natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In both studies, patients were randomised to 1 of 4 treatment groups: Thyrogen + 30 mCi 131-I, Thyrogen + 100 mCi 131-I, thyroid hormone withdrawal + 30 mCi 131-I, or thyroid hormone withdrawal + 100 mCi 131-I, and patients were assessed about 8 months later.
Molemmissa tutkimuksissa potilaat satunnaistettiin 1:een 4 hoitoryhmästä: Thyrogen + 30 mCi 131-I, Thyrogen + 100 mCi 131-I, kilpirauhashormonin käytön keskeyttäminen + 30 mCi 131-I tai kilpirauhashormonin käytön keskeyttäminen + 100 mCi 131-I, ja potilaat arvioitiin noin 8 kuukautta myöhemmin.
In both studies, patients were randomized 2:1 to apremilast 30 mg BID or placebo for 16 weeks (placebo-controlled phase) and from Weeks 16-32, all patients received apremilast 30 mg BID (maintenance phase).
Potilaat satunnaistettiin kummassakin tutkimuksessa suhteessa 2:1 saamaan ensin 16 viikon ajan joko 30 mg apremilastia kaksi kertaa vuorokaudessa tai lumelääkettä (lumekontrolloitu jakso), minkä jälkeen kaikki potilaat saivat 30 mg apremilastia kaksi kertaa vuorokaudessa viikkoina 16–32 (ylläpitojakso).
In both studies, patients were randomly assigned in a 1:1:1 ratio to 1 of 3 dosing regimens:
Kummassakin tutkimuksessa potilaat satunnaistettiin yhteen kolmesta annosryhmästä suhteessa 1:1:1:
In both studies, patients were stratified by baseline HIV-1 RNA (≤ 100,000 copies/mL, > 100,000 copies/mL to
Molemmissa tutkimuksissa potilaat ositettiin lähtötilanteen HIV-1 RNA:n mukaan (≤ 100 000 kopiota/ml,
In both studies, patients were stratified by baseline HIV-1 RNA (≤ 100,000 copies/mL, > 100,000 copies/mL to
Molemmissa tutkimuksissa potilaat stratifioitiin lähtötilanteen HIV-1 RNA:n mukaan (≤ 100 000 kopiota/ml, > 100 000,
In both studies, patients were treated with prednisone or prednisolone together with either Zytiga or placebo.
Molemmissa tutkimuksissa potilaita hoidettiin prednisonilla tai prednisolonilla yhdessä joko Zytigan tai lumelääkkeen kanssa.
In both studies, patients with active disease entered an open-label period (OLP) during which they treated affected lesions with tacrolimus ointment twice daily until improvement had reached a predefined score (Investigator’s Global Assessment [IGA] ≤ 2, i.e. clear, almost clear or mild disease) for a maximum of 6 weeks.
Molemmissa tutkimuksissa potilaat, joiden sairaus oli aktiivinen, otettiin avoimeen hoitovaiheeseen, jonka aikana ihottuma-alueita hoidettiin takrolimuusivoiteella kahdesti vuorokaudessa enintään 6 viikon ajan, kunnes ihon paranemisen pistemäärä saavutti ennalta määrätyn raja-arvon (tutkijan yleisarvio < 2 eli iho oli parantunut täysin tai lähes täysin tai jäljellä oli vain lieviä oireita).
In both studies, physical function and quality of life as measured by the BASFI and the physical component score of the SF-36 were also improved significantly.
Molemmissa tutkimuksissa fyysinen toimintakyky sekä elämänlaatu mitattuna BASFI- toimintakykyindeksillä ja SF-36-mittarin fyysistä toimintakykyä mittaavilla arvoilla paranivat myös merkitsevästi.
In both studies, Prevenar 13 was compared with a similar vaccine containing the polysaccharides from 23 different types of S. pneumoniae (23-valent polysaccharide vaccine).
Molemmissa tutkimuksissa Prevenar 13 -rokotetta verrattiin samanlaiseen rokotteeseen, joka sisälsi polysakkarideja S. pneumoniaen 23 eri tyypistä (23- valenttinen polysakkaridirokote).
In both studies, Revlimid was compared with placebo (a dummy treatment), both taken in combination with dexamethasone.
Molemmissa tutkimuksissa Revlimidiä verrattiin lumelääkkeeseen, kun niitä otettiin yhdessä deksametasonin kanssa.
