natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At the week 24/exit visit, 52.3% (95% confidence interval 43.7–60.9) of patients (n=130) had an at least three-point decrease in mTDS from baseline and were classified as responders to treatment with oral glycopyrrolate solution..
Viikolla 24 / poistumiskäynti, 52,3 prosentilla (95 %:n luottamusväli 43,7–60,9) potilaista (n=130) oli alkutilanteeseen verrattuna vähintään kolmeen pisteen lasku mTDS-asteikolla, ja heidät luokiteltiin respondereiksi oraaliliuoksena annettavalle glykopyrrolaattihoidolle.
At their final visit 21/31 patients in the TKT024 Weekly group, 24/32 in the TKT024 EOW group and 18/31 patients in the TKT024 placebo group had final normalised urine GAG levels that were below the upper limit of normal.
Viimeisellä käynnillä 21 potilaalla 31:stä TKT024:n viikoittaisessa ryhmässä, 24 potilaalla 32:sta TKT024:n joka toinen viikko hoitoa saavassa ryhmässä sekä 18 potilaalla 31:stä TKT024- lumelääkeryhmässä oli lopullinen normalisoitunut virtsan GAG-taso, joka oli normaalin ylärajan alapuolella.
At therapeutic concentrations febuxostat does not inhibit other enzymes involved in purine or pyrimidine metabolism, namely, guanine deaminase, hypoxanthine guanine phosphoribosyltransferase, orotate phosphoribosyltransferase, orotidine monophosphate decarboxylase or purine nucleoside phosphorylase.
Febuksostaatti ei terapeuttisina pitoisuuksina estä muita puriini- tai pyrimidiinimetaboliaan osallistuvia entsyymejä, joita ovat guaniinideaminaasi, hypoksantiiniguaniinifosforibosyylitransferaasi, orotaattifosforibosyylitransferaasi, orotidiinimonofosfaattidekarboksylaasi ja puriininukleosidifosforylaasi.
At therapeutic concentrations, aripiprazole and dehydro- aripiprazole are greater than 99% bound to serum proteins, binding primarily to albumin.
Terapeuttisina pitoisuuksina aripipratsoli ja dehydroaripipratsoli sitoutuvat yli 99-prosenttisesti seerumin proteiineihin, pääasiassa albumiiniin.
At therapeutic concentrations, stiripentol significantly inhibits several CYP450 isoenzymes: for example, CYP2C19, CYP2D6 and CYP3A4.
Stiripentoli estää terapeuttisina pitoisuuksina merkittävästi useita CYP450-isoentsyymejä.
At therapeutic dosages (1200 mg twice daily), the mean maximum steady state concentration (Cmax,ss) of amprenavir capsules is 5.36 g/ml (0.92-9.81) and the minimum steady state concentration (Cmin,ss) is 0.28 g/ml (0.12-0.51).
Käytettäessä terapeuttisia annoksia (1200 mg kahdesti vuorokaudessa) amprenaviirin keskimääräinen korkein vakaan tilan pitoisuus (Cmaxss) on kapseleilla 5,36µg/ml (0,92 - 9,81) ja alin vakaan tilan pitoisuus (Cminss) 0,28 µg/ml (0,12 – 0,51).
At therapeutic dosages a dosage of 300 mg twice daily, the mean (CV) steady state Cmax and Cmin of abacavir are approximately 3.00 g/ml (30%) and 0.01 µg/ml (99%), respectively.
Terapeuttisella annostuksella 300 mg kahdesti vuorokaudessa abakaviirin keskimääräinen (CV) vakaan tilan Cmax on noin 3,00 µg/ml (30 %) ja Cmin noin 0,01 µg/ml (99 %).
At therapeutic dosages a dosage of 300 mg twice daily, the mean (CV) steady state Cmax and Cmin of abacavir are approximately 3.00 g/ml (30%) and 0.01 µg/ml(99%), respectively.
Terapeuttisella annostuksella 300 mg kahdesti vuorokaudessa abakaviirin keskimääräinen (CV) vakaan tilan Cmax on noin 3,00 µg/ml (30 %) ja Cmin noin 0,01 µg/ml (99 %).
