natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sitagliptin 50 mg + metformin 500 mg (N=183) Initial Therapy (twice daily):
Sitagliptiini 50 mg + metformiini 500 mg (n=183) Aloitushoitona (kahdesti päivässä):
-1.6‡ (-1.8, -1.3)
(- 1. 8, - 1. 3) - 2, 1 ‡
Sitagliptin 50 mg + metformin 1000 mg (N=178)
Sitagliptiini 50 mg + metformiini 1000 mg (n=178)
* All Patients Treated Population (an intention-to-treat analysis). † Least squares means adjusted for prior antihyperglycaemic therapy status and baseline value. ‡ p < 0.001 compared to placebo or placebo + combination treatment.
Keskiarvo (least square means), jossa on otettu huomioon edeltävä antihyperglykeeminen lääkitys ja lähtötilanteen HbA1c - †
In a 52-week study, comparing the efficacy and safety of the addition of sitagliptin 100 mg once daily or glipizide (a sulphonylurea agent) in patients with inadequate glycaemic control on metformin monotherapy, sitagliptin was similar to glipizide in reducing HbA1c (-0.7% mean change from baselines at week 52, with baseline HbA1c of approximately 7.5% in both groups).
11 Yhdessä 52 viikkoa kestäneessä tutkimuksessa verrattiin kerran päivässä annetun 100 mg: n Januvia - annoksen tai glipitsidin (sulfonyyliurean) tehoa ja turvallisuutta, kun niitä annettiin metformiinia ainoastaan saaville potilaille, joiden glukoositasapaino ei ollut riittävän hyvin hallinnassa.
The mean glipizide dose used in the comparator group was 10 mg per day with approximately 40% of patients requiring a glipizide dose of ≤ 5 mg/ day throughout the study.
Vertailuryhmässä käytetty keskimääräinen glipitsidiannos oli 10 mg/ vrk, ja noin 40% potilaista tarvitsi glipitsidiannoksen ≤ 5 mg/ vrk koko tutkimuksen ajan.
However, more patients in the sitagliptin group discontinued due to lack of efficacy than in the glipizide group.
Niiden potilaiden määrä, jotka keskeyttivät hoidon riittämättömän tehon vuoksi, oli kuitenkin suurempi sitagliptiini - kuin glipitsidiryhmässä.
Patients treated with sitagliptin exhibited a significant mean decrease from baseline in body weight (-1.5 kg) compared to a significant weight gain in patients administered glipizide (+1.1 kg).
Sitagliptiinia saaneilla potilailla todettiin merkittävä keskimääräinen painonlasku lähtötasoon verrattuna (- 1, 5 kg), kun taas glipitsidiä saaneiden potilaiden paino nousi merkittävästi (+1, 1 kg).
In this study, the proinsulin to insulin ratio, a marker of efficiency of insulin synthesis and release, improved with sitagliptin and deteriorated with glipizide treatment.
Tässä tutkimuksessa sitagliptiinihoito paransi ja glipitsidihoito heikensi proinsuliini- insuliini- suhdetta, joka kuvaa insuliinin synteesin ja vapautumisen tehokkuutta.
The incidence of hypoglycaemia in the sitagliptin group (4.9%) was significantly lower than that in the glipizide group (32.0%).
Hypoglykemian ilmaantuvuus oli sitagliptiiniryhmässä (4, 9%) merkittävästi pienempi kuin glipitsidiryhmässä (32, 0%).
Metformin Metformin is a biguanide with antihyperglycaemic effects, lowering both basal and postprandial plasma glucose.
Metformiini Metformiini on biguanidi, joka pienentää veren glukoosipitoisuutta sekä aterioiden välillä että niiden jälkeen.
