natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There was no relevant difference in adverse event frequencies between patients above and below the age of 2 years, however this is based on only 21 children less than 2 years, including 6 patients between 3 months to 1 year of age.
Haittatapahtumien esiintymistiheyksissä ei ollut merkittäviä eroja yli 2- vuotiailla ja alle 2-vuotiailla potilailla, mutta tämä perustui kuitenkin vain 21:een alle 2-vuotiaaseen lapseen, joista 6 potilasta oli iältään 3 kk – 1 v.
There was no relevant difference in adverse event frequencies between patients above and below the age of 2 years, however this is based on only 21 children less than 2 years, including 6 patients between 3 months to 1 year of age.
Haittatapahtumien esiintymistiheyksissä ei ollut merkittäviä eroja yli 2-vuotiailla ja alle 2-vuotiailla potilailla, mutta tämä perustui kuitenkin vain 21:een alle 2-vuotiaaseen lapseen, joista 6 potilasta oli iältään 3 kk – 1 v.
There was no significant difference between groups in the primary composite endpoint of death, shunt thrombosis or cardiac-related intervention prior to 120 days of age following an event considered of thrombotic nature (89 [19.1%] for the clopidogrel group and 90 [20.5%] for the placebo group) (see section 4.2).
Ryhmien välillä ei ollut merkitsevää eroa ensisijaisessa yhdistetyssä päätetapahtumassa (kuolema, sunttitromboosi tai ennen 120 päivän ikää tromboottiseksi oletetun tapahtuman vuoksi tehty sydäntoimenpide) (89 [19,1%] klopidogreeliryhmässä ja 90 [20,5%] lumeryhmässä) (ks. kohta 4.2).
There was no significant difference in probability of bone fracture (5.1% placebo, 5.1% salmeterol, 5.4% FP and 6.3% salmeterol/fluticasone propionate; hazard ratio for salmeterol/fluticasone propionate vs placebo: 1.22, 95% CI: 0.87 to 1.72, p=0.248.
Luunmurtumien todennäköisyydessä ei ollut merkitsevää eroa (5,1 % placebo-, 5,1 % salmeteroli-, 5,4 % FP- ja 6,3 % salmeteroli/flutikasonipropionaattiryhmässä; riskisuhde salmeteroli/flutikasonipropionaatti vs. plasebo oli 1,22; 95 % CI: 0,87-1,72, p = 0,248).
There was no statistical difference between 200 mg and 400 mg caffeine with Rapiscan.
Tilastollista eroa ei havaittu kofeiiniannosten 200 mg ja 400 mg välillä Rapiscania käytettäessä.
There was no statistically significant difference between pembrolizumab and chemotherapy in the preliminary OS analysis that was not adjusted for the potentially confounding effects of crossover.
Pembrolitsumabin ja solunsalpaajahoidon välillä ei ollut tilastollisesti merkitsevää eroa kokonaiselinajan alustavassa analyysissä, jossa ei otettu huomioon hoitohaarasta toiseen siirtymisen mahdollisia sekoittavia vaikutuksia.
There was no statistically significant difference in discontinuation due to adverse events between duloxetine and placebo groups during the 10 week acute treatment phase.
Hoidon keskeyttämisessä haittavaikutusten vuoksi ei havaittu tilastollisesti merkitsevää eroa duloksetiini- ja plaseboryhmien välillä 10-viikon akuutin jakson aikana.
There was no statistically significant difference in OS (HR 0.73; 95% CI 0.45-1.17; p=0.19; median 34.9 months versus 31.9 months).
Kokonaiselinajassa ei todettu tilastollisesti merkitsevää eroa (HR 0,73; 95 % CI 0,45–1,17; p = 0,19; mediaani 34,9 kuukautta verrattuna 31,9 kuukauteen).
There was no statistically significant difference in overall survival between the treatment groups at the time of the primary efficacy analysis (HR=0.73; 95%CI: 0.50, 1.07, p=0.1032).