At therapeutic dose levels pasireotide is also not an inhibitor of UGT1A1, OATP1B1 or 1B3, OAT1 or OAT3, OCT1 or OCT2, P-gp, BCRP, MRP2 and BSEP.
Terapeuttisilla annostasoilla pasireotidi ei myöskään ole UGT1A1-, OATP1B1- tai OATP1B3-, OAT1- tai OAT3 eikä OCT1- tai OCT2- polypeptidien, P-gp:n, BCRP:n, MRP2:n tai BSEP:n estäjä.
At therapeutic doses some behavioural changes in newborn rats were induced, most likely as a consequence of increased adenosine receptor expression that persisted into adulthood.
Hoitoannoksilla vastasyntyneiden rottien käyttäytymisessä esiintyi muutoksia, jotka johtuivat toden- näköisimmin adenosiinireseptorien ekspression voimistumisesta.
At therapeutic doses, no effects on the breast-fed newborn infant are anticipated since the systemic exposure of the breast -feeding mother to cholic acid is negligible (see section 5.2).
Hoitoannoksia käytettäessä ei ole odotettavissa rintamaidolla ruokittuihin vastasyntyneisiin kohdistuvia vaikutuksia, koska imettävän äidin systeeminen altistus koolihapolle on vähäistä (ks. kohta 5.2).
At therapeutic plasma concentrations, the maximum QTcF interval (Frederica’s correction) mean change from baseline was 9.6 msec (90% CI: 15.1msec).
Plasman hoitopitoisuuksilla suurin keskimääräinen QTcF-ajan (Friderician korjausmenetelmä) muutos lähtötilanteesta oli 9,6 ms (90 % CI: 15,1 ms).
At these doses, Cmax is approximately 3 and 6 µg/ml, respectively.
Tällöin Cmax on vastaavasti noin 3 µg/ml ja 6 µg/ml.
At this dose, adverse events reported included palpitations (1 of 6 subjects) and increased pulse rate exceeding 100 beats per minute (bpm) (3 of 6 subjects).
Tällä annostuksella raportoituja haittavaikutuksia olivat sydämentykytykset (yhdellä koehenkilöllä kuudesta) ja sykkeen nousu niin, että se ylitti 100 lyöntiä minuutissa (kolmella koehenkilöllä kuudesta).
At this time the vial adapter is still inside the blister tray.
Adapteri on vielä läpipainopakkauksen sisällä.
At this time, MACI will be implanted into the cartilage defect in the affected joint via a second procedure.
Tässä vaiheessa MACI implantoidaan vahingoittuneen nivelen rustovauriokohtaan toisessa toimenpiteessä.
At this time, the frequency of these side effects cannot be estimated from the available data.
Näiden haittavaikutusten yleisyyttä ei toistaiseksi pystytä saatavissa olevan tiedon perusteella arvioimaan.
At this time, the injection will be complete.
Nyt pistos on annettu.
At this time, the percentage of infants with anti-PRP titres  0.15 µg/ml was > 99% and the percentage with anti-HBs titres  10 mIU/ml was 97.3%.
Tuona ajankohtana anti-PRP-tiitterit olivat ≥ 0,15 mikrog/ml > 99 %:lla ja anti-HBs- tiitterit olivat ≥ 10 mlIU/ml 97,3 %:lla.
At three times the maximum recommended dose adverse events of potentially neurological origin e.g. decreased activity (8%), hypersalivation (17%) or stumbling (8%) were observed.
Suositeltuun enimmäisannokseen nähden kolminkertaisella annoksella havaittiin mahdollisesti hermoperäisiä haittavaikutuksia, esim. toiminnan vähentyminen (8 %), liiallinen syljeneritys (17 %) tai kompastelu (8 %).
At time of failure with CXCR4-using virus, the resistance pattern to other antiretrovirals appears similar to that of the CCR5-tropic population at baseline, based on available data.
Kun hoito epäonnistuu CXCR4:ää käyttävän viruksen vuoksi, resistenssi muille antiretroviraalisille lääkkeille näyttäisi muodostuvan saatavilla olevien tietojen perusteella samankaltaiseksi kuin resistenssi CCR5-hakuiselle viruspopulaatiolle lähtötilanteessa.
At tmax, only the mean change in QTcF for vardenafil 80 mg was out of the study established limit (mean 10 msec, 90% CI: 8-11).