- by reduction of hepatic glucose production by inhibiting gluconeogenesis and glycogenolysis
- estämällä glukoosin uudismuodostusta ja glykogenolyysiä ja vähentämällä siten maksan
- in muscle, by modestly increasing insulin sensitivity, improving peripheral glucose uptake and
- lisäämällä kohtalaisesti insuliiniherkkyyttä lihaksissa, mikä tehostaa glukoosin soluunottoa ja
utilisation
hyväksikäyttöä perifeerisissä kudoksissa
- by delaying intestinal glucose absorption.
- hidastamalla glukoosin imeytymistä suolistosta.
Metformin increases the transport capacity of specific types of membrane glucose transporters (GLUT-1 and GLUT-4).
Metformiini lisää solukalvon spesifisten glukoosin kuljettajaproteiinien (GLUT- 1 ja GLUT- 4) kuljetuskapasiteettia.
In humans, independently of its action on glycaemia, metformin has favourable effects on lipid metabolism.
Metformiini vaikuttaa suotuisasti ihmisen rasva- aineenvaihduntaan riippumatta sen vaikutuksesta veren glukoosipitoisuuteen.
This has been shown at therapeutic doses in controlled, medium-term or long-term clinical studies: metformin reduces total cholesterol, LDLc and triglyceride levels.
Tämä on osoitettu terapeuttisilla annoksilla kontrolloiduissa keskipitkissä tai pitkäaikaisissa kliinisissä tutkimuksissa: metformiini alentaa kokonaiskolesteroli -, LDL- kolesteroli - ja triglyseridiarvoja.
11 The prospective randomised (UKPDS) study has established the long-term benefit of intensive blood glucose control in type 2 diabetes.
Satunnaistettu seurantatutkimus (UKPDS) on vahvistanut veren glukoosipitoisuuden intensiivisen säätelyn pitkäaikaisen hyödyn tyypin 2 diabeteksessa.
- a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related complication in the metformin
- diabetekseen liittyvien komplikaatioiden absoluuttinen riski pieneni merkittävästi
group (29.8 events/ 1,000 patient-years) versus diet alone (43.3 events/ 1,000 patient-years), p=0.0023, and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups (40.1 events/ 1,000 patient-years), p=0.0034
metformiiniryhmässä (29, 8 tapahtumaa / 1000 potilasvuotta) pelkästään ruokavaliolla hoidettuun ryhmään verrattuna (43, 3 tapahtumaa / 1000 potilasvuotta), p = 0, 0023, ja ainoana lääkkeenä sulfonyyliureaa tai insuliinia saaneiden potilaiden yhdistettyihin tuloksiin verrattuna (40, 1 tapahtumaa / 1000 potilasvuotta), p = 0, 0034.
- a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related mortality: metformin
- diabetekseen liittyvien kuolemantapausten absoluuttinen riski pieneni merkittävästi: metformiini
7.5 events/ 1,000 patient-years, diet alone 12.7 events/ 1,000 patient-years, p=0.017
7, 5 tapausta / 1000 potilasvuotta, pelkkä ruokavalio 12, 7 tapausta / 1000 potilasvuotta, p = 0, 017.
- a significant reduction of the absolute risk of overall mortality: metformin
- kaikkien kuolemantapausten absoluuttinen riski pieneni merkittävästi: metformiini 13, 5 tapausta
13.5 events/ 1,000 patient-years versus diet alone 20.6 events/ 1,000 patient-years, (p=0.011), and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups 18.9 events/ 1,000 patient-years (p=0.021)
/ 1000 potilasvuotta, pelkällä ruokavaliolla hoidettu ryhmä 20, 6 tapausta / 1000 potilasvuotta (p = 0, 011) ja ainoana lääkkeenä sulfonyyliureaa tai insuliinia saaneet ryhmät 18, 9 tapausta / 1000 potilasvuotta (p = 0, 021).
- a significant reduction in the absolute risk of myocardial infarction: metformin
- sydäninfarktin absoluuttinen riski pieneni merkittävästi: metformiini 11 tapausta / 1000
11 events/ 1,000 patient-years, diet alone 18 events/ 1,000 patient-years, (p=0.01).
potilasvuotta, pelkkä ruokavalio 18 tapausta / 1000 potilasvuotta, (p = 0, 01).
