natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In babies and young children (aged 0-2 years) hereditary fructose intolerance may not yet be diagnosed and may be fatal, thus, they must not receive this medicine (see special warnings about excipients at the end of this section).
Vauvoilla ja nuorilla lapsilla (0–2-vuotiailla) perinnöllistä fruktoosi-intoleranssia ei ehkä ole vielä diagnostisoitu ja se voi olla hengenvaarallinen, joten heille ei saa antaa tätä lääkettä (ks. apuaineita koskevat erityiset varoitukset tämän kappaleen lopussa).
In babies born very prematurely (at or before 28 weeks of gestation) longer gaps than normal between breaths may occur for 2 - 3 days after vaccination.
Hyvin ennenaikaisilla keskosilla (28. raskausviikolla tai sitä aiemmin syntyneillä) saattaa esiintyä tavallista pitempiä taukoja hengitysten välillä 2–3 päivän ajan rokotuksen jälkeen.
in babies born very prematurely (at or before 28 weeks of gestation) longer gaps than normal between breaths may occur for 2-3 days after vaccination
hyvin ennenaikaisesti syntyneillä vauvoilla (vauvat, jotka ovat syntyneet 28 viikkoa hedelmöityksestä tai aikaisemmin) hengitysvälien on havaittu olevan normaalia pidemmät 2-3 päivää rokotuksen jälkeen
in babies born very prematurely (at or before 28 weeks of gestation) longer gaps than normal between breaths may occur for 2-3 days after vaccination
hyvin ennenaikaisesti syntyneillä vauvoilla (vauvat, jotka ovat syntyneet 28. raskausviikolla tai aikaisemmin) hengitysvälien on havaittu olevan normaalia pidemmät 2-3 päivää rokotuksen jälkeen
In babies born very prematurely (at or before 28 weeks of gestation) longer gaps than normal between breaths may occur for 2-3 days after vaccination.
Hyvin ennenaikaisesti syntyneillä vauvoilla (vauvat, jotka ovat syntyneet 28 viikkoa hedelmöityksestä tai aikaisemmin) hengitysvälien on havaittu olevan normaalia pidemmät 2-3 päivää rokotuksen jälkeen
in babies born very prematurely (at or before 28 weeks of gestation) longer gaps than normal between breaths may occur for 2-3 days after vaccination.
hyvin ennenaikaisesti syntyneillä vauvoilla (vauvat, jotka ovat syntyneet 28. raskausviikolla tai aikaisemmin) hengitysvälien on havaittu olevan normaalia pidemmät 2-3 päivää rokotuksen jälkeen
In babies born very prematurely (at or before 28 weeks of gestation) longer gaps than normal between breaths may occur for 2-3 days after vaccination.
Hyvin pienillä keskosilla (syntyneet raskausviikolla 28 tai aiemmin) saattaa esiintyä hengityskatkoksia 2–3 päivän kuluttua rokotuksesta.
In babies born very prematurely (at or before 28 weeks of gestation) longer gaps than normal between breaths may occur for 2-3 days after vaccination.
Hyvin varhain keskosena syntyneillä lapsilla (28. raskausviikolla tai aiemmin) voi esiintyä 2–3 päivän ajan normaalia pidempiä hengityskatkoja.
in babies born very prematurely (at or before 28 weeks of gestation) longer gaps than normal between breaths may occur for 2-3 days after vaccination. children with a rare inherited illness called Severe Combined Immunodeficiency (SCID) may have an inflamed stomach or gut (gastroenteritis) and pass the vaccine virus in their stools.
hyvin ennenaikaisesti syntyneillä vauvoilla (vauvat, jotka ovat syntyneet 28. raskausviikolla tai aikaisemmin) hengitysvälien on havaittu olevan normaalia pidemmät 2−3 päivää rokotuksen jälkeen. lapset, joilla on harvinainen, perinnöllinen SCID-oireyhtymä (SCID = Severe Combined Immunodeficiency) saattavat sairastua maha-suolitulehdukseen (gastroenteriittiin), jolloin rokotteen virusta erittyy ulosteeseen.
In babies born very prematurely (at or before 28 weeks of gestation), longer gaps than normal between breaths may occur for 2-3 days after vaccination.
Keskosena (28. raskausviikolla tai sitä ennen) syntyneillä vauvoilla saattaa olla 2–3 päivän ajan rokotuksen jälkeen normaalia pidempi hengityksen väli.
