natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Other allografts transplantation Although there is no clinical experience with Advagraf in lung-transplanted, pancreas-transplanted and intestine-transplanted patients, Prograf has been used in lung-transplanted patients at an initial oral dose of 0.10 - 0.15 mg/ kg/ day, in pancreas-transplanted patients at an initial oral dose of 0.2 mg/ kg/ day and in intestinal transplantation at an initial oral dose of 0.3 mg/ kg/ day.
Muut allograftit Vaikka Advagraf- valmisteen käytöstä keuhko -, haima - tai ohutsuolisiirrepotilailla ei ole kliinistä kokemusta, Prografia on käytetty keuhkosiirrepotilailla oraalisen aloitusannoksen ollessa 0, 10 – 0, 15 mg/ kg/ vrk, haimasiirrepotilailla oraalisen aloitusannoksen ollessa 0, 2 mg/ kg/ vrk ja ohutsuolisiirrepotilailla oraalisen aloitusannoksen ollessa 0, 3 mg/ kg/ vrk.
Dose adjustments in specific patient populations Patients with liver impairment Dose reduction may be necessary in patients with severe liver impairment in order to maintain the blood trough levels within the recommended target range.
Annosmuutokset erityispotilasryhmissä Maksan vajaatoimintapotilaat Annoksen pienentäminen saattaa olla aiheellista vaikeaa maksan vajaatoimintaa sairastavilla potilailla veren jäännöspitoisuuksien pitämiseksi suositelluissa viiterajoissa.
Patients with kidney impairment As the pharmacokinetics of tacrolimus are unaffected by renal function, no dose adjustment should be required.
Munuaisten vajaatoimintapotilaat Koska munuaisten toiminta ei vaikuta takrolimuusin farmakokinetiikkaan, annoksen muuttaminen ei yleensä ole tarpeen.
However, owing to the nephrotoxic potential of tacrolimus careful monitoring of renal function is recommended (including serial serum creatinine concentrations, calculation of creatinine clearance and monitoring of urine output).
Takrolimuusin mahdollisen nefrotoksisuuden vuoksi suositellaan kuitenkin munuaistoiminnan huolellista seurantaa (mukaan lukien toistuvat seerumin kreatiniinipitoisuuksien mittaukset, kreatiniinipuhdistuman määrittäminen ja virtsamäärän seuraaminen).
Race In comparison to Caucasians, black patients may require higher tacrolimus doses to achieve similar trough levels.
Rotu Valkoihoisiin verrattuna mustaihoiset potilaat saattavat tarvita suurempia takrolimuusiannoksia saavuttaakseen samat jäännöspitoisuudet.
Gender There is no evidence that male and female patients require different doses to achieve similar trough levels.
Sukupuoli Ei ole näyttöä siitä, että miehet ja naiset tarvitsisivat erilaisia annoksia saavuttaakseen samat jäännöspitoisuudet.
Elderly patients There is no evidence currently available to indicate that dosing should be adjusted in elderly patients.
Iäkkäät potilaat Tällä hetkellä ei ole viitteitä siitä, että iäkkäiden potilaiden annoksia tulisi muuttaa.
Conversion from ciclosporin to Advagraf Care should be taken when converting patients from ciclosporin-based to tacrolimus-based therapy (see sections 4.4 and 4.5).
Siirtyminen siklosporiinihoidosta Advagraf- hoitoon Varovaisuutta on noudatettava siirrettäessä potilaita siklosporiinihoidosta takrolimuusiin perustuvaan hoitoon (ks. kohdat 4. 4 ja 4. 5).
Advagraf therapy should be initiated after considering ciclosporin blood concentrations and the clinical condition of the patient.
Advagraf- hoito tulee aloittaa huomioimalla veren siklosporiinipitoisuudet ja potilaan kliininen tila.
In practice, tacrolimus-based therapy has been initiated 12 - 24 hours after discontinuation of ciclosporin.
Käytännössä takrolimuusihoito on aloitettu 12– 24 tunnin kuluttua siklosporiinihoidon lopettamisesta.
Target whole blood trough concentration recommendations Dosing should primarily be based on clinical assessments of rejection and tolerability in each individual patient aided by whole blood tacrolimus trough level monitoring.
Kokoveren jäännöspitoisuuksien tavoitesuositukset Annostuksen tulee pääasiallisesti perustua hyljinnän kliiniseen arvioon ja kunkin potilaan yksilölliseen lääkkeen sietokykyyn.