5.2 Pharmacokinetic properties
12 5. 2 Farmakokinetiikka
Efficib A bioequivalence study in healthy subjects demonstrated that the Efficib (sitagliptin/ metformin hydrochloride) combination tablets are bioequivalent to co-administration of sitagliptin phosphate and metformin hydrochloride as individual tablets.
Efficib Terveillä tutkittavilla tehty biologista samanarvoisuutta arvioiva tutkimus osoitti, että Efficib - yhdistelmätabletit (sitagliptiini/ metformiinihydrokloridi) vastaavat biologisesti erillisinä tabletteina annettua sitagliptiinifosfaatin ja metformiinihydrokloridin yhdistelmää.
Sitagliptin Absorption Following oral administration of a 100-mg dose to healthy subjects, sitagliptin was rapidly absorbed, with peak plasma concentrations (median Tmax) occurring 1 to 4 hours post-dose, mean plasma AUC of sitagliptin was 8.52 μ M• hr, Cmax was 950 nM.
Sitagliptiini Imeytyminen Kun sitagliptiinia annettiin terveille tutkittaville 100 mg: n annoksena suun kautta, sitagliptiini imeytyi nopeasti ja huippupitoisuus plasmassa (Tmax- arvojen mediaani) saavutettiin 1– 4 tunnin kuluttua annoksesta, sitagliptiinin keskimääräinen AUC- arvo oli 8, 52 μM• h, Cmax- arvo oli 950 nM.
The absolute bioavailability of sitagliptin is approximately 87%.
Sitagliptiinin absoluuttinen hyötyosuus on noin 87%.
Plasma AUC of sitagliptin increased in a dose-proportional manner.
Sitagliptiinin AUC- arvo plasmassa suureni suhteessa annokseen.
Dose-proportionality was not established for Cmax and C24hr (Cmax increased in a greater than dose-proportional manner and C24hr increased in a less than dose-proportional manner).
Cmax - ja C24h- arvojen annosvastetta ei pystytty toteamaan (Cmax- arvo suureni hieman enemmän ja C24h- arvo hieman vähemmän kuin annosvasteisesti).
Distribution The mean volume of distribution at steady state following a single 100-mg intravenous dose of sitagliptin to healthy subjects is approximately 198 litres.
Jakautuminen Terveille tutkittaville laskimoon annetun 100 mg: n kerta- annoksen jälkeen sitagliptiinin vakaan tilan keskimääräinen jakautumistilavuus on noin 198 litraa.
The fraction of sitagliptin reversibly bound to plasma proteins is low (38%).
Vain pieni osa sitagliptiinista (38%) sitoutuu palautuvasti plasman proteiineihin.
Metabolism Sitagliptin is primarily eliminated unchanged in urine, and metabolism is a minor pathway.
Metabolia Sitagliptiini eliminoituu pääasiassa erittymällä muuttumattomana virtsaan ja vain vähäisessä määrin metaboloitumalla.
Approximately 79% of sitagliptin is excreted unchanged in the urine.
Noin 79% sitagliptiinista erittyy muuttumattomana virtsaan.
Following a [14C]sitagliptin oral dose, approximately 16% of the radioactivity was excreted as metabolites of sitagliptin.
Suun kautta annetun [14C] - sitagliptiiniannoksen jälkeen noin 16% annetusta radioaktiivisesta annoksesta erittyi sitagliptiinin metaboliitteina.
Six metabolites were detected at trace levels and are not expected to contribute to the plasma DPP-4 inhibitory activity of sitagliptin.
Kuutta metaboliittia havaittiin hyvin pieninä määrinä, eikä niillä ole todennäköisesti osuutta sitagliptiinin DPP- 4- entsyymin toimintaa estävään vaikutukseen plasmassa.
In vitro studies indicated that the primary enzyme responsible for the limited metabolism of sitagliptin was CYP3A4, with contribution from CYP2C8.