In both studies, significantly more patients treated with Zurampic 200 mg in combination with allopurinol achieved the target serum uric acid level of less than 6 mg/dL by Month 6 and by Month 12 compared with patients receiving placebo in combination with allopurinol (see Table 2).
Molemmissa tutkimuksissa huomattavasti suurempi osa potilaista, jotka saivat Zurampic- valmistetta 200 mg:n annoksella yhdessä allopurinolin kanssa, saavutti seerumin virtsahappopitoisuuden tavoitearvon, alle 6 mg/dl, kuukauteen 6 mennessä ja kuukauteen 12 mennessä verrattuna potilaisiin, jotka saivat lumelääkettä yhdessä allopurinolin kanssa (ks. taulukko 2).
In both studies, somatropin treatment resulted in significant changes compared to placebo in total body % fat (-6.3 to -3.6 vs +0.2 to-0.1), trunk % fat (-7.6 to -4.3 vs +0.6 to 0.0) and total body % lean (+3.6 to +6.4 vs -0.2 to +0.2).
Kummassakin tutkimuksessa todettiin somatropiinihoidon tuloksena lumelääkkeeseen verrattuna merkittäviä muutoksia koko kehon rasvaprosentissa (arvosta -6,3 arvoon -3,6 vs arvosta +0,2 arvoon -0,1), vartalon rasvaprosentissa (arvosta -7,6 arvoon -4,3 vs arvosta +0,6 arvoon 0,0) ja koko kehon rasvattoman kudoksen prosenttiosuudessa (arvosta +3,6 arvoon +6,4 vs arvosta -0,2 arvoon +0,2).
In both studies, subjects received either 0.3 mg or 0.5 mg ranibizumab or sham injections.
Molemmissa tutkimuksissa potilaat saivat joko 0,3 mg:n tai 0,5 mg:n ranibitsumabi–injektiot tai lumelääkeinjektiot.
In both studies, subjects received either a two dose schedule of Ambirix or a three dose regimen of the combined vaccine containing 360 ELISA Units of formalin inactivated hepatitis A virus and 10 micrograms of recombinant hepatitis B surface antigen.
Molemmissa tutkimuksissa henkilöt saivat joko kaksi annosta Ambirixia tai kolme annosta yhdistelmärokotetta, jossa oli 360 ELISA yksikköä formaliinilla inaktivoitua hepatiitti A- virusta ja 10 mikrog rekombinantti hepatiitti B pinta-antigeenia.
In both studies, Tasigna had a similar effect in patients who could not tolerate imatinib and those whose disease had stopped responding to it.
Molemmissa tutkimuksissa Tasigna vaikutti samalla tavalla potilaisiin, jotka eivät sietäneet imatinibia ja joihin se ei enää tehonnut.
In both studies, the 10 mg/kg dose of Benlysta was more effective than the 1 mg/kg dose.
10 mg:n Benlysta-annos painokiloa kohden oli molemmissa tutkimuksissa tehokkaampi kuin 1 mg:n annos painokiloa kohden.
In both studies, the dose of epoetin received was similar with both medicines.
Molemmissa tutkimuksissa epoetiiniannos oli sama molemmissa lääkkeissä.
In both studies, the main measure of effectiveness was based on the number of patients who had blood clots forming in the veins or who died of any cause during the treatment period.
Molemmissa tutkimuksissa tehon pääasiallisena mittana oli sellaisten potilaiden määrä, joille oli muodostunut veritulppia tai jotka menehtyivät mistä tahansa syystä hoitojakson aikana.
In both studies, the main measure of effectiveness was how Enurev Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 12 weeks of treatment.
Molemmissa tutkimuksissa tehon pääasiallisena mittana oli se, miten Enurev Breezhaler oli 12 viikon hoidon jälkeen parantanut potilaiden uloshengityksen sekuntikapasiteettia (FEV1) eli ilmamäärää, jonka henkilö voi enimmillään hengittää ulos yhden sekunnin aikana.
In both studies, the main measure of effectiveness was how Seebri Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 12 weeks of treatment.
Molemmissa tutkimuksissa tehon pääasiallisena mittana oli se, miten Seebri Breezhaler oli 12 viikon hoidon jälkeen parantanut potilaiden uloshengityksen sekuntikapasiteettia (FEV1) eli ilmamäärää, jonka henkilö voi enimmillään hengittää ulos yhden sekunnin aikana.
In both studies, the main measure of effectiveness was how Tovanor Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 12 weeks of treatment.