Tmax-tasolla ainoastaan QTcF:n keskimääräinen muutos oli tutkimuksessa asetetun rajan ylläpuolella (keskimäärin 10 ms, 90 % CI 8-11) 80 mg:n vardenafiiliannoksen jälkeen.
At treatment initiation
hoitoa aloitettaessa
At Treatment Week 24
Hoitoviikolla 24
At Treatment Week 8
Hoitoviikolla 8
At trough (8 - 16 h after tablet intake) the 5/95 percentiles for 15 mg twice daily ranged from 14 to 24 s and for 20 mg once daily (18 - 30 h after tablet intake) from 13 to 20 s.
Matalimmilla pitoisuuksilla (8–16 tuntia tabletin ottamisen jälkeen) 5/95 persentiilit 15 mg kahdesti päivässä annostelulla vaihtelivat 14 ja 24 sekunnin välillä ja annostelulla 20 mg kerran päivässä (18–30 h tabletin ottamisen jälkeen) vaihtelivat 13 ja 20 sekunnin välillä.
At two years 93.4 % (p<0.001) of patients receiving Bondenza 150 mg once monthly and 78.4 %, of patients receiving ibandronic acid 2.5 mg daily had total hip BMD increases above or equal to baseline.
Kahden vuoden kohdalla tulokset olivat vastaavasti 93,4 % (p < 0,001) ja 78,4 %.
At two years 93.4 % (p<0.001) of patients receiving Bonviva 150 mg once monthly and 78.4 %, of patients receiving ibandronic acid 2.5 mg daily had total hip BMD increases above or equal to baseline.
Kahden vuoden kohdalla tulokset olivat vastaavasti 93,4 % (p < 0,001) ja 78,4 %.
At two years, 93.5 % (p=0.004) and 86.4 % of patients receiving Bonviva 150 mg once monthly or ibandronic acid 2.5 mg daily, respectively, were responders.
Kahden vuoden kohdalla tulokset olivat vastaavasti 93,5 % (p = 0,004) ja 86,4 %.
At two years, glycaemic control (defined as HbA1c < 8.0%) was sustained in 69% of patients treated with pioglitazone, compared with 50% of patients on gliclazide.
Kahden vuoden kohdalla veren glukoositasapaino oli edelleen hyvä (määritelmän mukaan HbA1c-arvo < 8,0%) 69%:lla pioglitatsonihoitoa saaneista potilaista, kun taas gliklatsidiryhmässä vastaava luku oli 50%.
At two years, glycaemic control (defined as HbA1c  8.0%) was sustained in 69% of patients treated with pioglitazone, compared with 50% of patients on gliclazide.
Kahden vuoden aikana pioglitatsonia saaneista 69 %:n verensokeritasapaino pysyi hallinnassa (määriteltynä HbA1c < 8,0 %), kun glikatsidia saaneiden vastaava luku oli 50 %.
At two years, glycaemic control (defined as HbA1c  8.0%) was sustained in 69% of patients treated with pioglitazone, compared with 50% of patients on gliclazide.
Kahden vuoden aikana pioglitatsonia saaneista 69 %:n verensokeritasapaino pysyi hallinnassa (määriteltynä HbA1c < 8,0 %), kun gliklatsidia saaneiden vastaava luku oli 50 %.
At two years, the difference in total weight loss between ACOMPLIA and placebo was -4.2 kg (CI95% -5.0;- 3.4, p< 0.001).
Kahden vuoden jälkeen ero kokonaispainon laskussa ACOMPLIA- ja plaseboryhmien välillä oli -4,2 kg (CI95% -5,0;-3,4, p< 0,001).
At very high doses adverse effects on the nervous system (ataxia, unsteadiness, twitching, tremors, convulsions, etc) may occur in cattle.
Hyvin suuret annokset saattavat aiheuttaa naudoilla hermostollisia haittavaikutuksia (ataksiaa, horjumista, nykimistä, vapinaa, kouristuksia jne.).
At very high doses adverse effects on the nervous system (ataxia, unsteadiness, twitching, tremors, convulsions, etc.) may occur in cattle.
Hyvin suuret annokset saattavat aiheuttaa nautakarjalla hermostollisia haittavaikutuksia (ataksiaa, horjumista, nykimistä, vapinaa, kouristuksia jne.).
