natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In rats, at a maternal dose of 600 mg/kg/day, mean active substance concentrations in milk were approximately 3-fold greater than in maternal plasma.
Vaikuttavan aineen keskimääräinen pitoisuus maidossa oli noin 3-kertainen rottaemojen plasmassa tavattuun pitoisuuteen verrattuna, kun emoille annettu annostus oli 600 mg/kg/vrk.
In rats, azacitidine caused no adverse reactions when given pre- implantation, but it was clearly embryotoxic when given during organogenesis.
Rotilla atsasitidiini ei aiheuttanut haittavaikutuksia annettaessa ennen implantaatiota, mutta se oli selvästi embryotoksinen annettaessa organogeneesin aikana.
In rats, co-administration with vitamin E increased the bleeding effects of tipranavir (see section 5.3).
Rotilla samanaikainen E-vitamiinin anto lisäsi tipranaviirin verenvuotovaikutusta (ks. kohta 5.3 ).
In rats, concentrations of bedaquiline in milk were 6- to 12-fold higher than the maximum concentration observed in maternal plasma.
Rotilla havaittiin maidossa 6–12-kertaisia bedakiliinipitoisuuksia verrattuna suurimpiin emon plasmassa todettuihin pitoisuuksiin.
In rats, decreased body weight gain of the offspring during lactation was observed.
Imetyksen aikana toremifeenin on havaittu hidastavan poikasten painonkehitystä rotilla.
In rats, dinotefuran has been shown to cross the blood-milk barrier and is excreted in the milk.
Dinotefuraanin on osoitettu läpäisevän rotan veri-maitoesteen, ja se erittyy rotan maitoon.
In rats, embryo-foetal mortality was evident as significant reductions in the number of live foetuses, increased numbers of resorptions, increased post-implantation loss, and total litter loss in 8 of
/sikiökuolleisuus naarasrotilla ilmeni elävien sikiöiden lukumäärän merkittävänä vähenemisenä, resorptioiden lukumäärän ja implantaation jälkeisten menetysten lisääntymisenä sekä koko poikueen menetyksenä kahdeksalla tiineellä naaraalla 28:sta.
In rats, everolimus caused embryo/foetotoxicity at systemic exposure below the therapeutic level.
Rotalla everolimuusi aiheutti alkio-/sikiö- toksisuutta terapeuttista altistusta pienemmän systeemisen altistuksen yhteydessä.
In rats, female reproductive function including birth was impaired at toxic doses and the offspring showed reduced birth weights, viability and growth.
Naarasrotilla toksiset annokset heikensivät lisääntymistoimintoja ja vaikeuttivat synnytystä, ja jälkeläisten syntymäpaino. elinkelpoisuus ja kasvu heikkenivät
In rats, hyperplasia of the transitional epithelium in the renal papilla and in the urinary bladder was observed at doses ≥6 mg/kg in the 13-week study, without changes in serum or urinary parameters.
Rotilla 13 viikkoa kestäneessä tutkimuksessa > 6 mg/kg annoksilla havaittiin munuaisnystyn ja virtsarakon välimuotoisen epiteelin (transitional epithelium) hyperplasiaa, johon ei liittynyt muutoksia seerumi- tai virtsa-arvoissa.
In rats, lurasidone had no effect on male and female reproduction at oral doses of 150 and
Lurasidonilla ei ollut vaikutusta urosrottien lisääntymiseen, kun käytettiin suun kautta otettavia
In rats, maternal toxicity, embryo- foetal toxicity (resorptions), lower foetal body weights, tail and vertebral malformations, reduced ossification (vertebrae, sternebrae, and phalanges), and extra lumbar vertebrae and ribs were observed at high exposures.
Rotilla todettiin suurilla altistustasoilla emoon kohdistuvaa toksisuutta, alkio- ja sikiötoksisuutta (resorptioita), sikiön painon laskua, hännän ja nikamien epämuodostumia, luutumishäiriöitä (nikamissa, sternebrassa ja falangeissa) sekä ylimääräisiä lannenikamia ja kylkiluita.