As an aid to optimise dosing, several immunoassays are available for determining tacrolimus concentrations in whole blood.
Tässä käytetään apuvälineenä kokoveren takrolimuusijäännöspitoisuuden tarkkailua.
Comparisons of concentrations from the published literature to individual values in clinical practice should be assessed with care and knowledge of the assay methods employed.
4 Annostuksen optimoimiseksi takrolimuusin pitoisuuksien määrittämiseen kokoveressä on saatavilla useita immuunimääritysmenetelmiä.
The relationship between tacrolimus trough levels (C24) and systemic exposure (AUC 0-24) is similar between the two formulations Advagraf and Prograf.
Takrolimuusin jäännöspitoisuuksien (C24) ja systeemisen altistuksen (AUC 0- 24) välinen suhde on Advagrafilla ja Prografilla samanlainen.
Blood trough levels for Advagraf should be drawn approximately 24 hours post-dosing, just prior to the next dose.
Oraalisen annostelun aikana Advagrafin jäännöspitoisuudet tulee mitata noin 24 tuntia annoksen jälkeen, juuri ennen seuraavaa annosta.
Frequent trough level monitoring in the initial two weeks post transplantation is recommended, 4 followed by periodic monitoring during maintenance therapy.
Jäännöspitoisuuksia on suositeltavaa mitata usein kahden ensimmäisen viikon aikana siirtoleikkauksen jälkeen ja jaksottaisesti ylläpitohoidon aikana.
Blood trough levels of tacrolimus should also be monitored following conversion from Prograf to Advagraf, dose adjustment, changes in the immunosuppressive regimen, or co-administration of substances which may alter tacrolimus whole blood concentrations (see section 4.5).
Takrolimuusin jäännöspitoisuuksia tulee seurata myös siirryttäessä Prograf- valmisteesta Advagrafin käyttöön, annoksen tai immunosuppressiivisen lääkityksen muutoksen jälkeen tai annettaessa samanaikaisesti aineita, jotka saattavat muuttaa kokoveren takrolimuusipitoisuuksia (ks. kohta 4. 5).
As Advagraf is a medicinal product with low clearance, adjustments to the Advagraf dose regimen may take several days before steady state is achieved.
Koska Advagraf- lääkkeen puhdistuma on alhainen, saattaa kestää useita päiviä annosmuutoksesta ennen kuin vakaa tila saavutetaan.
Clinical study analysis suggests that the majority of patients can be successfully managed if tacrolimus blood trough levels are maintained below 20 ng/ ml.
Kliinisten tutkimusten analyysi viittaa siihen, että suurinta osaa potilaista voidaan hoitaa menestyksellisesti, mikäli veren takrolimuusijäännöspitoisuudet ovat alle 20 ng/ ml.
In clinical practice, whole blood trough levels have generally been in the range 5 - 20 ng/ ml in liver transplant recipients and 10 - 20 ng/ ml in kidney and heart transplant patients in the early post- transplant period.
Varhaisen siirronjälkeisen vaiheen kokoveren jäännöspitoisuudet ovat kliinisessä käytännössä olleet 5– 20 ng/ ml maksansiirtopotilailla ja 10– 20 ng/ ml munuaisen - ja sydämensiirtopotilailla.
During subsequent maintenance therapy, blood concentrations have generally been in the range of 5 - 15 ng/ ml in liver, kidney and heart transplant recipients.
Myöhemmin ylläpitohoidon aikana veripitoisuudet ovat yleensä olleet 5– 15 ng/ ml sekä maksan -, munuaisen - että sydämensiirtopotilailla.
Hypersensitivity to tacrolimus or other macrolides or to any of the excipients.
Yliherkkyys takrolimuusille tai muille makrolideille tai apuaineille.
Medication errors, including inadvertent, unintentional or unsupervised substitution of immediate- or prolonged-release tacrolimus formulations, have been observed.
Lääkitysvirheitä, mukaanlukien huomaamatta tehtyjä, tahattomia tai valvomattomia vaihtoja välittömästi tai hitaasti vapauttavasta takrolimuusimuodosta toiseen on havaittu.
This has led to serious adverse events, including graft rejection, or other side effects which could be a consequence of either under- or over- exposure to tacrolimus.
Tämä on johtanut vakaviin sivuvaikutuksiin, mukaan lukien siirrännäisten hylkiminen, tai muihin sivuvaikutuksiin, jotka voivat johtua joko ali - tai yli- altistumisesta takrolimuusille.