In vitro - tutkimukset osoittivat, että sitagliptiinin vähäisestä metaboloitumisesta vastasi ensisijaisesti CYP3A4- entsyymi ja sen ohella CYP2C8- entsyymi.
In vitro data showed that sitagliptin is not an inhibitor of CYP isoenzymes CYP3A4, 2C8, 2C9, 2D6, 1A2, 2C19 or 2B6, and is not an inducer of CYP3A4 and CYP1A2.
In vitro - tutkimusten tulokset osoittivat, että sitagliptiini ei ole CYP- isoentsyymien CYP3A4, 2C8, 2C9, 2D6, 1A2, 2C19 eikä 2B6 estäjä eikä CYP3A4 ja CYP1A2 induktori.
12 Elimination Following administration of an oral [14C]sitagliptin dose to healthy subjects, approximately 100% of the administered radioactivity was eliminated in faeces (13%) or urine (87%) within one week of dosing.
Eliminoituminen Terveille tutkittaville suun kautta annetun [14C] - sitagliptiiniannoksen jälkeen noin 100% annetusta radioaktiivisesta annoksesta erittyi ulosteeseen (13%) tai virtsaan (87%) viikon kuluessa annoksesta.
The apparent terminal t½ following a 100-mg oral dose of sitagliptin was approximately 12.4 hours.
Näennäinen terminaalinen puoliintumisaika oli suun kautta annetun 100 mg: n sitagliptiiniannoksen jälkeen noin 12, 4 tuntia.
The renal clearance was approximately 350 ml/ min.
Munuaispuhdistuma oli noin 350 ml/ min.
Sitagliptin is a substrate for human organic anion transporter-3 (hOAT-3), which may be involved in the renal elimination of sitagliptin.
Sitagliptiini on ihmisen orgaanisten anionien kuljettajaproteiini 3: n (hOAT- 3: n) substraatti, ja tämä proteiini saattaa osallistua sitagliptiinin eliminoitumiseen munuaisissa.
The clinical relevance of hOAT-3 in sitagliptin transport has not been established.
Tämän hOAT- 3- proteiinin kliinistä merkitystä sitagliptiinin kuljetuksessa ei ole vahvistettu.
However, cyclosporine, a p-glycoprotein inhibitor, did not reduce the renal clearance of sitagliptin.
Siklosporiini, P- glykoproteiinin estäjä, ei kuitenkaan pienentänyt sitagliptiinin munuaispuhdistumaa.
Sitagliptin is not a substrate for OCT2 or OAT1 or PEPT1/ 2 transporters.
Sitagliptiini ei ole orgaanisten kationien kuljettajaproteiini 2: n (OCT2: n), orgaanisten anionien kuljettajaproteiini 1: n (OAT1: n) eikä kuljetusproteiinien PEPT1 tai PEPT2 substraatti.
In vitro, sitagliptin did not inhibit OAT3 (IC50=160 μ M) or p-glycoprotein (up to 250 μ M) mediated transport at therapeutically relevant plasma concentrations.
Kliinisessä
In a clinical study sitagliptin had a small effect on plasma digoxin concentrations indicating that sitagliptin may be a mild inhibitor of p-glycoprotein.
13 tutkimuksessa sitagliptiinilla oli vähäinen vaikutus digoksiinin pitoisuuteen plasmassa, mikä viittaa siihen, että sitagliptiini voi olla P- glykoproteiinin heikko estäjä.
Characteristics in patients The pharmacokinetics of sitagliptin were generally similar in healthy subjects and in patients with type 2 diabetes.
Ominaisuudet eri potilasryhmissä Sitagliptiinin farmakokinetiikka oli yleisesti samanlainen terveillä tutkittavilla ja tyypin 2 diabetesta sairastavilla potilailla.
Renal insufficiency A single-dose, open-label study was conducted to evaluate the pharmacokinetics of a reduced dose of sitagliptin (50 mg) in patients with varying degrees of chronic renal insufficiency compared to normal healthy control subjects.