In rats, no effects on male or female fertility were seen.
Rotilla ei havaittu vaikutuksia fertiliteettiin uros- ja naarasrotilla.
In rats, oral administration of bosentan for 2 years produced a small, significant increase in the combined incidence of thyroid follicular cell adenomas and carcinomas in males, but not in females, at plasma concentrations about 9 to 14 times the plasma concentrations achieved at the therapeutic dose in humans.
Rotilla kahden vuoden ajan suun kautta annettu bosentaani sai aikaan pienen, merkitsevän kilpirauhasen follikulaarisolujen adenoomien ja karsinoomien esiintyvyyden lisääntymisen koirailla, mutta ei naarailla, kun pitoisuus plasmassa oli noin 9 – 14-kertainen ihmisellä hoitoannoksilla saavutettaviin pitoisuuksiin verrattuna.
In rats, porfimer sodium passed into breast milk.
Rotilla porfimeerinatrium kulkeutui maitoon.
In rats, prucalopride in vivo, at doses above
Rotilla tehdyissä in vivo -tutkimuksissa prukalopridi aiheutti hyperprolaktinemiaa
In rats, sirolimus caused embryo/foetotoxicity that was manifested as mortality and reduced foetal weights (with associated delays in skeletal ossification) (see section 4.6).
Rotilla sirolimuusi aiheutti alkio- ja sikiötoksisuutta, mikä ilmeni kuolevuutena ja sikiöiden alhaisempana painona (ja siihen liittyvänä luuston luutumisen viivästymisenä) (ks. kohta 4.6).
In rats, sirolimus caused embryo/foetotoxicity that was manifested as mortality and reduced foetal weights (with associated delays in skeletal ossification) (see section 4.6).
Rotilla sirolimuusi aiheutti alkio- ja sikiötoksisuutta, mikä ilmeni kuolevuutena ja sikiöiden alhaisempana painona (ja siihen liittyvänä luuston luutumisen viivästymisenä). (ks. kohta 4.6).
In rats, tacrolimus caused toxic effects to the nervous system and the eyes.
Rotilla takrolimuusi aiheutti toksisia hermosto- ja silmätoksisuutta.
In rats, tacrolimus caused toxic effects to the nervous system and the eyes.
Rotilla takrolimuusi hermosto- ja silmätoksisuutta.
In rats, the incidence of renal tubular carcinoma was increased at 100 mg/kg/day, approximately 3 times higher exposure than the recommended human dose.
Rotilla munuaistiehyen karsinooman esiintyvyys suureni annoksella 100 mg/kg/vrk, joka on noin kolme kertaa ihmiselle suositellun annoksen aiheuttamaa altistusta suurempi.
In rats, transient reversible convulsive episodes occurred at Tmax , that may be attributable to a metabolite abundant in this species but not in humans.
Rotilla havaittiin ohimeneviä ja palautuvia kouristusjaksoja Tmax-tasolla.
In rats, vandetanib had no effect on male fertility but impaired female fertility (see section 5.3).
Vandetanibilla ei ollut vaikutusta urosrottien hedelmällisyyteen, mutta se heikensi naarasrottien hedelmällisyyttä (ks. kohta 5.3).
In RCC Clinical Trial 1, 31% of patients treated with temsirolimus were 65 or older.
Kliinisessä munuaissyöpätutkimuksessa 1 temsirolimuusihoitoa saaneista potilaista 31 % oli 65- vuotiaita tai sitä vanhempia.
In RCC Clinical Trial 1, temsirolimus 25 mg was associated with a statistically significant advantage over IFN-α in the primary endpoint of OS at the 2nd pre-specified interim analysis (n = 446 events, p = 0.0078).
Kliinisessä munuaissyöpätutkimuksessa 1 temsirolimuusiannoksilla 25 mg saavutettiin tilastollisesti merkitsevästi paremmat tulokset kuin IFN-:lla ensisijaisen päätetapahtuman (kokonaiselinajan) suhteen toisessa ennalta määritellyssä välianalyysissä (n = 446 tapahtumaa, p = 0,0078).