At Week 104 for insulin (with or without additional oral glucose-lowering medicinal products), the HbA1c reductions were -0.71% and -0.06% adjusted mean change from baseline for dapagliflozin 10 mg and placebo, respectively.
Insuliinia (yhdessä suun kautta lisäksi annettujen glukoosipitoisuutta alentavien lääkkeiden kanssa tai ilman niitä) saaneilla HbA1c- arvon korjattu keskimääräinen muutos lähtötilanteesta viikolla 104 oli -0,71 % dapagliflotsiiniryhmässä ja -0,06 % lumelääkeryhmässä.
At Week 104, adjusted mean change from baseline in HbA1c was -0.32% for dapagliflozin and -0.14% for glipizide, respectively.
HbA1c-arvon korjattu keskimääräinen muutos lähtötilanteesta viikolla 104 oli -0,32 % dapagliflotsiinia saaneiden ryhmässä ja - 0,14 % glipitsidia saaneiden ryhmässä.
At Week 104, the HbA1c reduction by 25 mg alogliptin plus metformin (- 0.72%, Table 4) was greater than that produced by glipizide plus metformin (-0.59%).
Viikolla 104 HbA1c-arvon pienennys oli suurempi 25 mg:n alogliptiiniannoksella ja metformiinilla (-0,72 %, taulukko 4) kuin glipitsidillä ja metformiinilla (-0,59 %).
At Week 104, the HbA1c reduction by 25 mg alogliptin plus metformin (- 0.72%, Table 6) was greater than that produced by glipizide plus metformin (-0.59%).
Viikolla 104, HbA1c-arvon pienennys oli suurempi 25 mg:n alogliptiiniannoksella ja metformiinilla (-0,72 %, taulukko 6) kuin glipitsidillä ja metformiinilla (-0,59 %).
At Week 104, the HbA1c reduction by 25 mg alogliptin plus metformin (-0.72%, Table 4) was greater than that produced by glipizide plus metformin (-0.59%).
Viikolla 104, HbA1c-arvon pienennys oli suurempi 25 mg:n alogliptiiniannoksella ja metformiinilla (-0,72 %, taulukko 4) kuin glipitsidillä ja metformiinilla (-0,59 %).
At week 12 (before dose adjustment), 65.2% of patients treated with alirocumab 300 mg Q4W reached an LDL-C of ˂70 mg/dL as compared to 2.8% in the placebo group.
Viikolla 12 (ennen annoksen muuttamista) 65,2 % alirokumabiryhmän (300 mg 4 viikon välein) potilaista ja 2,8 % lumeryhmän potilaista saavutti LDL-kolesteroliarvon ˂ 70 mg/dl.
At week 12 (before dose adjustment), 77.3% of patients treated with alirocumab 300 mg Q4W reached an LDL-C of ˂70 mg/dL as compared to 9.3% in the placebo group.
Viikolla 12 (ennen annoksen muuttamista) 77,3 % alirokumabiryhmän (300 mg 4 viikon välein) potilaista ja 9,3 % lumeryhmän potilaista saavutti LDL-kolesteroliarvon ˂ 70 mg/dl.
At week 12 (before up-titration), 76.0% of patients in the alirocumab group reached an LDL-C of ˂70 mg/dL (˂ 1.81 mmol/L) as compared to 11.3% in the placebo group.
Viikolla 12 (ennen annoksen suurentamista) LDL- kolesterolipitoisuuden < 70 mg/dl (< 1,81 mmol/l) oli saavuttanut alirokumabiryhmässä 76,0 % potilaista ja lumeryhmässä 11,3 % potilaista.
At week 12 (before up-titration), 77.2% of patients reached an LDL-C of
Viikolla 12 (ennen annoksen suurentamista) LDL-kolesterolipitoisuuden
At Week 12 and across studies, Taltz was associated with statistically significant improvement in Health-related Quality of Life as assessed by mean decrease ranges from baseline in the Dermatology Life Quality Index (DLQI) (Taltz 80 mg Q2W from -10.2 to -11.1, Taltz 80 mg Q4W from -9.4 to - 10.7, etanercept from -7.7 to -8.0 and placebo -1.0 to -2.0).