Molemmissa tutkimuksissa tehon pääasiallisena mittana oli se, miten Tovanor Breezhaler oli 12 viikon hoidon jälkeen parantanut potilaiden uloshengityksen sekuntikapasiteettia (FEV1) eli ilmamäärää, jonka henkilö voi enimmillään hengittää ulos yhden sekunnin aikana.
In both studies, the main measure of effectiveness was how Ultibro Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 26 weeks of treatment.
Kummassakin tutkimuksessa tehokkuuden päämittarina oli se, miten Ultibro Breezhaler paransi 26 viikon hoidon jälkeen potilaiden uloshengityksen sekuntikapasiteettia (FEV1) eli sekunnissa ulos puhallettavissa olevaa enimmäisilmamäärää.
In both studies, the main measure of effectiveness was how Ulunar Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 26 weeks of treatment.
Kummassakin tutkimuksessa tehokkuuden päämittarina oli se, miten Ulunar Breezhaler paransi 26 viikon hoidon jälkeen potilaiden uloshengityksen sekuntikapasiteettia (FEV1) eli sekunnissa ulos puhallettavissa olevaa enimmäisilmamäärää.
In both studies, the main measure of effectiveness was how Xoterna Breezhaler improved patients’ forced expiratory volumes (FEV1, the maximum volume of air a person can breathe out in one second) after 26 weeks of treatment.
Molemmissa tutkimuksissa tehon päämittana oli se, miten Xoterna Breezhaler paransi 26 viikon hoidon jälkeen potilaiden uloshengityksen sekuntikapasiteettia (FEV1) eli sekunnissa ulos puhallettavissa olevaa enimmäisilmamäärää.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients who had a lasting response to treatment.
Molemmissa tutkimuksissa tehon pääasiallisena mittana oli niiden potilaiden määrä, joille saatiin aikaan pysyvä hoitovaste.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose blood tests did not show any sign of hepatitis C virus 6 months after the end of treatment.
Kummassakin tutkimuksessa tehon pääasiallinen mitta oli niiden potilaiden määrä, joiden verikokeissa ei voitu havaita hepatiitti C - virusta kuuden kuukauden kuluttua hoidon päättymisestä.
In both studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose disease activity decreased to a certain level after 12 months.
Molemmissa tutkimuksissa tehon pääasiallinen mitta oli niiden potilaiden määrä, joiden sairauden aktiivisuus oli laskenut tietylle tasolle 12 kuukauden jälkeen.
In both studies, the main measure of effectiveness was the proportion of patients who responded to treatment, i.e. whose GH and IGF-1 levels decreased to pre-defined values (less than 2.5 micrograms/liter for GH or within normal limits for IGF-1).
Kummassakin tutkimuksessa tehon päämittari oli niiden potilaiden määrä, jotka vastasivat hoitoon eli joiden kasvuhormoni- ja IGF-1-arvot pienenivät ennalta määritettyihin arvoihin (alle 2,5 mikrogrammaa litrassa kasvuhormonin osalta tai normaalin rajoissa IGF-1:n osalta).
In both studies, the main measures of effectiveness were the levels of haemoglobin during treatment, as well as the dose of epoetin received.
Molemmissa tutkimuksissa tehon tärkeimpinä mittoina olivat hemoglobiininpitoisuudet hoidon aikana sekä saatu epoetiiniannos.
In both studies, the mean percent improvement in PASI from baseline remained stable during the Randomized Treatment Withdrawal Phase for patients re-randomized to apremilast at Week 32 (Table 5).
PASI-pisteiden keskimääräinen prosenttimuutos lähtötilanteesta säilyi kummassakin tutkimuksessa vakaana hoidon satunnaistetun lopettamisvaiheen aikana, jos potilas satunnaistettiin uudelleen saamaan apremilastia viikolla 32 (taulukko 5).
In both studies, the patients had severe neutropenia for around 1.7 days during their first chemotherapy cycle, compared with around five to seven days when neither medicine is used.
Molemmissa tutkimuksissa potilailla oli vaikea neutropenia noin 1,7 vuorokautta ensimmäisen kemoterapiasyklin aikana, kun kesto ilman kumpaakaan lääkettä on 5–7 vuorokautta.
In both studies, the primary endpoint was the proportion of patients who achieved PASI-75 at Week 16.
Kummankin tutkimuksen ensisijainen päätetapahtuma oli niiden potilaiden osuus, jotka saavuttivat PASI-75-vasteen viikolla 16.