In regions where heartworm disease is present, dogs should be tested for existing heartworm infestation prior to administration of NEXGARD SPECTRA.
Alueilla, joilla sydänmatotautia esiintyy, koiralta on testattava sydänmatotartunta ennen Nexgard Spectra -valmisteen antamista.
In relapsing MS the patient has attacks (relapses) within periods with no symptoms.
Relapsoivassa MS-taudissa potilaalla on pahenemisvaiheita (relapseja) oireettomien kausien välillä.
In relation to TAP extension:
TAP –jatkotutkimus:
in remission at the start of maintenance therapy
potilas oli remissiossa ylläpitohoidon alkaessa
In renal transplant patients with severe chronic renal impairment (glomerular filtration rate < 25 mL/min/1.73 m2), outside the immediate post-transplant period, doses greater than 1 g administered twice a day should be avoided.
Vaikeassa, kroonisessa munuaisten vajaatoiminnassa (glomerulusfiltraatio < 25 ml/min/1,73 m²) Myclausenin annostus munuaisensiirtopotilailla ei saa ylittää 1 g:aa kaksi kertaa päivässä lukuun ottamatta leikkausta seuraavia päiviä.
In renal transplant patients with severe chronic renal impairment (glomerular filtration rate < 25 mL/min/1.73 m2), outside the immediate post-transplant period, doses greater than 1 g administered twice a day should be avoided.
Vakavassa, kroonisessa munuaisten vajaatoiminnassa (glomerulusfiltraatio < 25 ml/min/1,73 m²) Myclausenin annostus munuaisensiirtopotilailla ei saa ylittää 1 g:aa kaksi kertaa päivässä lukuun ottamatta leikkausta seuraavia päiviä.
In renally impaired patients (creatinine clearance < 10 ml/min) versus healthy subjects, there was no significant difference in mean elimination half-life (37.7 versus 32.4 hr) or clearance (21.2 versus
Keskimääräinen eliminaation puoliintumisaika oli munuaisten vajaatoiminnassa 37,7 t ja munuaisten osalta terveillä koehenkilöillä 32,4 t.
In repeat dose toxicity studies in mouse, rat, dog and the cynomolgus monkey main target organs of toxicity were the ovary, uterus and the liver.
Hiirillä, rotilla ja rotilla, koirilla ja jaavanmakakeilla (Cynomolgus-apinoilla) tehdyissä toistuvan altistuksen toksisuustutkimuksissa pääasialliset toksisuuden kohde-elimet olivat munasarjat, kohtu ja maksa.
In repeat-dose toxicity studies of up to 9 months duration, effects included emesis, body weight loss and diarrhoea in dogs and physeal dysplasia in young dogs and rats with open growth plates.
Toistuvan annoksen 9 kuukautta kestäneessä toksisuustutkimuksissa havaittuja vaikutuksia olivat oksentelu, painonlasku ja ripuli koirilla sekä kasvuhäiriöt nuorilla koirilla ja rotilla, joilla kasvulevyt olivat avoimet.
In repeat-dose toxicity studies, conducted in mice, rats, and dogs, atazanavir-related findings were generally confined to the liver and included generally minimal to mild increases in serum bilirubin and liver enzymes, hepatocellular vacuolation and hypertrophy, and, in female mice only, hepatic single- cell necrosis.
Hiirille, rotille ja koirille annetuilla toistuvilla annoksilla tehdyissä toksisuustutkimuksissa atatsanaviiriin liittyvät löydökset rajoittuivat yleensä maksaan, ja niitä olivat yleensä seerumin bilirubiini- ja maksaentsyymiarvojen minimaalinen tai vähäinen kohoaminen sekä maksasolujen vakuolisaatio ja vain naarashiirillä esiintynyt maksasolunekroosi.
In repeat-dose toxicology studies in dogs, reversible perivascular inflammation was observed in the central nervous system, for which no-effect doses corresponded to exposures 19 and 10 times those in humans (at 0.5 and 1 mg respectively).