Eri tutkimuksissa viikon 12 kohdalla Taltz-hoito oli yhteydessä terveyteen liittyvän elämänlaadun tilastollisesti merkitsevään paranemiseen, jonka arviointiperusteena oli DLQI-pisteiden (Dermatology Life Quality Index) keskipienenemän vaihteluväli verrattuna lähtötilanteeseen (Taltz 80 mg 2 viikon välein arvosta -10,2 arvoon -11,1; Taltz 80 mg 4 viikon välein arvosta -9,4, arvoon -10,7; etanersepti arvosta -7,7 arvoon -8,0; ja lume arvosta -1,0 arvoon -2,0).
At Week 12, a significantly higher proportion of patients in Study HS-II experienced a clinically relevant decrease in HS-related skin pain (see Table 14).
HS-II-tutkimuksessa merkitsevästi suuremmalla osalla potilaista HS-tautiin liittyvä ihokipu väheni kliinisesti merkittävästi viikon 12 kohdalla (ks. taulukko 14).
At Week 12, a significantly higher proportion of patients in Study HS-II experienced a clinically relevant decrease in HS-related skin pain (see Table 16).
HS-II-tutkimuksessa merkitsevästi suuremmalla osalla potilaista HS-tautiin liittyvä ihokipu väheni kliinisesti merkittävästi viikon 12 kohdalla (ks. taulukko 16).
At Week 12, based on subject diary data, subjects showed mean percentage reductions of 35.55% (±35.23) hours per day compared to baseline, which corresponded to reductions in the hours/day of parenteral nutrition usage of -4.18 (±4.08), while subjects in the standard of care cohort showed minimal change in this parameter at the same time point.
Tutkittavien päiväkirjatietojen perusteella tutkittavilla havaittiin viikolla 12 35,55 %:n (±35,23) prosentuaalinen vähenemä tunneissa päivää kohden verrattuna lähtötilanteeseen, mikä vastasi parenteraalisen ravitsemuksen käytön vuorokausittaisten tuntimäärien vähenemää -4,18 (±4,08), kun standardihoitokohortissa tässä parametrissa havaittiin minimaalinen muutos samana ajankohtana.
At Week 12, in the ITT population, the percentage increase from baseline in prescribed enteral calories was 58.80% (±64.20) compared to 57.02% (±55.25) in the standard of care cohort.
Viikolla 12 ITT-ryhmässä määrättyjen enteraalisten kaloreiden prosentuaalinen nousu lähtötilanteesta oli 58,80 % (±64,20) verrattuna standardihoitokohortin 57,02 %:iin (±55,25).
At week 12, more patients randomised to Enbrel had positive efficacy responses (e.g., PASI 75) than those randomised to placebo.
Viikolla 12 useammalla potilaalla, joka oli satunnaistettu Enbrelille, oli parempi vaste (PASI 75) kuin miillä potilailla, jotka olivat satunnaistettu plasebolle.
At week 12, more patients randomised to Enbrel had positive efficacy responses (e.g., PASI 75) than those randomised to placebo.
Viikolla 12 useammalla potilaalla, joka oli satunnaistettu Enbrelille, oli parempi vaste (PASI 75) kuin niillä potilailla, jotka olivat satunnaistettu plasebolle.
At week 12, placebo treated patients crossed over to receive ustekinumab.
Lumehoitoa saaneet potilaat siirrettiin viikolla 12 ustekinumabihoitoon.
At week 12, the adapted paediatric ACR30, 50, 70, 90 and 100 responses were: 70%, 69%, 61%, 49% and 30%, respectively and 28% of patients had inactive disease (N=178).
Viikolla 12 muokattu pediatrinen ACR30-vaste oli 70 %, ACR50-vaste 69 %, ACR70-vaste 61 %, ACR90-vaste 49 % ja ACR100-vaste 30 %.
At week 12, the mean percent change from baseline with alirocumab 300 mg Q4W in LDL-C (ITT analysis) was -55.3% compared to +1.1% for placebo.
Alirokumabiryhmässä (300 mg 4 viikon välein) viikolla 12 keskimääräinen prosentuaalinen muutos lähtötilanteen LDL-kolesterolissa (ITT-analyysi) oli -55,3 % ja lumeryhmässä +1,1 %.
