioactivity was eliminated in the faeces.
Erittyminen 14 C- merkityn takrolimuusin laskimonsisäisen ja oraalisen annon jälkeen pääosa radioaktiivisuudesta poistui ulosteiden kautta.
Reversible cardiotoxic effects were observed in rabbits following intravenous administration of tacrolimus.
29 Kaniineilla havaittiin korjautuvia kardiotoksisia vaikutuksia takrolimuusin laskimonsisäisen annostelun jälkeen.
Embryofoetal toxicity was observed in rats and rabbits and was limited to doses that caused significant toxicity in maternal animals.
Rotilla ja kaniineilla havaittu alkio/ sikiötoksisuus rajoittui annoksiin, jotka olivat merkittävän toksisia emoeläimille.
28 Transparent PVC/ PVDC aluminium blister wrapped in an aluminium pouch with a desiccant.
Läpinäkyvä PVC/ PVCD- alumiiniläpipainoliuska alumiinipussissa, jossa on kuivausainetta.
30, 50, 60 and 100 prolonged-release capsules.
30, 50, 60 ja 100 depotkapselia
6.6 Special precautions for disposal
30 6. 6 Erityiset varotoimet hävittämiselle
Advagraf 5 mg Prolonged-release hard capsules
Advagraf 5 mg depotkapseli, kova
Each prolonged-release capsule contains 5 mg of tacrolimus.
Yksi depotkapseli sisältää 5 mg takrolimuusia.
Each prolonged-release capsule contains 536.4 mg of lactose monohydrate
Yksi depotkapseli sisältää 536, 4 mg laktoosimonohydraattia
Greyish red-orange gelatin capsules imprinted in red with “ 5 mg” on the greyish red capsule cap and ” 687” on the orange capsule body, containing white powder.
Kova depotkapseli Harmahtavan punainen- oranssi liivatekapseli, jonka harmahtavan punaiseen kanteen painettu punaisella ” 5 mg ” ja oranssiin kapselirunkoon ”  687 ”, sisältö valkoista jauhetta.