Koirille annetuilla toistuvilla annoksilla tehdyissä toksikologisissa tutkimuksissa havaittiin palautuvia perivaskulaarisia tulehduksia keskushermostossa, ja näiden osalta määritettiin annokset, joilla ei ollut tätä vaikutusta, jolloin altistus oli 19- ja 10-kertainen verrattuna ihmisen altistukseen (0,5 mg:n ja mg:n annoksia käytettäessä).
In repeated dose toxicity studies, the only finding of relevance was an increase in melanin pigmentation in the dog, which is consistent with the active substance’s pharmacological activity.
Toistuvan annoksen toksisuutta koskevissa tutkimuksissa ainoa merkittävä havainto oli melaniinipigmentin lisääntyminen koirilla, mikä on yhdenmukaista vaikuttavan aineen farmakologisen vaikutuksen kanssa.
In repeated-dose studies in rats (two weeks) and dogs (13 weeks) up to 100-fold the maximal human dose, Fertavid induced no toxicologically significant effects.
Toistoannostutkimuksissa rotilla (kaksi viikkoa) ja koirilla (13 viikkoa), annettaessa jopa 100-kertaisia ihmisen enimmäisannoksia, Fertavidilla ei ollut merkittäviä toksikologisia vaikutuksia.
In repeated-dose studies in rats (two weeks) and dogs (13 weeks) up to 100-fold the maximal human dose, Puregon induced no toxicologically significant effects.
Toistoannostutkimuksissa rotilla (kaksi viikkoa) ja koirilla (13 viikkoa), annettaessa jopa 100-kertaisia ihmisen enimmäisannoksia, Puregonilla ei ollut merkittäviä toksikologisia vaikutuksia.
In replacement therapy the dose may need to be individualised for each patient dependent on the pharmacokinetic and clinical response.
Korvaushoidossa annosta on mahdollisesti yksilöllistettävä jokaiselle potilaalle farmakokineettisen ja kliinisen vasteen mukaan.
In reproductive studies in rats by the intravenous route, ibandronic acid decreased sperm counts at doses of
Rotilla tehdyissä laskimonsisäisissä lisääntymistoksisuustutkimuksissa ibandronihapon päiväannostuksen ollessa 0,3 mg/kg ja 1 mg/kg, ibandronihappo vähensi siittiöiden lukumäärää.
In reproductive toxicity studies in animals, dolutegravir was shown to cross the placenta.
Eläimillä tehdyt lisääntymistoksisuutta selvittävät tutkimukset osoittavat, että dolutegraviiri läpäisee istukan.
In reproductive toxicity studies in rats and rabbits, trametinib induced maternal and developmental toxicity.
Rotilla ja kaniineilla tehdyissä lisääntymistoksikologisissa tutkimuksissa trametinibilla oli emoon ja sikiönkehitykseen kohdistuvia haittavaikutuksia.
In reproductive toxicity studies in rats, delayed parturition, difficult labour and impaired fetal and pup survival were seen at high doses.
Rotilla suurilla annoksilla tehdyissä lisääntymis toksisuustutkimuksissa havaittiin synnytyksen viivästymistä, synnytyksen vaikeutumista ja sikiön ja poikasten eloonjäännin heikkenemistä.
In reproductive toxicity studies with fosamprenavir in rats, male fertility was not affected, but in females gravid uterine weights, numbers of ovarian corpora lutea and uterine implantation sites were reduced.
Fosamprenaviirilla rotilla tehdyissä lisääntymistoksisuuskokeissa ei ollut vaikutusta urosten hedelmällisyyteen, mutta naarasrotilla kantavien eläinten kohdun paino, keltarauhasten määrä ja implantaatioiden määrä kohdussa alenivat.
In reproductive toxicity studies, administration of rosiglitazone to rats during mid-late gestation was
Lisääntymistoksisuustutkimuksissa rosiglitatsonin antoon rotille tiineyden loppupuolella liittyi sikiökuolemia ja sikiön kehityksen hidastumista.