Munuaisten vajaatoiminta Sitagliptiinin pienennetyn annoksen (50 mg) farmakokinetiikkaa arvioitiin avoimessa kerta - annostutkimuksessa, jossa eriasteista kroonista munuaisten vajaatoimintaa sairastavia potilaita verrattiin terveisiin tutkittaviin.
The study included patients with renal insufficiency classified on the basis of creatinine clearance as mild (50 to < 80 ml/ min), moderate (30 to < 50 ml/ min), and severe (< 30 ml/ min), as well as patients with end-stage renal disease (ESRD) on haemodialysis.
Tutkimuksessa oli mukana potilaita, joiden munuaisten vajaatoiminta luokiteltiin kreatiniinipuhdistuman perusteella lieväksi (50 - < 80 ml/ min), kohtalaiseksi (30 - < 50 ml/ min) tai vaikeaksi (< 30 ml/ min), sekä potilaita, joilla oli hemodialyysihoitoa vaativa loppuvaiheen munuaissairaus (ESRD).
Patients with mild renal insufficiency did not have a clinically meaningful increase in the plasma concentration of sitagliptin as compared to normal healthy control subjects.
Lievää munuaisten vajaatoimintaa sairastavilla potilailla ei esiintynyt kliinisesti merkittävää plasman sitagliptiinipitoisuuden nousua vertailuryhmän terveisiin tutkittaviin verrattuna.
An approximately 2-fold increase in the plasma AUC of sitagliptin was observed in patients with moderate renal insufficiency, and an approximately 4-fold increase was observed in patients with severe renal insufficiency and in patients with ESRD on haemodialysis, as compared to normal healthy control subjects.
Sitagliptiinipitoisuuden AUC- arvo plasmassa oli kohtalaista munuaisten vajaatoimintaa sairastavilla potilailla noin kaksinkertainen ja vaikeaa munuaisten vajaatoimintaa sairastavilla ja hemodialyysihoitoa saavilla ESRD- potilailla noin nelinkertainen terveisiin tutkittaviin verrattuna.
Sitagliptin was modestly removed by haemodialysis (13.5% over a 3- to 4-hour haemodialysis session starting 4 hours post-dose).
Sitagliptiini poistui vähäisessä määrin hemodialyysissä (13, 5% poistui 3– 4 tuntia kestäneessä hemodialyysissä, joka alkoi 4 tunnin kuluttua annoksesta).
Sitagliptin is not recommended for use in patients with moderate or severe renal insufficiency including those with ESRD since experience in these patients is too limited (see section 4.2).
Sitagliptiinin käyttöä kohtalaista tai vaikeaa munuaisten vajaatoimintaa sairastaville potilaille, mukaan lukien ESRD- potilaat, ei suositella, koska tietoja käytöstä tälle potilasryhmälle on liian vähän (ks. kohta 4. 2).
Hepatic insufficiency No dose adjustment for sitagliptin is necessary for patients with mild or moderate hepatic insufficiency (Child-Pugh score ≤ 9).
Maksan vajaatoiminta Sitagliptiiniannoksen muuttaminen ei ole tarpeen lievässä eikä kohtalaisessa maksan vajaatoiminnassa (Child- Pughin pistearvo ≤ 9).
There is no clinical experience in patients with severe hepatic insufficiency (Child-Pugh score > 9).
Vaikeaa maksan vajaatoimintaa (Child- Pughin pistearvo > 9) sairastavien potilaiden hoidosta ei ole kliinisiä kokemuksia.
However, because sitagliptin is primarily renally eliminated, severe hepatic insufficiency is not expected to affect the pharmacokinetics of sitagliptin.
Koska sitagliptiini kuitenkin eliminoituu pääasiassa munuaisten kautta, vaikean maksan vajaatoiminnan ei odoteta vaikuttavan sitagliptiinin farmakokinetiikkaan.
Elderly No dose adjustment is required based on age.