At week 12, the mean percent change from baseline with alirocumab 300 mg Q4W in LDL-C (ITT analysis) was -58.4% compared to +0.3% for placebo.
Alirokumabiryhmässä (300 mg 4 viikon välein) viikolla 12 keskimääräinen prosentuaalinen muutos lähtötilanteen LDL-kolesterolissa (ITT-analyysi) oli -58,4 % ja lumeryhmässä +0,3 %.
At Week 12, the proportion of eltrombopag subjects reporting any bleeding was decreased to half of baseline (36 %).
Viikolla 12 mitä tahansa verenvuotoa ilmoittaneiden tutkittavien osuus oli pienentynyt eltrombopagiryhmässä puoleen lähtöarvosta (36 %).
At Week 12, the proportion of eltrombopag subjects reporting any bleeding was decreased to half of baseline (36%).
Viikolla 12 mitä tahansa verenvuotoa ilmoittaneiden tutkittavien osuus oli pienentynyt eltrombopagiryhmässä puoleen lähtöarvosta (36 %).
At week 12, the proportion of tocilizumab treated patients showing a minimally clinically important improvement in the Childhood Health Assessment Questionnaire – Disability Index (defined as an individual total score decrease of ≥ 0.13) was significantly higher than in placebo treated patients, 77% versus 19% (p<0.0001).
Niiden potilaiden osuus, jotka osoittivat pienintä kliinisesti merkittävää paranemista kaikissa lapsipotilaan toimintakyvyn arviointiin perustuvissa mittareissa (yksilöllisen kokonais-HAQ-DI- indeksin pieneneminen ≥ 0,13 yksikköä), oli viikolla 12 huomattavasti suurempi tosilitsumabiryhmässä kuin lumelääkeryhmässä, 77 % vs 19 % (p<0.0001).
At Week 12, there was a -35.11% (±53.04) mean change from baseline in parenteral nutrition calorie consumption in the ITT population based on physician-prescribed data.
Viikolla 12 parenteraalisen ravitsemuksen kalorimääräisessä kulutuksessa oli -35,11 %:n (±53,04) keskimääräinen muutos lähtötilanteesta ITT-ryhmässä, joka perustui lääkärin määräystietoihin.
At week 12, there was a statistically significant improvement in the SPARCC (Spondyloarthritis Research Consortium of Canada) score for the sacroiliac joint (SIJ) as measured by MRI for patients receiving Enbrel.
Enbreliä saavilla potilailla havaittiin viikolla 12 tilastollisesti merkitsevää paranemista magneettikuvauksella mitatussa risti-suoliluunivelen SPARCC-pistemäärässä (SPARCC = Spondyloarthritis Research Consortium of Canada).
At week 12, virologic response was greater in the control-PI arm (-2.2 log10 copies/ml from baseline; n = 53) compared to the INTELENCE arm (-1.4 log10 copies/ml from baseline; n = 40).
Hoitoviikolla 12 virologinen vaste oli suurempi proteaasinestäjää saaneella verrokkiryhmällä (-2,2 log10 kopiota/ml lähtötilanteeseen verrattuna, n = 53) verrattuna INTELENCE-ryhmään (-1,4 log10 kopiota/ml lähtötilanteeseen verrattuna, n = 40).
At Week 144, the mean increase from baseline in CD4+ cell count was 280 cells/mm3 in the Stribild-treated patients and
Viikolla 144 keskimääräinen CD4+ -solumäärä nousi lähtötasosta 280 solulla/mm3 Stribild-valmisteella hoidetuilla potilailla ja 293 solulla/mm3 ATV/r+FTC/TDF:lla hoidetuilla potilailla.
At Week 144, the mean increase from baseline in CD4+ cell count was 321 cells/mm3 in the Stribild- treated patients and 300 cells/mm3 in the EFV/FTC/TDF-treated patients.
Viikolla 144 keskimääräinen CD4+ -solumäärä nousi lähtötasosta 321 solulla/mm3 Stribild-valmisteella hoidetuilla potilailla ja 300 solulla/mm3 EFV/FTC/TDF:lla hoidetuilla potilailla.