Hoitoryhmien kokonaiseloonjäännissä ei ollut tilastollisesti merkitsevää eroa ensisijaisen tehoanalyysin kohdalla (riskisuhde = 0,73; 95 %:n luottamusväli: 0,50; 1,07, p = 0,1032).
There was no statistically significant difference in the incidence of major + CRNM, minor, and all bleeding between the apixaban 2.5 mg twice daily and placebo treatment groups (see Table 11).
Seuraavien tapahtumien ilmaantuvuus ei eronnut tilastollisesti merkitsevästi 2,5 mg apiksabaania kahdesti vuorokaudessa ja lumelääkettä saaneiden ryhmien välillä (ks. taulukko 11): merkittävät + kliinisesti relevantit ei- merkittävät verenvuodot (CRNM), vähäiset verenvuodot ja kaikki verenvuodot.
There was no statistically significant difference in the incidence of major + CRNM, minor, and all bleeding between the apixaban 2.5 mg twice daily and placebo treatment groups (see Table 13).
Seuraavien tapahtumien ilmaantuvuus ei eronnut tilastollisesti merkitsevästi 2,5 mg apiksabaania kahdesti vuorokaudessa ja lumelääkettä saaneiden ryhmien välillä (ks. taulukko 13): merkittävät + kliinisesti relevantit ei- merkittävät verenvuodot (CRNM), vähäiset verenvuodot ja kaikki verenvuodot.
There was no systematic difference in any of the kinetic parameters as a function of dose level (100 to 700 micromol/kg).
Eri annostasoilla (joka vaihteli tasolla 100–700 mikromoolia/kg) ei todettu mitään systemaattista eroa farmakokineettisissä muuttujissa.
There was no teratogenicity with rilpivirine in rats and rabbits.
Rilpiviriini ei aiheuttanut teratogeenisiä vaikutuksia rotille ja kaniineille.
There was no treatment-related effect on embryo- fetal development.
Hoitoon liittyvää vaikutusta alkion/sikiön kehitykseen ei todettu.
There was no tumorigenic response in mice of either sex.
Hiirissä sukupuolesta riippumatta ei havaittu tuumorigeenistä vaikutusta.
There was no tumourigenic response in mice of either sex.
Hiirissä sukupuolesta riippumatta ei havaittu tuumorigeenistä vaikutusta.
There was no tumourigenic response in mice of either sex.
Hiirten kummallakaan sukupuolella ei esiintynyt tuumorigeenistä vastetta.
There was no tumourigenic response in mice of either sex.
Tuumorigeenistä vastetta ei todettu uros- eikä naarashiirillä.
There was one case of ovarian cancer in the 40 mg treatment group up to 5 years.
Batsedoksifeeni 40 mg –hoitoryhmässä todettiin yksi munasarjasyöpätapaus 5 vuoden hoidon jälkeen.
There was one case of symptomatic LVD in the Perjeta and trastuzumab-treated group.
Yhdellä Perjeta- ja trastutsumabihoitoa saaneen ryhmän potilaalla oli oireinen vasemman kammion toimintahäiriö.
There was one death in each group (less than 1%).
Molemmissa ryhmissä esiintyi yksi kuolemantapaus (alle 1 %).
There was one fatal case, although it was poorly documented.
Yksi tapauksista johti kuolemaan, vaikka se olikin huonosti dokumentoitu.
There was one Grade 4 ADR of hypokalaemia and one of hyponatraemia. c Refer to NCI CTCAE Criteria (Version 4.0) for each Grade of toxicity. d MedDRA preferred terms included are: blood potassium decreased and hypokalaemia. e MedDRA preferred terms included are: blood pressure increased and hypertension. f MedDRA preferred terms included are: abdominal pain, abdominal pain lower, abdominal pain upper, and hepatic pain.
Hoidossa ilmeni yksi asteen 4 hypokalemia ja yksi asteen 4 hyponatremia. c Ks. kunkin toksisuusasteen NCI CTCAE -kriteerit (versio 4.0). d MedDRA-termit: veren kaliumpitoisuuden pieneneminen ja hypokalemia. e MedDRA-termit: verenpaineen kohoaminen ja hypertensio. f MedDRA-termit: vatsakipu, alavatsakipu, ylävatsakipu ja maksakipu.