In bicalutamide-controlled trials, 3 patients (0.8%) out of 380 chemotherapy-naïve patients treated with enzalutamide and 1 patient (0.3%) out of 387 receiving bicalutamide experienced a seizure.
Kontrolloiduissa bikalutamidi-tutkimuksissa kolme (0,8 %) 380:stä entsalutamidilla hoidetusta potilaasta, jotka eivät aiemmin olleet saaneet kemoterapiaa, ja yksi (0,3 %) 387:stä bikalutamidilla hoidetusta potilaasta sai epileptisiä kohtauksia.
In biochemical assays, recombinant NS5B polymerase from genotypes 1b, 2a, 3a and 4a expressing the S282T substitution showed reduced susceptibility to GS-461203 compared to respective wild-types.
Biokemiallisissa testeissä genotyypeistä 1b, 2a, 3a ja 4a saatu, S282-substituutiota ilmentävä rekombinantti NS5B-polymeraasi osoitti alentunutta GS-461203- herkkyyttä verrattuna vastaaviin villityyppeihin.
In biological tissue, nitric oxide may form peroxynitrite with superoxide (O -), an unstable compound which may cause tissue damage through further redox reactions.
Biologisessa kudoksessa typpioksidi saattaa muodostaa peroksinitriittiä ja superoksidia (O -), epästabiilia yhdistettä, joka voi aiheuttaa kudosvaurioita uusien redox-reaktioiden kautta.
In birds, itraconazole plasma concentrations vary with the type of bird.
Linnuilla itrakonatsolin plasmapitoisuus vaihtelee linnun tyypin mukaan.
In boceprevir-treated subjects who did not attain sustained virologic response (SVR) for whom samples were analyzed, 53% had post- baseline RAVs detected.
Bosepreviirihoitoa saaneista potilaista, jotka eivät saavuttaneet pitkäkestoista virologista vastetta (SVR) ja joiden näytteet analysoitiin, 53 prosentilla todettiin RAV-variantteja lähtötilanteen jälkeen.
In both adolescents and adults, Nimenrix was demonstrated to be immunologically non-inferior to the ACWY-PS vaccine in terms of vaccine response as defined above (Table 11).
Nimenrixin vasteen (kuten yllä määritelty) osoitettiin olevan immunologisesti samanarvoinen kuin ACWY-PS-rokotteen vaste sekä nuorilla että aikuisilla (taulukko 11).
In both adults and children with an average of 50% body surface area treated, systemic exposure (i.e.
Aikuisilla ja lapsilla, joilla hoidettava ihoala on keskimäärin 50 %, on Protopicista peräisin olevan takrolimuusin systeeminen altistus (esim.
In both adults and children with an average of 50% body surface area treated, systemic exposure (i.e.
Aikuisilla ja lapsilla, joilla hoidettava ihoala on keskimäärin 50%, on Protopyista peräisin olevan takrolimuusin systeeminen altistus (esim.
In both arms, after the last cycle of chemotherapy, patients with positive estrogen and/or progesterone receptors received tamoxifen 20 mg daily for up to 5 years.
Molemmissa haaroissaviimeisen kemoterapiasyklin jälkeen annettiin estrogeeni-/progesteronireseptoreita omaaville potilaille tamoksifeenia 20 mg päivittäin 5vuoteen asti.
In both AS studies, Cosentyx-treated patients (150 mg in AS Study 2 and both regimens in AS Study 1) demonstrated significantly improved signs and symptoms at Week 16, with comparable magnitude of response and efficacy maintained up to Week 52 in both anti-TNFα-naive and anti-TNFα-IR patients.
Molemmissa selkärankareumatutkimuksissa Cosentyx-valmistetta saaneiden potilaiden (150 mg selkärankareumatutkimuksessa 2 ja molemmilla hoito-ohjelmilla selkärankareumatutkimuksessa 1) oireet ja merkit olivat lievittyneet merkittävästi viikolla 16 vasteen ja tehon säilyessä vastaavan suuruisena viikolle 52 asti sekä potilailla, jotka eivät olleet saaneet aiemmin TNFα-salpaajahoitoa, että potilailla, jotka eivät olleet saaneet riittävää vastetta TNFα-hoitoon.
In both cases, on the following day you should use a new patch at the usual time.
Kiinnitä kummassakin tapauksessa seuraavana päivänä uusi laastari tavalliseen aikaan.
In both cases, the correct volumes should preferably be marked on the dispensers.
Molemmissa tapauksissa tarvittaviin ruiskuihin tehdään apteekissa merkintä oikeasta tilavuudesta.