Patients should be maintained on a single formulation of tacrolimus with the corresponding daily dosing regimen; alterations in formulation or regimen should only take place under the close supervision of a transplant specialist (see sections 4.2 and 4.8).
Muutokset lääkemuodossa tai annostelutiheydessä saa tehdä ainoastaan elinsiirtoihin erikoistuneen lääkärin valvonnassa (katso kohdat 4. 2 ja 4. 8).
There is limited experience in non-Caucasian patients and patients at elevated immunological risk (e. g. retransplantation, evidence of panel reactive antibodies (PRA)).
Muista kuin valkoihoisista potilaista sekä potilaista, joilla on kohonnut immunologinen riski (esim. uudelleensiirto, näyttö paneelin antigeeneille reaktiivisista vasta- aineista (PRA)) on vain vähän kokemusta.
For treatment of allograft rejection resistant to treatment with other immunosuppressive medicinal products in adult patients clinical data are not yet available for the prolonged-release formulation Advagraf.
Allogeenista elimensiirtoa seuraavan, muihin immunosuppressiivisiin lääkevalmisteisiin reagoimattoman hylkimisreaktion hoidossa aikuisilla pitkävaikutteisesta Advagraf- muodosta ei vielä ole kliinistä kokemusta.
For prophylaxis of transplant rejection in adult heart allograft recipients and for paediatric allograft recipients clinical data are not yet available for the prolonged-release formulation Advagraf.
Siirrännäisen hylkimisreaktion estossa aikuisilla allogeenisen sydänsiirteen saaneilla potilailla sekä hylkimisreaktion estossa lapsilla Advagraf- depotkapseleiden käytöstä ei vielä ole kliinistä kokemusta.
During the initial post-transplant period, monitoring of the following parameters should be undertaken on a routine basis: blood pressure, ECG, neurological and visual status, fasting blood glucose levels, electrolytes (particularly potassium), liver and renal function tests, haematology parameters, coagulation values, and plasma protein determinations.
Siirronjälkeisen vaiheen alussa seuraavien parametrien valvonnan on tapahduttava säännönmukaisesti: verenpaine, EKG, neurologinen status ja näöntutkimus, paastoverensokeri, elektrolyytit (erikoisesti kalium), maksa - ja munuaisfunktiotestit, hematologiset parametrit, hyytymistekijät ja plasman proteiinimääritykset.
If clinically relevant changes are seen, adjustments of the immunosuppressive regimen should be considered.
Jos kliinisesti merkittäviä muutoksia havaitaan, immunosuppressiivisen hoito - ohjelman muuttamista on harkittava.
John’ s Wort (Hypericum perforatum) or other herbal preparations should be avoided when taking Advagraf due to the risk of interactions that lead to decrease in blood concentrations of tacrolimus and reduced clinical effect of tacrolimus (see section 4.5).
Veren takrolimuusipitoisuuden laskuun ja heikentyneeseen kliiniseen tehoon johtavan interaktioriskin vuoksi mäkikuismaa (Hypericum perforatum) sisältävien tai muiden rohdosvalmisteiden käyttöä tulee välttää Advagraf- käytön aikana (ks. kohta 4. 5).
Since levels of tacrolimus in blood may significantly change during diarrhoea episodes, extra monitoring of tacrolimus concentrations is recommended during episodes of diarrhoea.
5 Koska ripulitauti saattaa muuttaa veren takrolimuusitasoja huomattavasti, on takrolimuusipitoisuuksien entistä tarkempi seuranta ripulin aikana suositeltavaa.
The combined administration of ciclosporin and tacrolimus should be avoided and care should be taken when administering tacrolimus to patients who have previously received ciclosporin (see sections 4.2 and 4.5).
Siklosporiinin ja takrolimuusin yhteiskäyttöä tulee välttää ja noudattaa varovaisuutta annettaessa takrolimuusia potilaille, jotka ovat aiemmin saaneet siklosporiinia (ks. kohdat 4. 2 ja 4. 5).
Ventricular hypertrophy or hypertrophy of the septum, reported as cardiomyopathies, have been observed in Prograf treated patients on rare occasions and may therefore also occur with Advagraf.
Kammion ja septumin hypertrofiaa, joita on raportoitu sydänlihassairauksina, on todettu harvoissa tapauksissa Prograf- hoitoa saaneilla ja niitä saattaa sen vuoksi esiintyä myös Advagraf- hoitoa saavilla.