There was one Grade 4 TEAE.
Yksi hoidon aikana ilmaantunut asteen 4 haittatapahtuma raportoitiin.
There was one hospitalisation related to PAH worsening in the bosentan group and three hospitalisations in the placebo group.
Bosentaaniryhmässä yksi potilas ja lumelääkeryhmässä kolme potilasta joutui sairaalahoitoon primaarin keuhkovaltimoiden verenpainetaudin pahenemisen vuoksi.
There was some evidence to support a benefit of re-treatment with Enbrel in patients initially responding to treatment.
Tutkimustulokset tukivat Enbrel- hoidon uudelleen aloittamista potilailla, jotka alunperin saavuttivat vasteen hoidolle.
There was some evidence to support a benefit of re-treatment with Enbrel in patients initially responding to treatment.
Tutkimustulokset tukivat Enbrel-hoidon uudelleen aloittamista potilailla, jotka alunperin saavuttivat vasteen hoidolle.
There was substantial variability and significant overlap in exposures between patients with hepatic impairment and healthy volunteers.
Altistuksessa esiintyi huomattavia vaihteluja ja merkittävää päällekkäisyyttä maksan vajaatoimintaa sairastavien potilaiden ja terveiden tutkittavien välillä.
There was substantial variability and significant overlap in exposures between patients with renal impairment and healthy volunteers.
Altistuksessa esiintyi huomattavia vaihteluja ja merkittävää päällekkäisyyttä munuaisten vajaatoimintaa sairastavien potilaiden ja terveiden tutkittavien välillä.
There was the reduction of relative risk of recurrent myocardial infarction by 35% compared to treatment with unfractionated heparin (p <0.001).
Sydäninfarktin uusiutumisen suhteellinen riski oli 35 % pienempi verrattuna hoitoon, jossa käytettiin fraktioimatonta hepariinia (p< 0,001).
There was up to about 2.5-fold increase in AUC in subjects with hepatic impairment compared to healthy subjects.
Maksan vajaatoimintapotilailla todettiin 2,5-kertaiset AUC-arvot terveisiin henkilöihin verrattuna.
There were 0.6 % and 0 % of patients with hypotension and 2.8 % and 3.1 % of patients with dizziness as adverse reactions reported in the combination and monotherapy groups, respectively
Yhdistelmähoitoa saaneessa ryhmässä raportoitiin haittavaikutuksena hypotensiota 0,6 prosentilla ja monoterapiaa saaneessa ryhmässä 0 prosentilla potilaista, ja huimausta raportoitiin yhdistelmähoitoryhmässä 2,8 prosentilla ja monoterapiaryhmässä 3,1 prosentilla potilaista.
There were 10 new virologic failures between the week 48 primary analysis and week 96 (3 patients with baseline viral load ≤ 100,000 copies/mL and 7 patients with baseline viral load > 100,000 copies/mL).
Viikon 48 (ensisijainen analyysi) ja viikon 96 välillä ilmeni 10 uutta virologista epäonnistumista (3 potilasta, joiden lähtötason virustaakka oli ≤ 100 000 kopiota/ml ja 7 potilasta, joiden lähtötason virustaakka oli > 100 000 kopiota/ml).
There were 140 patients with ALL or LL enrolled and evaluated for safety; median age was 10 years (range 1 to 26).
Hoidon turvallisuutta arvioitiin 140 tutkimukseen osallistuneella ALL- tai LL-potilaalla, joiden iän mediaani oli 10 vuotta (vaihteluväli 1–26 vuotta).
There were 15 patients who received imatinib and no other second-generation TKI who met these criteria.
Edellä mainitut kriteerit täytti 15 imatinibia saanutta potilasta, jotka eivät saaneet toisen sukupolven tyrosiinikinaasin estäjiä.