In both cases, treatment with canagliflozin may be restarted once the patient’s condition has stabilised.
Kanagliflotsiinihoidon voi kummassakin tapauksessa aloittaa uudelleen, kun potilaan tila on saatu vakaaksi.
In both cases, treatment with dapagliflozin may be restarted once the patient’s condition has stabilised.
Molemmissa tapauksissa dapagliflotsiinihoito voidaan aloittaa uudelleen sen jälkeen, kun potilaan tila on jälleen vakaa.
In both cases, treatment with empagliflozin may be restarted once the patient’s condition has stabilised.
Hoidon SGLT2:n estäjillä voi kummassakin tapauksessa aloittaa uudelleen, kun potilaan tila on saatu vakaaksi.
In both cases, treatment with Vokanamet may be restarted once the patient’s condition has stabilised.
Vokanamet-hoidon voi kummassakin tapauksessa aloittaa uudelleen, kun potilaan tila on saatu vakaaksi.
In both cases, you should take one capsule of the appropriate strength twice daily approximately
Kummassakin tapauksessa ota yksi määrätyn vahvuinen kapseli kahdesti vuorokaudessa noin
In both clinical trials, Cimzia-treated patients reported significantly greater improvements in the SF-36 Physical and Mental Component Summaries and all domain scores.
Cimzia-hoitoa saaneilla potilailla raportoitiin kummassakin kliinisessä tutkimuksessa merkitsevästi suurempaa paranemista SF-36- asteikon fyysisen ja mielenterveysosion yhteenvetopisteiden ja kaikkien osioiden pisteiden osalta.
In both clinical trials, patients received placebo in the control arm and patients were allowed, but not required, to take prednisone (maximum daily dose allowed was 10 mg prednisone or equivalent).
Molemmissa kliinisissä tutkimuksissa verrokkihaaran potilaat saivat lumelääkettä ja potilaat saivat ottaa prednisonia, mutta se ei ollut välttämätöntä (suurin sallittu päivittäinen annos oli 10 mg prednisonia tai vastaavaa valmistetta).
In both disease types, lymphocytosis typically occurs during the first month of IMBRUVICA therapy and typically resolves within a median of 8.0 weeks in patients with MCL and 14 weeks in patients with CLL.
Lymfosytoosi ilmaantuu kummassakin tautityypissä tyypillisesti ensimmäisen IMBRUVICA- hoitokuukauden aikana ja häviää manttelisolulymfoomaa sairastavilla potilailla tyypillisesti 8,0 viikon (mediaani) kuluessa ja kroonista lymfaattista leukemiaa sairastavilla potilailla 14 viikon kuluessa.
In both dose groups, Signifor resulted in a decrease in mean UFC after 1 month of treatment which was maintained over time.
Signifor pienensi virtsan vapaan kortisolin keskiarvoa molemmissa annosryhmissä yhden hoitokuukauden jälkeen, ja vaikutus säilyi ajan myötä.
In both groups, the dose was reduced by 40% of the previous dose (e.g., for first dose reduction, to 300 μg in the once every three weeks group and 1.35 μg /kg in the once weekly group) if haemoglobin increased by more than 1 g/dl in a 14-day period.
annettava annos pienennettiin ensimmäisellä kerralla 300 μg:aan ja kerran viikossa annettava annos 1,35 μg:aan/kg), jos hemoglobiiniarvo nousi 14 vuorokauden jakson aikana enemmän kuin 1 g/dl.
In both INPULSIS trials, the risk of progression was statistically significantly reduced for patients treated with nintedanib compared with placebo.
Etenemisen riski oli kummassakin INPULSIS-tutkimuksessa tilastollisesti merkitsevästi pienempi nintedanibilla hoidetuilla potilailla verrattuna lumeella hoidettuihin potilaisiin.
In both of the pivotal 12-week and 24-week studies, Incruse demonstrated statistically significant and clinically meaningful improvements in lung function (as defined by change from baseline trough FEV1 at Week 12 and Week 24 respectively, which was the primary efficacy endpoint in each study) compared with placebo (see Table 1).
Molemmissa, sekä 12 viikon että 24 viikon keskeisissä tutkimuksissa, Incruse-valmistetta saaneiden ryhmässä todettiin tilastollisesti ja kliinisesti merkittävää parannusta keuhkojen toiminnassa verrattuna lumevalmisteeseen (määriteltiin muutoksena lähtötason FEV1-jäännösarvosta (trough) viikolla 12 ja 24, mikä oli molempien tutkimusten ensisijainen tehon päätetapahtuma)(ks. taulukko 1).