At week 16, 34% of children had inactive disease defined as having the presence of all of the following: no joints with active arthritis; no fever, rash, serositis, splenomegaly, hepatomegaly, or generalised lymphadenopathy attributable to JIA; no active uveitis; normal ESR (< 20 mm/hour) or CRP (< 1.0 mg/dL); physician global assessment of disease activity (≤ 5 mm on the VAS); duration of morning stiffness
Viikolla 16 lapsista 34 %:lla sairaus oli inaktiivinen, joka määriteltiin seuraavasti: ei aktiivista niveltulehdusta; ei kuumetta, ihottumaa, serosiittia, splenomegaliaa, hepatomegaliaa tai lastenreumasta johtuvaa yleistä lymfadenopatiaa; ei aktiivista uveiittia; normaali lasko-arvo (< 20 mm/h) tai CRP-pitoisuus (< 10 mg/l, [< 1,0 mg/dl]); lääkärin kokonaisarvio sairauden aktiivisuudesta (≤ 5 mm VAS-janalla); aamujäykkyys
At week 16, 87% of children were ACR Ped 30 responders, and 79%, 66%, and 36% of children were ACR Ped 50, ACR Ped 70, and ACR Ped 90 responders, respectively.
Viikolla 16 vasteet olivat: 87 %:lla lapsista ACR Ped 30, 79 %:lla lapsista ACR Ped 50, 66 %:lla lapsista ACR Ped 70 ja 36 %:lla lapsista ACR Ped 90.
At Week 16, a statistically significantly greater proportion of patients who received Humira achieved PGA of 'clear' or 'almost clear' for the hands and/or feet compared to patients who received placebo (30.6% versus 4.3%, respectively [P = 0.014]).
16 viikon kohdalla tilastollisesti merkitsevästi suurempi osa potilaista, jotka saivat Humira-hoitoa (30,6 %), saavutti lääkärin yleisarvioksi puhdas tai melkein puhdas käsien ja/tai jalkojen osalta verrattuna niihin potilaisiin, jotka saivat lumehoitoa (4,3 %, [P=0,014]).
At Week 16, both the teduglutide and the standard of care cohort showed an increase in enteral volume.
Viikolla 16 sekä teduglutidiryhmässä että standardihoitokohortissa havaittiin enteraalisen ravinnon määrän nousua.
At week 16, patients entered an open label period in which all patients received Simponi 50 mg administered subcutaneously every 4 weeks through week 48.
Viikolla 16 potilaat aloittivat avoimen vaiheen, jossa kaikki potilaat saivat Simponia 50 mg ihon alle 4 viikon välein viikolle 48 asti, ja tehon arviointia jatkettiin viikolle 52 ja turvallisuusseurantaa viikolle 60 asti.
At Week 16, patients who were randomised to placebo at baseline were re-randomised to receive Cosentyx (either 75 mg or 150 mg subcutaneously) every month.
Lähtötilanteessa lumelääkettä saamaan satunnaistetut potilaat siirrettiin viikolla 16 saamaan Cosentyx-valmistetta (joko 75 mg tai 150 mg ihon alle) kerran kuukaudessa.
At Week 16, the enteral calories intake continued to rise with percentage increases from baseline of 64.57% (±57.53) compared to 59.63% (±52.62) in the standard of care cohort.
Viikolla 16 enteraalisten kaloreiden kulutus nousi edelleen: prosentuaalinen nousu lähtötilanteesta oli 64,57 % (±57,53) verrattuna standardihoitokohortin 59,63 %:iin (±52,62).
At week 168, in this population of patients with decompensated liver disease, the rate of death was of 13% (6/45) in the tenofovir disoproxil fumarate group, 11% (5/45) in the emtricitabine plus tenofovir disoproxil fumarate group and 14% (3/22) in the entecavir group.
Viikolla 168 potilailla, joilla oli dekompensoitu maksasairaus, kuolleisuus oli 13 % (6/45) tenofoviiridisoproksiilifumaraattiryhmässä, 11 % (5/45) emtrisitabiiniä ja tenofoviiridisoproksiilifumaraattia saavassa ryhmässä ja 14 % (3/22) entekaviiriryhmässä.
At week 18, empagliflozin provided statistically significant improvement in HbA1c (Table 7).
Viikolla 18 empagliflotsiini paransi tilastollisesti merkitsevästi HbA1c-arvoa (Taulukko 7).