There were 17 new virologic failures between the Week 48 primary analysis and Week 96 (6 patients with baseline viral load ≤ 100,000 copies/mL and 11 patients with baseline viral load > 100,000 copies/mL).
Viikon 48 (ensisijainen analyysi) ja viikon 96 välillä ilmeni 17 uutta virologista epäonnistumista (6 potilasta, joiden lähtötason virustaakka oli ≤ 100 000 kopiota/ml ja 11 potilasta, joiden lähtötason virustaakka oli > 100 000 kopiota/ml).
There were 23 patients (4.4%) with a QTc increase from baseline >60 msec.
QTc-aika piteni lähtötilanteesta > 60 msek 23 potilaalla (4,4 %).
There were 25 adolescents 13 girls and 12 boys, 9 aged 12 -14 years and 16 aged 15-17 years enrolled in study MEA115588.
MEA115588-tutkimukseen otettiin mukaan 25 nuorta, 13 tyttöä ja 12 poikaa, 12–14-vuotiaita oli 9 ja 15–17- vuotiaita 16.
There were 32 patients aged 6-12 years, 41 patients aged 13-17 years and 114 patients aged 18 years and older.
Potilaista 32 oli 6–12 vuotiaita, 41 oli 13–17-vuotiaita ja 114 oli 18-vuotiaita tai sitä vanhempia.
There were 3678 subjects 18-60 years of age, 264 subjects 61-70 years of age, and 41 subjects greater than 70 years of age.
Tutkituista 3 678 oli 18–60-vuotiaita, 264 oli 61–70-vuotiaita ja 41 oli yli 70-vuotiaita.
There were 3872 subjects 18-60 years of age, 365 subjects 61-70 years of age, and 89 subjects greater than 70 years of age.
Tutkituista 3 872 oli 18– 60-vuotiaita, 365 oli 61–70-vuotiaita ja 89 oli yli 70-vuotiaita.
There were 45 different BCR-ABL mutations in 38% of patients enrolled in this study.
38 %:lla potilaalla, jotka osallistuivat tähän tutkimukseen, oli 45 erilaista BCR-ABL-mutaatiota.
There were 5 cases of breast cancer per 4,591 person-years of follow-up in the bazedoxifene 20 mg group (1.09 per 1,000), 7 cases of breast cancer per 4,526 person-years of follow-up in the raloxifene 60 mg group (1.55 per 1,000), and 8 cases of breast cancer per 4,604 person-years of follow-up in the placebo group (1.74 per 1,000).
Seurannassa batsedoksifeeni 20 mg –ryhmässä esiintyi viisi rintasyöpätapausta 4 591 henkilövuotta kohti (1,09/1 000), raloksifeeni 60 mg –ryhmässä seitsemän rintasyöpätapausta 4 526 henkilövuotta kohti (1,55/1 000) ja lumelääkeryhmässä kahdeksan rintasyöpätapausta 4 604 henkilövuotta kohti (1,74/1 000).
There were 5 complete responses and 32 partial responses for an ORR of 70% (95% CI: 56%, 82%).
Täydellinen vaste todettiin 5 potilaalla ja osittainen vaste 32 potilaalla, joten objektiivisen vasteen saaneiden potilaiden osuus (ORR) oli 70 % (95 %:n luottamusväli: 56 %, 82 %).
There were 570 patients treated with Bosulif in this trial including CP CML patients previously treated with only one prior TKI (imatinib), CP CML patients previously treated with imatinib and at least 1 additional TKI (dasatinib and/or nilotinib), CML patients in accelerated or blast phase previously treated with at least one TKI (imatinib) and patients with Ph+ ALL previously treated with at least one TKI (imatinib).