Most cases have been reversible, occurring with tacrolimus blood trough concentrations much higher than the recommended maximum levels.
Useimmat näistä ovat olleet palautuvia ja niitä on esiintynyt potilailla, joilla takrolimuusin jäännöspitoisuudet veressä ovat olleet paljon suositeltuja maksimipitoisuuksia suurempia.
Other factors observed to increase the risk of these clinical 5 conditions included pre-existing heart disease, corticosteroid usage, hypertension, renal or hepatic dysfunction, infections, fluid overload, and oedema.
Muita tekijöitä, joiden on havaittu suurentavan näiden kliinisten tilojen vaaraa, ovat esim. ennen hoitoa todettu sydänsairaus, kortikosteroidin käyttö, verenpainetauti, munuaisten tai maksan toimintahäiriö, infektiot, nestekuormitus ja turvotus.
Accordingly, high-risk patients receiving substantial immunosuppression should be monitored, using such procedures as echocardiography or ECG pre- and post-transplant (e. g. initially at 3 months and then at 9 -12 months).
Niinpä suuren riskin omaavia voimakkaasti immunosupprimoituja potilaita tulee tarkkailla esimerkiksi kaikukardiografian ja EKG: n avulla ennen elinsiirtoa ja sen jälkeen (esim. alkuun kolmen kuukauden välein, sitten joka 9. - 12. kuukausi).
If abnormalities develop, dose reduction of Advagraf therapy, or change of treatment to another immunosuppressive agent should be considered.
Mikäli normaalista poikkeavaa kehittyy, on harkittava Advagraf- annoksen pienentämistä tai hoidon vaihtamista toiseen immunosuppressiiviseen lääkeaineeseen.
Tacrolimus may prolong the QT interval but at this time lacks substantial evidence for causing Torsades de Pointes.
Takrolimuusi saattaa pidentää QT- väliä, mutta merkittävää näyttöä siitä, että se aiheuttaisi kääntyvien kärkien takykardiaa, ei tällä hetkellä ole.
Caution should be exercised in patients with diagnosed or suspected Congenital Long QT Syndrome.
Varovaisuutta tulee noudattaa hoidettaessa potilaita, joilla on todettu tai epäilty synnynnäinen pitkä QT- syndrooma.
Patients treated with tacrolimus have been reported to develop EBV-associated lymphoproliferative disorders.
Takrolimuusia saaneilla potilailla on raportoitu EBV: hen liittyviä lymfoproliferatiivisia häiriöitä.
A combination of immunosuppressives such as antilymphocytic antibodies given concomitantly increases the risk of EBV-associated lymphoproliferative disorders.
Samanaikaisesti annettu immunosuppressiivisten aineiden, kuten antilymfosyyttisten vasta- aineiden yhdistelmä, lisää EBV: hen liittyvien lymfoproliferatiivisten häiriöiden riskiä.
EBV-Viral Capsid Antigen (VCA)-negative patients have been reported to have an increased risk of developing lymphoproliferative disorders.
EBV - Viral Capsid Antigen (VCA) - negatiivisilla potilailla on todettu olevan suurentunut lymfoproliferatiivisten häiriöiden riski.
Therefore, in this patient group, EBV-VCA serology should be ascertained before starting treatment with Advagraf.
Tästä syystä tämän ryhmän potilaiden EBV- VCA- serologia tulee varmistaa ennen Advagraf- hoidon aloittamista.
During treatment, careful monitoring with EBV- PCR is recommended.
Hoidon aikana suositellaan huolellista seurantaa EBV- PCR: ää apuna käyttäen.
Positive EBV-PCR may persist for months and is per se not indicative of lymphoproliferative disease or lymphoma.
EBV- PCR- tulos saattaa olla positiivinen kuukausien ajan eikä sinänsä viittaa lymfoproliferatiiviseen sairauteen tai lymfoomaan.
Patients treated with immunosuppressants, including Advagraf are at increased risk for opportunistic infections (bacterial, fungal, viral and protozoal).
Potilailla, joita hoidetaan immunosuppressiivisella lääkkeellä, Advagraf mukaan lukien, on suurentunut vaara sairastua opportunisti- infektioihin (bakteeri -, sieni -, virus - ja alkueläininfektiot).
Among these conditions are BK virus associated nephropathy and JC virus associated progressive multifocal leukoencephalopathy (PML).
Näistä mainittakoon BK- virusinfektioon liittyvä nefropatia ja JC - virusinfektioon liittyvä etenevä multifokaalinen leukoenkefalopatia (PML).