In both of these circumstances a replacement implant should be administered.
Molemmissa tapauksissa pitäisi asettaa korvaava implantaatti.
In both of these studies tenofovir disoproxil fumarate was significantly superior to adefovir dipivoxil for the primary efficacy endpoint of complete response (defined as HBV DNA levels < 400 copies/ml and Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis).
Kummassakin tutkimuksessa tenofoviiridisoproksiilifumaraatti oli merkittävästi parempi adefoviiridipivoksiiliin verrattuna ensisijaisessa päätetapahtumassa, joka oli täydellinen hoitovaste (määritettynä HBV DNA -taso <400 kopiota/ml ja vähintään 2 pisteen parannuksena Knodellin nekroinflammatorisessa pisteytyksessä ilman Knodellin fibroosin pisteytyksen huononemista).
In both patients, cell counts recovered after discontinuation of Plegridy.
Solumäärät korjautuivat kummassakin tapauksessa normaaleiksi, kun Plegridy-hoito lopetettiin.
In both placebo-controlled and open-label follow-up clinical trials for rheumatoid arthritis, cases of lupus- like syndrome were reported uncommonly.
Nivelreumapotilailla tehdyissä sekä lumekontrolloiduissa että avoimissa kliinisissä seurantatutkimuksissa raportoitiin melko harvoin SLE-tyyppistä oireyhtymää.
In both RAISE and TRA100773B the response to eltrombopag relative to placebo was similar irrespective of ITP medicinal product use, splenectomy status and baseline platelet count (≤ 15,000/µl, > 15,000/µl) at randomisation.
Eltrombopagivaste oli samanlainen RAISE- ja TRA100773B-tutkimuksessa lumevalmisteeseen verrattuna riippumatta muiden ITP-lääkkeiden käytöstä, splenektomiastatuksesta ja trombosyyttien lähtöarvosta (≤ 15 000/µl, > 15 000/µl) satunnaistamisajankohtana.
In both studies esomeprazole 20 mg was significantly better compared to placebo for the primary endpoint, complete resolution of heartburn, defined as no heartburn episodes during the last 7 days prior to the final visit (33.9% - 41.6% vs. placebo 11.9 – 13.7%, (p<0.001).
Molemmissa tutkimuksissa esomepratsoli 20 mg oli selvästi parempi lumelääkkeeseen verrattuna ensisijaisen päätetapahtuman närästyksen täydellisen häviämisen suhteen (närästyksen täydellinen häviäminen:ei närästysepisodeja edellisten seitsemän päivän aikana ennen loppukäyntiä (33,9–41,6 % vs. lumelääke 11,9–13,7 %, p < 0,001)).
In both studies Eylea was shown to be non-inferior and clinically equivalent to the ranibizumab 0.5Q4 group.
Molemmissa tutkimuksissa Eylea-hoidon osoitettiin olevan vähintään yhtä hyvä kuin (non-inferior) ja kliinisesti vastaava kuin ranibitsumabi 0.5Q4 -hoito.
In both studies LEVP 2006-1 and LEVP 2006-4, administration of Cinryze resulted in increases in antigenic and functional C1 inhibitor levels post-infusion compared to pre-infusion values, with similar trends observed in children and adults.
Kummassakin tutkimuksessa, LEVP 2006-1 ja LEVP 2006-4, Cinryzen anto nosti antigeenisen ja funktionaalisen C1-inhibiittorin infuusion jälkeisiä tasoja infuusiota edeltäneisiin tasoihin verrattuna, ja suuntaus oli samanlainen sekä lapsilla että aikuisilla.
In both studies menstrual blood loss was assessed using the Pictorial Bleeding Assessment Chart (PBAC).
Kummassakin tutkimuksessa kuukautisvuodon aiheuttama verenhukka arvioitiin käyttämällä kuukautisvuodon kuvatestiä (PBAC).
In both studies of the solution for injection, patients receiving Abilify had a greater reduction in symptoms of agitation than those receiving placebo.
Kummassakin injektioliuoksella tehdyssä tutkimuksessa Abilifya saaneiden potilaiden kiihtymysoireet vähenivät enemmän kuin lumelääkettä saaneiden.
In both studies one third of the patients in average had Sjögren’s syndrome; as for the overall population, a statistically significant improvement in CFS in favour of IKERVIS was observed in this subgroup of patients.