Tässä tutkimuksessa Bosulif-hoitoa sai 570 potilasta mukaan lukien KML:n kroonisen vaiheen potilaat, jotka olivat saaneet aiemmin hoitoa vain yhdellä tyrosiinikinaasin estäjällä (imatinibi) tai jotka olivat aiemmin saaneet imatinibia sekä ainakin yhtä muuta tyrosiinikinaasin estäjää (dasatinibi ja/tai nilotinibi), KML:n akseleraatiovaiheen tai blastikriisivaiheen potilaat, jotka olivat aiemmin saaneet hoitoa ainakin yhdellä tyrosiinikinaasin estäjällä (imatinibi), sekä Ph+ akuuttia lymfaattista leukemiaa (ALL) sairastavat potilaat, jotka olivat aiemmin saaneet hoitoa ainakin yhdellä tyrosiinikinaasin estäjällä (imatinibi).
There were 5897 patients enrolled, representing 49 % of patients originally randomly assigned to receive dabigatran etexilate in RE-LY and 86 % of RELY-ABLE–eligible patients.
Tutkimukseen osallistui 5897 potilasta, mikä kattoi 49 % potilaista, jotka olivat alun perin satunnaistettuja saamaan dabigatraanieteksilaattia RE-LY- tutkimuksessa, ja 86 % RELY-ABLE-tutkimukseen soveltuneista potilaista.
There were 60 patients in the combined Phase 3 studies who were predominantly using controlled-release levodopa (i.e. >50% of their levodopa/DDCI formulations), 48 of whom were treated solely with controlled-release formulations of levodopa.
Yhdistetyissä vaiheen 3 tutkimuksissa oli 60 potilasta, jotka saivat pääasiassa levodopaa säädellysti vapauttavaa lääkemuotoa (eli > 50 % potilaan saamista levodopa
There were 7/317 patients (2%) in the emtricitabine/rilpivirine/tenofovir disoproxil fumarate arm and 6/152 patients (4%) in the Delayed Switch arm who permanently discontinued study drug due to a treatment-emergent adverse event (TEAE).
Emtrisitabiini/rilpiviriini/tenofoviiridisoproksiilifumaraatti-haarassa 7/317 potilasta (2 %) ja viivästyneen vaihdon haarassa 6/152 potilasta (4 %) keskeytti hoidon pysyvästi hoitoperäisen haittatapahtuman takia.
There were 7/317 patients (2%) in the Eviplera arm and 6/152 patients (4%) in the Delayed Switch arm who permanently discontinued study drug due to a treatment-emergent adverse events (TEAE).
Eviplera-haarassa oli 7/317 potilasta (2 %) ja viivästyneen vaihdon haarassa 6/152 potilasta (4 %), jotka keskeyttivät hoidon pysyvästi hoidon aikana ilmenneiden haittavaikutusten (TEAE; treatment- emergent adverse events) takia.
There were 77 subjects enrolled into the first study and 109 into the second.
Ensimmäisessä tutkimuksessa oli 77 potilasta ja toisessa 109 potilasta.
There were 80 paediatric CAPS patients (2-17 years of age) included in the studies.
Tutkimuksiin osallistui 80 CAPS-oireyhtymää sairastavaa lapsipotilasta (ikä 2-17 vuotta).
There were a few cases of subjects with delayed elimination.
Muutamilla koehenkilöillä eliminaatio viivästyi.
There were a total of 385 subject exposures involving over 14,500 infusions of Cinryze in these studies.
Cinryzelle altistettujen tutkimuspotilaiden kokonaislukumäärä oli 385, ja näissä tutkimuksissa käytettiin yli
There were also reductions in patients’ symptoms, such as pain and inflammation, and improvements in vision.
Myös potilaiden oireet, kuten kipu ja tulehdus, olivat vähentyneet, ja heidän näkökykynsä oli parantunut.
There were four main studies in 842 chronic renal failure patients and three main studies in 586 non- myeloid cancer patients receiving chemotherapy.
Tehtiin neljä päätutkimusta, joihin osallistui 842 kroonista munuaissairautta sairastavaa potilasta, ja kolme päätutkimusta, joihin osallistui 586 ei-myelooista syöpää sairastavaa, kemoterapiaa saavaa potilasta.