These infections are often related to a high total immunosuppressive burden and may lead to serious or fatal conditions that physicians should consider in the differential diagnosis in immunosuppressed patients with deteriorating renal function or neurological symptoms.
Nämä infektiot johtuvat usein suuresta immunosuppressiivisesta kuormituksesta ja saattavat johtaa vakaviin tai kuolemaan johtaviin tiloihin, jotka lääkäreiden tulee huomioida erotusdiagnostiikassa hoitaessaan immunosuppressiivista lääkitystä saavia potilaita, joiden munuaisfunktio heikkenee tai jotka saavat neurologisia oireita.
As with other potent immunosuppressive compounds, the risk of secondary cancer is unknown (see section 4.8).
Kuten muidenkaan tehokkaiden immunosuppressiivisten yhdisteiden kohdalla, sekundaarisen syövän vaara ei ole tiedossa (ks. kohta 4. 8).
MRI) should be performed.
Jos takrolimuusia käyttävillä potilailla esiintyy PRESsiin viittaavia oireita, kuten päänsärkyä, mielentilan muutoksia, kouristuksia ja näköhäiriöitä, heille tulisi tehdä radiologinen tutkimus (esim. magneettikuvaus).
As Advagraf prolonged-release capsules contain lactose, special care should be taken in patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency or glucose-galactose malabsorption.
Koska Advagraf depotkapselit sisältävät laktoosia, erityistä varovaisuutta on noudatettava harvinaista perinnöllistä galaktoosi- intoleranssia, saamelaisilla esiintyvää laktaasinpuutosta tai glukoosi - galaktoosi- imeytymishäiriötä sairastavien potilaiden hoidossa.
Metabolic interactions Systemically available tacrolimus is metabolised by hepatic CYP3A4.
6 Metaboliset yhteisvaikutukset Systeemisesti käytettävissä oleva takrolimuusi metaboloituu maksan CYP3A4: n välityksellä.
There is also evidence of gastrointestinal metabolism by CYP3A4 in the intestinal wall.
Näyttöä on myös gastrointestinaalisesta metaboliasta, joka tapahtuu suoliston seinämässä olevan CYP3A4: n välityksellä.
Concomitant use of medicinal products or herbal remedies known to inhibit or induce CYP3A4 may affect the metabolism of tacrolimus and thereby increase or decrease tacrolimus blood levels.
Sellaisten lääkevalmisteiden tai rohdosten, joiden tiedetään estävän tai indusoivan CYP3A4- isoentsyymiä, samanaikainen käyttö saattaa vaikuttaa takrolimuusin metaboliaan ja täten suurentaa tai pienentää takrolimuusin pitoisuutta veressä.
It is therefore recommended to monitor tacrolimus blood levels whenever substances which have the potential to alter CYP3A metabolism are used concomitantly and to adjust the tacrolimus dose as appropriate in order to maintain similar tacrolimus exposure (see sections 4.2 and 4.4).
Jos CYP3A- metaboliaa mahdollisesti muuttavia aineita käytetään samanaikaisesti, on suositeltavaa seurata takrolimuusin pitoisuutta veressä ja säätää sen annosta siten että takrolimuusialtistus säilyy muuttumattomana (ks. kohdat 4. 2 ja 4. 4).
Inhibitors of metabolism Clinically the following substances have been shown to increase tacrolimus blood levels:
Metabolian estäjät Kliinisesti on todettu seuraavien aineiden nostavan veren takrolimuusitasoja:
Strong interactions have been observed with antifungal agents such as ketoconazole, fluconazole, itraconazole and voriconazole, the macrolide antibiotic erythromycin or HIV protease inhibitors (e. g.
Voimakkaita yhteisvaikutuksia on havaittu sienilääkkeiden kanssa kuten ketokonatsoli, flukonatsoli, itrakonatsoli ja vorikonatsoli, makrolidiantibiootti erytromysiinin sekä HIV- proteaasi- inhibiittorien (esim. ritonaviiri) kanssa.
In vitro the following substances have been shown to be potential inhibitors of tacrolimus metabolism: bromocriptine, cortisone, dapsone, ergotamine, gestodene, lidocaine, mephenytoin, miconazole, midazolam, nilvadipine, norethindrone, quinidine, tamoxifen, (triacetyl)oleandomycin.