Kummassakin tutkimuksessa keskimäärin kolmanneksella potilaista oli Sjögrenin oireyhtymä; mitä tulee kokonaispopulaatioon, tilastollisesti merkitsevä paraneminen sarveiskalvon fluoreseiinivärjäystuloksissa IKERVIS-valmisteen eduksi havaittiin tässä potilaiden alaryhmässä.
In both studies spironolactone use was not allowed as spironolactone binds to the androgen receptor and may increase PSA levels.
Spironolaktonin käyttö ei ollut sallittua kummassakaan tutkimuksessa, koska spironolaktoni sitoutuu androgeenireseptoriin ja saattaa suurentaa PSA-pitoisuuksia.
In both studies the clearance rates were higher after illumination with narrow light spectrum devices but the incidence and intensity of administration site disorders (e.g. transient pain, erythema) increased in patients illuminated with these devices (see tables above and section 4.8).
Molemmissa tutkimuksissa paranemisvaste oli parempi kapean spektrin valohoidossa, mutta antopaikan haittavaikutusten esiintyvyys ja voimakkuus (esimerkiksi ohimenevä kipu, punoitus) lisääntyivät näillä laitteilla hoidetuilla potilailla (katso edellä olevat taulukot ja kohta 4.8).
In both studies the treatment lasted for three months (1 treatment course):
Kummassakin tutkimuksessa hoito kesti kolme kuukautta (yksi hoitokuuri).
In both studies, 6 months treatment with Xadago increased the time during the day during which patients were ‘on’ and able to move by 30-60 minutes when compared with placebo.
Molemmissa tutkimuksissa kuusi kuukautta kestänyt Xadago-hoito kasvatti lumelääkkeeseen verrattuna 30–60 minuutilla sitä aikaa vuorokaudessa, jolloin potilaat olivat on-tilassa ja pystyivät liikkumaan.
In both studies, 783 patients were treated with 25 mg or 50 mg of opicapone or placebo.
783 potilasta sai 25 mg tai 50 mg opikaponia tai lumetta näissä tutkimuksissa.
In both studies, adding either Azopt or timolol caused a further decrease in eye pressure of around
Molemmissa tutkimuksissa joko Azoptin tai timololin käyttö lisähoitona alensi silmäpainetta noin
In both studies, allopurinol was used at a dose of 300 mg once a day, except in patients with kidney problems, who took 100 mg.
Molemmissa tutkimuksissa allopurinolia käytettiin 300 mg:n annoksena kerran päivässä lukuun ottamatta kuitenkaan potilaita, joilla oli munuaisongelmia ja joiden annos oli 100 mg.
In both studies, animals received either treatment with Panacur AquaSol or no treatment at all.
Molemmissa tutkimuksissa eläimet saivat joko Panacur AquaSol-hoitoa tai ne eivät saaneet mitään hoitoa.
In both studies, decreases in HbA1c were evident in both treatment groups as early as the first post-treatment HbA1c measurement (weeks 4 or 6).
Molemmissa tutkimuksissa HbA1c-arvon lasku oli ilmeinen kummassakin hoitoryhmässä jo ensimmäisessä HbA1c-mittauksessa hoidon aloittamisen jälkeen (4 tai 6 viikon kohdalla).
In both studies, Eliquis was compared with enoxaparin (another medicine used to prevent blood clots).
Molemmissa tutkimuksissa Eliquisia verrattiin enoksapariiniin (toinen verihyytymien ehkäisyssä käytettävä lääke).
In both studies, frequency, type and severity of adverse reactions observed in children and adolescents have been generally consistent with those observed in adults, with the exception of infections which were reported at a higher frequency, especially in children below the age of 3 years.
Molemmissa tutkimuksissa lapsilla ja nuorilla ilmaantuvien haittavaikutusreaktioiden frekvenssi, laatu ja vakavuusaste on yleensä vastannut aikuisilla todettua, lukuun ottamatta infektioita, joita raportoitiin useammin etenkin alle 3-vuotiailla lapsilla.
In both studies, in patients with AR by Year 2, donor-specific antibodies, one of the criteria for diagnosis of antibody-mediated rejection, were present in 6% (2/32, Study 2)-8% (3/39, Study 1) and 20% (4/20, Study 1)-26% (7/27, Study 2) in the belatacept and ciclosporin groups by year 3, respectively.