In reproductive toxicology studies, evidence of impaired fertility was seen in rats.
Lisääntymistutkimuksissa nevirapiini vähensi rottien hedelmällisyyttä.
In reproductive toxicology studies, evidence of impaired fertility was seen in rats.
Rotilla todettiin toksikologisissa reproduktiotutkimuksissa viitteitä heikentyneestä hedelmällisyydestä.
In responders, this response was maintained during 48 weeks. (see section 4.2).
Vasteen saaneilla potilailla tämä vaste säilyi 48 viikkoa, (ks. kohta 4.2).
In responders, this response was maintained during 48 weeks. (see section 4.2).
Vasteen saaneilla potilailla tämä vaste säilyi 48 viikon ajan (ks. kohta 4.2).
In response to subcutaneous doses of Preotact (100 micrograms parathyroid hormone), serum total calcium levels increase gradually and reach peak concentration (mean increase in 129 patients, 0.15 mmoll) at approximately 6 to 8 hours after dosing.
Vasteena ihon alle annettaviin Preotact-annoksiin (100 mikrogrammaa lisäkilpirauhashormonia) seerumin kokonaiskalsiumpitoisuus suurenee vähitellen ja huippupitoisuus (keskimääräinen suureneminen 129 potilaalla 0,15 mmol/l) saavutetaan noin 6–8 tunnissa valmisteen ottamisesta.
In REST, RotaTeq was administered to approximately 1,000 infants who were born at a gestational age of 25 to 36 weeks.
REST-tutkimuksessa RotaTeq:ia annettiin noin 1000 vastasyntyneelle, jotka olivat syntyneet. raskausviikoilla 25 -36.
In restless legs syndrome, Mirapexin immediate-release tablets were more effective than placebo at reducing symptoms over 12 weeks, but the difference between placebo and Mirapexin was greatest after four weeks before getting smaller.
Levottomien jalkojen oireyhtymässä nopeasti vapautuvat Mirapexin-tabletit olivat lumelääkettä tehokkaampia oireiden vähentämisessä 12 viikon jälkeen.
In rhDNase users in study 301 the relative change in FEV1 % predicted from baseline across 26 weeks of treatment was 2.83 (95% CI -0.62, 6.27).
Tutkimuksessa 301 rhDNaasin käyttäjillä lähtötasosta ennustettu FEV1-prosentin suhteellinen muutos 26 viikon hoidon aikana oli 2,83 (95 prosentin luottamusväli -0,62, 6,27).
In Rheumatoid Arthritis and in CAPS, your body produces too much of a cytokine called interleukin-1.
Nivelreumaa ja CAPS-oireyhtymää sairastavan ihmisen elimistö tuottaa liikaa interleukiini-1-nimistä sytokiinia.
In rheumatoid arthritis patients who received the recommended repeated treatment dose regimens with methotrexate, 8% of patients developed antibodies to infliximab.
Markkinoillaolon aikana on lisäksi raportoitu hepatospleenisia T-solulymfooma -tapauksia potilailla, joita on hoidettu infliksimabilla.
In rheumatoid arthritis patients who received the recommended repeated treatment dose regimens with methotrexate, 8% of patients developed antibodies to infliximab.
Niillä nivelreumapotilailla, jotka saivat metotreksaattihoitoa suositeltuina toistuvaisannoksina, 8 %:lla todettiin infliksimabi vasta- aineita.
In rheumatoid arthritis premedication with glucocorticoids should also be administered before each infusion of MabThera in order to reduce the frequency and severity of IRRs (see section 4.2 and section 4.8).
Nivelreumapotilaille pitäisi myös antaa esilääkitystä glukokortikoideilla infuusioon liittyvien reaktioiden esiintyvyyden ja vaikeusasteen vähentämiseksi (ks. kohdat 4.2 ja 4.8).
In rheumatoid arthritis, Cimzia with methotrexate was more effective than placebo with methotrexate.