Iäkkäät potilaat Annoksen muuttaminen ei ole tarpeen iän perusteella.
Elderly subjects (65 to 80 years) had approximately 19% higher plasma concentrations of sitagliptin compared to younger subjects.
Sitagliptiinin pitoisuus plasmassa oli iäkkäillä (65– 80- vuotiailla) tutkittavilla noin 19% suurempi kuin nuoremmilla.
Paediatric No studies with sitagliptin have been performed in paediatric patients.
Lapset Sitagliptiina ei ole tutkittu lapsipotilaiden hoidossa.
Other patient characteristics No dose adjustment is necessary based on gender, race, or body mass index (BMI).
Muut potilasryhmät Annoksen muuttaminen ei ole tarpeen sukupuolen, etnisen taustan eikä painoindeksin (BMI) perusteella.
These characteristics had no clinically meaningful effect on the pharmacokinetics of sitagliptin based on a 13 composite analysis of Phase I pharmacokinetic data and on a population pharmacokinetic analysis of Phase I and Phase II data.
Faasin I tutkimusten farmakokineettisistä tiedoista tehdyn analyysin ja faasien I ja II tutkimusten tuloksista tehdyn populaatiofarmakokineettisen analyysin perusteella näillä ominaisuuksilla ei ollut kliinisesti merkittävää vaikutusta sitagliptiinin farmakokinetiikkaan.
Metformin Absorption After an oral dose of metformin, tmax is reached in 2.5 h.
Metformiini Imeytyminen Maksimipitoisuus (Tmax) saavutetaan 2, 5 tunnissa suun kautta otetun metformiiniannoksen jälkeen.
Absolute bioavailability of a 500 mg metformin tablet is approximately 50-60% in healthy subjects.
Absoluuttinen hyötyosuus on terveillä tutkittavilla 500 mg: n metformiinitabletin jälkeen noin 50 – 60%.
After an oral dose, the non-absorbed fraction recovered in faeces was 20-30%.
Suun kautta otetun annoksen jälkeen ulosteisiin päätyi imeytymättömänä 20– 30% annoksesta.
At the usual metformin doses and dosing schedules, steady state plasma concentrations are reached within 24-48 h and are generally less than 1 µg/ ml.
Tavanomaisia metformiiniannoksia ja annosväliä käytettäessä plasman vakaan tilan pitoisuus saavutetaan 24– 48 tunnissa, ja se on yleensä
In controlled clinical trials, maximum metformin plasma levels (Cmax) did not exceed 4 µg/ ml, even at maximum doses.
Kontrolloiduissa kliinisissä tutkimuksissa metformiinin maksimipitoisuus plasmassa (Cmax) ei ylittänyt arvoa 4 µg/ ml edes enimmäisannoksia käytettäessä.
Following administration of a dose of 850 mg, a 40% lower plasma peak concentration, a 25% decrease in AUC and a 35 min prolongation of time to peak plasma concentration was observed.
850 mg: n annoksen jälkeen plasman huippupitoisuus pieneni 40%, AUC- arvo pieneni 25% ja plasman huippupitoisuuden saavuttamiseen kulunut aika piteni 35 minuuttia.
Distribution Plasma protein binding is negligible.
Jakautuminen Sitoutuminen plasman proteiineihin on merkityksetöntä.
The mean Vd ranged between 63 – 276 l.
Keskimääräinen jakautumistilavuus (Vd) vaihteli välillä 63– 276 l.
Elimination Renal clearance of metformin is > 400 ml/ min, indicating that metformin is eliminated by glomerular filtration and tubular secretion.
Eliminoituminen Metformiinin munuaispuhdistuma on > 400 ml/ min, mikä osoittaa, että metformiini eliminoituu glomerulusfiltraation ja tubulussekreetion kautta.
Following an oral dose, the apparent terminal elimination half-life is approximately 6.5 h.
Suun kautta annetun annoksen jälkeen laskettu eliminoitumisen terminaalinen puoliintumisaika on noin 6, 5 tuntia.