Molemmissa tutkimuksissa toiseen hoitovuoteen mennessä akuutin hyljintäreaktion saaneille potilaille muodostui luovuttajalle spesifisiä vasta-aineita (yksi vasta-ainevälitteisen hyljintäreaktion diagnoosin kriteereistä) kolmanteen hoitovuoteen mennessä seuraavasti: 6 %:sta (2/32, tutkimus 2) 8 %:iin (3/39, tutkimus 1) belataseptipotilaista ja 20 %:sta (4/20, tutkimus 1) 26 %:iin (7/27, tutkimus 2) siklosporiinipotilaista.
In both studies, it decreased the severity of the subject’s most bothersome baseline VVA symptom, decreased vaginal pH, decreased the percentage of vaginal parabasal cells from the maturation index (MI) and increased the percentage of vaginal superficial cells from the MI.
FABLYN vähensi molemmissa tutkimuksissa ulkosynnytinten ja emättimen atrofian lähtötilanteessa hankalimpien oireiden vaikeusastetta, emättimen happamuusastetta ja emättimen parabasaalisolujen prosenttiosuuksia kypsyysindeksistä sekä suurensi emättimen pintasolujen prosenttiosuuksia kypsyysindeksistä.
In both studies, lung function was improved and the treatment was well tolerated compared to the corresponding dose of budesonide alone.
Kummassakin tutkimuksessa todettiin keuhkojen toiminnan kohentuneen, ja hoito siedettiin hyvin verrattuna vastaavaan annokseen budesonidia.
In both studies, more patients had a partial response to Atriance treatment, with blood counts returning towards normal levels.
Molemmissa tutkimuksissa suurella osalla potilaista vaste Atriance-hoitoon oli osittainen verenkuvan palautuessa kohti normaalia.
In both studies, no significant improvement of symptoms was observed for IKERVIS compared to vehicle after 6 months of treatment, whether using a visual analogue scale or the OSDI.
Kummassakaan tutkimuksessa ei havaittu merkittävää oireiden paranemista käytettäessä IKERVIS- valmistetta verrattuna vehikkeliin 6 hoitokuukauden jälkeen joko VAS-janalla tai OSDI-indeksillä mitattuna.
In both studies, pain reduction was seen from the first week of treatment for up to 12 weeks, with patients taking Duloxetine Boehringer Ingelheim having pain scores between 1.17 and 1.45 points lower than those taking placebo.
Molemmissa tutkimuksissa kivun lievenemistä nähtiin ensimmäisestä hoitoviikosta enintään 12 viikkoon niin, että Duloxetine Boehringer Ingelheim -valmistetta saavien potilaiden kipupisteet olivat 1,17–1,45 pistettä alhaisempia kuin lumelääkitystä saavien potilaiden.
In both studies, patients adding Azilect spent an average of around one hour less in the ‘off’ state than those adding placebo.
Tämä aika väheni molemmissa tutkimuksissa keskimäärin tunnin enemmän potilailla, jotka lisäsivät hoitoon Azilectia, kuin potilailla, jotka lisäsivät hoitoon lumelääkettä.
In both studies, patients had on average off periods of about 6 to 7 hours at the start of the study.
Kummassakin tutkimuksessa potilaiden off-aika oli keskimäärin 6–7 tuntia tutkimuksen alussa.
In both studies, patients had palpable splenomegaly at least 5 cm below the costal margin and risk category of intermediate-2 or high risk based on the International Working Group (IWG) Consensus Criteria.
Molempien tutkimusten potilailla oli palpoituva splenomegalia (perna vähintään 5 cm kylkikaaren alapuolella), ja he kuuluivat IWG-työryhmän (International Working Group) konsensus- kriteerien mukaan riskiluokkaan keskikorkea-2 tai suuren riskin luokkaan.
In both studies, patients in the lenalidomide/dexamethasone (len/dex) group took 25 mg of lenalidomide orally once daily on Days 1 to 21 and a matching placebo capsule once daily on Days 22 to 28 of each 28- day cycle.
Kummassakin tutkimuksessa lenalidomidin ja deksametasonin yhdistelmää (len/deks) saaneen ryhmän potilaat saivat 25 mg lenalidomidia suun kautta kerran vuorokaudessa vuorokausina 1–21 ja kaltaistetun lumelääkekapselin kerran vuorokaudessa kunkin 28 vuorokauden hoitosyklin vuorokausina 22–28.
In both studies, patients taking Rasagiline ratiopharm spent an average of around one hour less in the ‘off’ state than those taking placebo.
Kummassakin tutkimuksessa Rasagiline ratiopharmia saaneiden potilaiden off-tila oli keskimäärin noin tunnin lyhyempi kuin lumelääkettä saaneiden potilaiden.