There were higher rates of Grade 4 neutropenia (ANC
Naisilla oli luokan 4 neutropeniaa (ANC
There were insufficient data to determine whether moderate or severe hepatic impairment (Child-Pugh Class B or C) affects efavirenz pharmacokinetics.
Tutkimustulosten perusteella ei voitu selvittää, vaikuttaako kohtalainen tai vaikea maksan vajaatoiminta (Child–Pugh -luokka B tai C) efavirentsin farmakokinetiikkaan.
There were insufficient data to determine whether moderate or severe hepatic impairment (Child-Pugh Class B or C) affects efavirenz pharmacokinetics.
Tutkimustulosten perusteella ei voitu selvittää, vaikuttaako kohtalainen tai vaikea maksan vajaatoiminta (Child–Pugh-luokka B tai C) efavirentsin farmakokinetiikkaan.
There were insufficient data to determine whether moderate or severe hepatic impairment (Child-Pugh-Turcotte Class B or C) affects efavirenz pharmacokinetics.
Tietoja oli riittämättömästi sen määrittämiseen, vaikuttaako keskivaikea tai vaikea maksan vajaatoiminta (Child- Pugh-Turcotte luokka B tai C) efavirentsin farmakokinetiikkaan.
There were isolated reports of severe infusion reactions in clinical trials.
Kliinisissä tutkimuksissa on raportoitu yksittäisiä vaikeita infuusioreaktioita.
There were more adverse events (99.2% vs.
Ryhmässä, joka vaihtoi sirolimuusiin, oli enemmän haittatapahtumia (99,2 % vs.
There were more days without any apnoea under caffeine citrate treatment (3.0 days, versus 1.2 days for placebo; p=0.005); also, there was a higher percentage of patients with no apnoeas for > 8 days (caffeine 22% versus placebo 0%).
Kofeiinisitraattiryhmässä hengityskatkoksettomia päiviä oli enemmän (3,0 vrk, lumeryhmässä 1,2 vrk; p = 0,005), ja niiden lasten prosenttiosuus, joilla ei ollut lainkaan hengityskatkoksia  8 päivään, oli suurempi (22 % kofeiiniryhmässä ja 0 % lumeryhmässä).
There were no accompanying clinical symptoms and the event resolved.
Tähän liittyviä kliinisiä oireita ei ollut ja tapahtuma poistui.
There were no adverse effects in any of the standard developmental or maturation endpoints.
Yhteenkään kehityksen tai kypsymisen tavanomaiseen päätetapahtumaan kohdistuneita haitallisia vaikutuksia ei ilmennyt.
There were no adverse events reported in the majority of case reports of overdose.
Useimpiin yliannostustapauksiin ei liittynyt raportoituja hait tatapahtumia.
There were no albiglutide related findings in thyroids of monkeys given up to 50 mg/kg/week for up to 52 weeks (75 times clinical exposure based on AUC).
Albiglutidiin liittyviä kilpirauhaslöydöksiä ei havaittu, kun apinoille annettiin albiglutidia 50 mg/kg viikossa enintään 52 viikon ajan (75-kertainen altistus kliiniseen altistukseen verrattuna AUC- arvon perusteella).
There were no cases on thyroid cancer in the 40 mg treatment group up to 5 years.
Batsedoksifeeni 40 mg - hoitoryhmässä ei todettu yhtään kilpirauhassyöpätapausta 5 vuoden hoidon jälkeen.
There were no clinically important pharmacokinetic differences between patients with severe renal insufficiency and healthy subjects.
Vaikeaa munuaisten vajaatoimintaa sairastavien aikuisten potilaiden ja terveiden tutkittavien välillä ei havaittu kliinisesti merkittäviä farmakokineettisiä eroja.
There were no clinically important pharmacokinetic differences due to gender, race or body mass index (BMI) for raltegravir in adults.
Raltegraviirin osalta ei havaittu sukupuoleen, etniseen taustaan tai painoindeksiin liittyviä kliinisesti merkittäviä farmakokineettisiä eroja aikuisilla.