In vitro - tutkimusten perusteella seuraavat lääkeaineet saattavat estää takrolimuusin metaboliaa: bromokriptiini, kortisoni, dapsoni, ergotamiini, gestodeeni, lidokaiini, mefenytoiini, mikonatsoli, midatsolaami, nilvadipiini, noretindroni, kinidiini, tamoksifeeni, (triasetyyli) oleandomysiini.
Lansoprazol and ciclosporin may potentially inhibit CYP3A4-mediated metabolism of tacrolimus and thereby increase tacrolimus whole blood concentrations.
Lansopratsoli ja siklosporiini saattavat estää takrolimuusin CYP3A4- välitteistä metaboliaa ja siten nostaa kokoveren takrolimuusipitoisuuksia.
Inducers of metabolism Clinically the following substances have been shown to decrease tacrolimus blood levels:
Metaboliainduktorit Kliinisesti on seuraavien aineiden todettu laskevan veren takrolimuusitasoja:
John’ s Wort (Hypericum perforatum) which may require increased tacrolimus doses in almost all patients.
Rifampisiinin, fenytoiinin ja mäkikuisman (Hypericum perforatum) kanssa on havaittu voimakkaita yhteisvaikutuksia, jotka voivat vaatia takrolimuusiannoksen suurentamista melkein kaikilla potilailla.
High dose prednisolone or methylprednisolone administered for the treatment of acute rejection have the potential to increase or decrease tacrolimus blood levels.
Akuutin hylkimisreaktion hoitoon annetut suuret prednisoloni - ja metyyliprednisoloniannokset voivat sekä suurentaa että pienentää veren takrolimuusipitoisuuksia.
Effect of tacrolimus on the metabolism of other medicinal products Tacrolimus is a known CYP3A4 inhibitor; thus concomitant use of tacrolimus with medicinal products known to be metabolised by CYP3A4 may affect the metabolism of such medicinal products.
Takrolimuusin vaikutus muiden lääkevalmisteiden metaboliaan Takrolimuusi on tunnettu CYP3A4- estäjä, ja siksi samanaikainen takrolimuusin antaminen voi vaikuttaa sellaisten lääkevalmisteiden metaboliaan, joiden tiedetään metaboloituvan CYP3A4: n välityksellä.
In addition, synergistic/ additive nephrotoxic effects can occur.
Lisäksi voi esiintyä synergistisiä/ additiivisia nefrotoksisia vaikutuksia.
For these reasons, the combined administration of ciclosporin and tacrolimus is not recommended and care should be taken when administering tacrolimus to patients who have previously received ciclosporin (see sections 4.2 and 4.4).
Näistä syistä siklosporiinin ja takrolimuusin yhteiskäyttöä ei suositella, ja varovaisuutta on noudatettava annettaessa takrolimuusia potilaille, jotka ovat aikaisemmin saaneet siklosporiinia (ks. kohdat 4. 2 ja 4. 4).
As tacrolimus may reduce the clearance of steroid-based contraceptives leading to increased hormone exposure, particular care should be exercised when deciding upon contraceptive measures.
Koska takrolimuusi saattaa alentaa steroidipohjaisten raskaudenehkäisyvalmisteiden puhdistumaa, lisäten siten hormonialtistusta, erityistä varovaisuutta on noudatettava päätettäessä raskauden - ehkäisymenetelmistä.
Other potential interactions that may increase systemic exposure of tacrolimus Prokinetic agents such as metoclopramide and cisapride.
7 Muut mahdolliset yhteisvaikutukset, jotka saattavat lisätä takrolimuusin systeemistä altistusta Prokineettiset aineet, kuten metoklopramidi ja sisapridi.
Cimetidine.
Simetidini.
Magnesium-aluminum-hydroxide.
Magnesiumalumiinihydroksidi.
Other interactions which have led to clinically detrimental effects Concurrent use of tacrolimus with medicinal products known to have nephrotoxic or neurotoxic effects may increase these effects (e. g., aminoglycosides, gyrase inhibitors, vancomycin, cotrimoxazole, NSAIDs, ganciclovir or aciclovir).
Muut yhteisvaikutukset, joista on aiheutunut kliinisesti haitallisia vaikutuksia Takrolimuusin samanaikainen käyttö sellaisten lääkevalmisteiden kanssa, joilla tiedetään olevan nefrotoksisia tai neurotoksisia vaikutuksia (esim. aminoglykosidit, gyraasin estäjät, vankomysiini, kotrimoksatsoli, ei- steroidiset tulehduskipulääkkeet, gansikloviiri tai asikloviiri) saattaa lisätä ko. toksisuutta.