Nivelreumassa Cimzia yhdessä metotreksaatin kanssa oli tehokkaampi kuin lumelääke yhdessä metotreksaatin kanssa.
In rheumatoid arthritis, Leflunomide Winthrop has been studied in four main studies involving over 2,000 patients, in which it was compared with placebo (a dummy treatment), or with methotrexate or sulphasalazine (other medicines used to treat rheumatoid arthritis).
Nivelreuman osalta Leflunomide Winthropia on tutkittu neljässä päätutkimuksessa, joihin osallistui yli 2 000 potilasta ja joissa sitä verrattiin lumelääkkeeseen tai metotreksaattiin tai sulfasalatsiiniin (muita nivelreuman hoitamisessa käytettäviä lääkkeitä).
In rheumatoid arthritis, Leflunomide Winthrop was more effective than placebo and as effective as sulphasalazine.
Nivelreuman hoidossa Leflunomide Winthrop osoittautui tehokkaammaksi kuin lumelääke ja yhtä tehokkaaksi kuin sulfasalatsiini.
In rheumatoid arthritis, Orencia has been studied in four main studies involving a total of 1,733 adults.
Nivelreuman hoidossa Orenciaa on tutkittu neljässä päätutkimuksessa, joihin osallistui yhteensä 1 733 aikuista.
In rheumatoid arthritis, Orencia was more effective than placebo in improving symptoms in all of the studies.
Orencia paransi nivelreuman oireita lumelääkettä tehokkaammin kaikissa tutkimuksissa.
In rheumatoid arthritis, RoActemra can be given as an infusion into a vein or as an injection under the skin.
Nivelreumassa RoActemraa voi antaa infuusiona laskimoontai injektiona ihon alle.
In rheumatoid arthritis, the greatest reductions in symptoms were seen in the studies examining Humira as an add-on to methotrexate: around two-thirds of the patients adding Humira had at least a 20% reduction in symptoms after six months, compared with a quarter of those adding placebo.
Nivelreumaa koskevissa tutkimuksissa oireet vähenivät eniten, kun Humiraa käytettiin metotreksaatin lisänä: noin kahdella kolmasosalla Humiraa muun lääkityksen lisänä saaneista potilaista oireet vähenivät vähintään 20 % kuuden kuukauden jälkeen.
In rheumatoid arthritis, your body produces too much of a cytokine called interleukin-1.
Nivelreumaa sairastavan ihmisen elimistö tuottaa liikaa interleukiini-1-nimistä sytokiinia.
In rheumatoid arthritis: leflunomide therapy is usually started with a loading dose of 100 mg once daily for 3 days.
Nivelreuma: leflunomidihoito aloitetaan yleensä kyllästysannoksella 100 mg vuorokaudessa 3 vuorokauden ajan.
In rheumatoid arthritis: leflunomide therapy is usually started with a loading dose of 100 mg once daily for 3 days.
Nivelreuma: leflunomidihoito aloitetaan yleensä latausannoksella 100 mg kerran vuorokaudessa 3 vuorokauden ajan.
In RHODOS and the EAP in LHON, a total of 3 patients between the ages of 9 and 11 years and 27 patients between the ages of 12 and 17 years received idebenone at 900 mg/day for up to 33 months.
RHODOS- ja EAP-tutkimuksissa yhteensä kolmelle LHON-potilaalle, joiden ikä oli 9–11 vuotta, ja 27 LHON-potilaalle, joiden ikä oli 12–17 vuotta, annettiin idebenonia ≥ 900 mg päivässä enintään 33 kuukauden ajan.
In safety pharmacology studies in dogs, ONIVYDE had no effect on cardiovascular, hemodynamic, electrocardiographic, or respiratory parameters at doses up to 21 mg/kg (420 mg/m2).
Koirilla tehdyissä farmakologisissa turvallisuustutkimuksissa ONIVYDE-valmiste ei vaikuttanut kardiovaskulaarisiin, hemodynaamisiin, elektrokardiografisiin tai hengitysteihin liittyviin parametreihin annoksilla, jotka olivat korkeintaan 21 mg/kg (420 mg/m2).