There were no clinically relevant changes from baseline in pain scores in either the methylnaltrexone bromide or placebo-treated patients.
Kipujanapisteissä ei tapahtunut kliinisesti oleellisia muutoksia lähtötilanteesta metyylinaltreksonibromidihoitoa saaneilla eikä lumelääkettä saaneilla potilailla.
There were no clinically relevant changes in pain scores from baseline in either the methylnaltrexone bromide or placebo-treated patients.
Kipujanapisteissä ei tapahtunut kliinisesti oleellisia muutoksia lähtötilanteesta metyylinaltreksonibromidihoitoa saaneilla eikä lumelääkettä saaneilla potilailla.
There were no clinically relevant changes in the laboratory values or vital signs in either treatment group throughout the clinical trial.
Laboratorioarvoissa tai elintoiminnoissa ei ollut merkittäviä muutoksia kummassakaan ryhmässä tutkimuksen aikana.
There were no clinically relevant differences between naloxegol 12.5 mg, 25 mg, and placebo in average pain intensity, daily opioid dose or in opioid withdrawal scores over the 12-week study.
12 viikon pituisessa tutkimuksessa ei todettu kliinisesti merkityksellisiä eroja naloksegolin 12,5 mg:n ja 25 mg:n annoksen ja lumelääkkeen välillä keskimääräisessä kivun voimakkuudessa, päivittäisessä opioidiannoksessa tai opioidien vieroitusoirepisteissä.
There were no clinically relevant differences observed for the safety profile of ALIMTA within the histology subgroups.
Histologisten alaryhmien välillä ei todettu relevantteja eroja ALIMTA-valmisteen turvallisuusprofiilin suhteen.
There were no clinically relevant differences observed for the safety profile of pemetrexed within the histology subgroups
Pemetreksedin turvallisuusprofiilissa ei havaittu kliinisesti merkityksellisiä eroja histologisissa alaryhmissä.
There were no clinically relevant differences observed for the safety profile of pemetrexed within the histology subgroups.
Histologisten alaryhmien välillä ei todettu kliinisesti relevantteja eroja pemetreksedin turvallisuusprofiilin suhteen.
There were no clinically relevant differences observed for the safety profile of pemetrexed within the histology subgroups.
Histologisten alaryhmien välillä ei todettu relevantteja eroja pemetreksedi-valmisteen turvallisuusprofiilin suhteen.
There were no clinically relevant differences observed for the safety profile of pemetrexed within the histology subgroups.
Histologisten alaryhmien välillä ei todettu relevantteja eroja pemetreksedin turvallisuusprofiilin suhteen.
There were no clinically relevant mean increases of C-reactive protein from baseline following long-term treatment with Revestive for up to 30 months.
Korkeintaan 30 kk kestӓneen pitkӓaikaisen Revestive-hoidon jӓlkeen CRP-arvon keskimӓӓrӓinen suurenema lӓhtӧtilanteesta ei ollut kliinisesti merkityksellinen.
There were no clinically significant pharmacokinetic interactions when efavirenz was administered with azithromycin, cetirizine, fosamprenavir/ritonavir, lorazepam, nelfinavir, zidovudine, aluminium/magnesium hydroxide antacids, famotidine or fluconazole.
Kliinisesti merkitseviä farmakokineettisiä yhteisvaikutuksia ei esiintynyt, kun efavirentsia käytettiin yhdessä atsitromysiinin, setiritsiinin, fosamprenaviirin/ritonaviirin, loratsepaamin, nelfinaviirin, tsidovudiinin, alumiini- tai magnesiumhydroksidia sisältävien antasidien, famotidiinin tai flukonatsolin kanssa.
There were no clinically significant pharmacokinetic interactions when emtricitabine was administered with stavudine, zidovudine or famciclovir.
Kliinisesti merkitseviä farmakokineettisiä yhteisvaikutuksia ei esiintynyt, kun emtrisitabiinia käytettiin yhdessä stavudiinin, tsidovudiinin ja famsikloviirin kanssa.