The NOEL in these studies was observed at exposures to sitagliptin of approximately 6 times the human exposure and to metformin of approximately 2.5 times the human exposure.
Näissä tutkimuksissa vaikutukseton annostaso (NOEL) oli sitagliptiinilla noin 6- kertainen ja metformiinilla noin 2, 5 - kertainen verrattuna ihmisen altistustasoon.
Sitagliptin Renal and liver toxicity were observed in rodents at systemic exposure values 58 times the human exposure level, while the no-effect level was found at 19 times the human exposure level.
Sitagliptiini Jyrsijöillä havaittiin munuais - ja maksatoksisuutta systeemisellä altistustasolla, joka oli 58- kertainen verrattuna ihmisen altistustasoon, kun taas vaikutukseton altistustaso oli 19- kertainen verrattuna ihmisen altistukseen.
Incisor teeth abnormalities were observed in rats at exposure levels 67 times the clinical exposure level; the no- effect level for this finding was 58-fold based on the 14-week rat study.
Rotilla esiintyi etuhampaan epämuodostumia altistustasolla, joka oli 67- kertainen kliiniseen altistustasoon verrattuna; rotilla tehdyssä 14- viikon tutkimuksessa tämän löydöksen vaikutukseton altistustaso oli 58- kertainen.
Transient treatment-related physical signs, some of which suggest neural toxicity, such as open-mouth breathing, salivation, white foamy emesis, ataxia, trembling, decreased activity, and/ or hunched posture were observed in dogs at exposure levels approximately 23 times the clinical exposure level.
Koirilla havaittiin ohimeneviä hoitoon liittyviä fyysisiä muutoksia, joista jotkut viittaavat hermotoksisuuteen, kuten suuhengitystä, syljenerityksen lisääntymistä, valkoisia vaahtomaisia oksennuksia, ataksiaa, vapinaa, aktiivisuustason laskua ja/ tai selän köyristymistä altistustasolla, joka oli noin 23- kertainen verrattuna kliiniseen altistustasoon.
In addition, very slight to slight skeletal muscle degeneration was also observed histologically at doses resulting in systemic exposure levels of approximately 23 times
Lisäksi havaittiin histologisesti hyvin vähäistä tai vähäistä luurankolihasten surkastumista käytettäessä annoksia, jotka saivat aikaan systeemisen altistuksen, joka oli noin 23- kertainen verrattuna ihmisen altistukseen.
A no-effect level for these findings was found at an exposure 6-fold the clinical exposure level.
Näiden löydösten vaikutukseton altistustaso oli 6- kertainen verrattuna kliiniseen altistustasoon.
In rats, there was an increased incidence of hepatic adenomas and carcinomas at systemic exposure levels 58 times the human exposure level.
Rotilla maksa- adenoomien ja - karsinoomien ilmaantuvuus kasvoi systeemisellä altistustasolla, joka oli 58- kertainen verrattuna ihmisen altistustasoon.
Since hepatotoxicity has been shown to correlate with induction of hepatic neoplasia in rats, this increased incidence of hepatic tumors in rats was likely secondary to chronic hepatic toxicity at this high dose.
Maksatoksisuuden on osoitettu korreloivan maksakasvainten muodostumiseen rotilla, joten rottien maksakasvainten lisääntyminen johtui todennäköisesti pitkään jatkuneesta maksatoksisuudesta tätä suurta annosta annettaessa.
No treatment related effects on fertility were observed in male and female rats given sitagliptin prior to and throughout mating.
15 Kun uros - ja naarasrotille annettiin sitagliptiinia ennen parittelua ja parittelun aikana, ei havaittu hoitoon liittyviä, hedelmällisyyteen kohdistuvia haittavaikutuksia.
In a pre-/ postnatal development study performed in rats sitagliptin showed no adverse effects.
Pre - ja postnataalisissa kehitystutkimuksissa rotilla sitagliptiini ei aiheuttanut haittavaikutuksia.