In sALCL, Adcetris has been studied in one main study in 58 sALCL patients whose cancer had come back or had not responded to treatment.
Adcetrisia on tutkittu sALCL:n hoidossa yhdessä päätutkimuksessa 58 sALCL-potilaalla, joilla syöpä oli uusiutunut tai se ei ollut reagoinut hoitoon.
In SAR-2005 phase I-II study, a total of 50 paediatric patients with rhabdomyosarcoma, Ewing sarcoma or non rhabdomyosarcoma soft tissue sarcoma were enrolled.
SAR-2005-tutkimuksen I–II-vaiheeseen osallistui 50 pediatrista potilasta, jotka sairastivat rabdomyosarkoomaa, Ewingin sarkoomaa tai muuta pehmytkudossarkoomaa kuin rabdomyosarkooma.
In SAWYER trial (BO25341) the incidence of treatment-induced/enhanced anti-rituximab antibodies was similar in the two treatment arms; 6.7% intravenous vs.
Hoidosta aiheutuneiden tai hoidon vuoksi lisääntyneiden vasta- aineiden ilmaantuvuus rituksimabille oli SAWYER-tutkimuksessa (BO25341) samankaltainen kummassakin hoitohaarassa: valmistetta laskimoon saaneilla 6,7 % vs. valmistetta ihon alle saaneilla 2,4 %.
In SC- II, 656 patients were randomized 2:1 to tocilizumab subcutaneous 162 mg every other week or placebo, in combination with non-biologic DMARD(s).
Tutkimuksessa SC-II satunnaistettiin 656 potilasta suhteessa 2:1 saamaan joko tosilitsumabia ihon alle annoksella 162 mg kerran kahdessa viikossa tai lumevalmistetta yhdistelmänä yhden tai useamman ei- biologisen DMARD-lääkkeen kanssa.
In SC-I, 1262 patients were randomized 1:1 to receive tocilizumab subcutaneous 162 mg every week or tocilizumab intravenous 8 mg/kg every four weeks in combination with non-biologic DMARD(s).
Tutkimuksessa SC-I satunnaistettiin 1262 potilasta suhteessa 1:1 saamaan tosilitsumabia ihon alle annoksena 162 mg viikoittain tai tosilitsumabia laskimoon annoksena 8 mg/kg neljän viikon välein yhdistelmänä yhden tai useamman ei-biologisen DMARD-lääkkeen kanssa.
In SC-I, a total of 625 patients treated with tocilizumab 162mg weekly were tested for anti- tocilizumab antibodies in the 6 month controlled period.
Anti-tosilitsumabi-vasta-aineet testattiin tutkimuksessa SC-I kuuden kuukauden kontrolloidun jakson aikana yhteensä 625 tosilitsumabia 162 mg:n viikkoannoksena saaneelta potilaalta.
In SC-II, a total of 434 patients treated with tocilizumab 162mg every other week were tested for anti- tocilizumab antibodies in the 6 month controlled period.
Anti-tosilitsumabi-vasta-aineet testattiin tutkimuksessa SC-II kuuden kuukauden kontrolloidun jakson aikana yhteensä 434 potilaalta, jotka olivat saaneet tosilitsumabia annoksella 162 mg joka toinen viikko.
In SC-III, increased rates of immunogenicity were observed in subjects tested during 6 months of complete drug withdrawal in the abatacept+MTX and abatacept monotherapy groups (37.7% [29/77] and 44.1% [27/59], respectively) with generally low titer antibody responses.
Tutkimuksessa SC-III 6 kuukauden ajan hoidon keskeyttämisen jälkeen testatuilla tutkittavilla havaittiin immunogeenisuusarvojen nousua yhdistelmähoitoryhmässä (37,7 % [29/77] ja abataseptimonoterapiaryhmässä (44,1 % [27/59] vasta-ainevasteiden pitoisuuksien ollessa yleisesti matalat.