In both studies, the primary measure of efficacy was the change from baseline to treatment period in the mean number of hours that were spent in the “OFF” state during the day (determined from
Kummassakin tutkimuksessa tehokkuuden ensisijaisena mittarina oli hoitojakson vuorokauden aikana “OFF”-tilassa vietettyjen tuntien määrän (määritelty “24-tunnin” kotipäiväkirjoista joita täytettiin
In both studies, the time it took for the patient’s symptoms to improve was shorter for patients taking Firazyr than for those taking tranexamic acid or placebo.
Molemmissa tutkimuksissa aika, joka kului potilaan oireiden lievittymiseen, oli lyhyempi Firazyria saaneilla potilailla kuin traneksaamihappoa tai lumelääkettä saaneilla potilailla.
In both studies, there were more patients who received Mozobil that achieved the target number of stem cells and in whom the stems cells were successfully engrafted.
Kummassakin tutkimuksessa Mozobilia saaneiden joukossa oli enemmän potilaita, jotka saavuttivat kantasolujen tavoitemäärän ja joilla kantasolujen siirto onnistui.
In both studies, which were still ongoing at the time of Tagrisso’s initial evaluation, the medicine was not compared with any other treatment.
Lääkevalmistetta ei verrattu mihinkään muuhun hoitoon kummassakaan tutkimuksessa, jotka olivat Tagrisson alkuperäisen arvioinnin aikaan edelleen kesken.
In both studies, which were still ongoing at the time of Zykadia’s evaluation, the medicine was not compared with any other treatment.
Lääkevalmistetta ei verrattu mihinkään muuhun hoitoon kummassakaan tutkimuksessa, jotka olivat Zykadian arvioinnin aikaan edelleen kesken.
In both Study 1 and Study 2, patients randomised to receive placebo who were non-responders at Week 12 then crossed over to receive Cosentyx (either 150 mg or 300 mg) at Weeks 12, 13, 14, and 15, followed by the same dose every month starting at Week 16.
Sekä tutkimuksessa 1 että tutkimuksessa 2 lumelääkeryhmään satunnaistetut potilaat, jotka eivät olleet saaneet vastetta viikkoon 12 mennessä, siirrettiin saamaan Cosentyx-valmistetta (joko 150 mg tai 300 mg) viikolla 12, 13, 14 ja 15 ja sen jälkeen samaa annosta kerran kuukaudessa viikosta 16 lähtien.
In both the Einstein DVT and the Einstein PE study, the comparator treatment regimen consisted of enoxaparin administered for at least 5 days in combination with vitamin K antagonist treatment until the PT/INR was in therapeutic range ( 2.0).
Sekä Einstein DVT- että Einstein PE -tutkimuksessa vertailuvalmisteen hoito-ohjelma koostui enoksapariinista, jota annettiin vähintään 5 päivän ajan yhdistettynä K-vitamiinin antagonistihoitoon, kunnes PT/INR-arvo oli terapeuttisella alueella ( 2,0).
In both these cases, return the entire pack to the pharmacy.
Palauta kummassakin tapauksessa koko pakkaus apteekkiin.
In both these cases, return the entire pack to the pharmacy.
Tällöin koko pakkaus on palautettava apteekkiin.
In both treatment arms, children aged 6-11 years had a numercally higher rate of confirmed hypoglycaemia than in the other age groups.
Molemmissa hoitoryhmissä 6–11-vuotiailla lapsilla oli lukumääräisesti suurempi vahvistettujen hypoglykemioiden määrä kuin muissa ikäryhmissä.
In both treatment arms, children aged 6-11 years had a numerically higher rate of confirmed hypoglycaemia than in the other age groups.
Molemmissa hoitoryhmissä 6–11-vuotiailla lapsilla oli lukumääräisesti suurempi vahvistettujen hypoglykemioiden määrä kuin muissa ikäryhmissä.
In both treatment arms, patients with cirrhosis were at a higher risk to experience Grade 3-4 thrombocytopenia compared with non cirrhotic patients.
Molemmissa hoitohaaroissa 3.–4. asteen trombosytopenian riski oli suurempi kirroosipotilailla kuin potilailla, joilla ei ollut kirroosia.
In both treatment arms, these chemonaive patients were fully supplemented with folic acid and vitamin B12.
Molemmissa hoitoryhmissä näille potilaille, jotka eivät aiemmin olleet saaneet solunsalpaajahoitoa, annettiin täydet annokset foolihappoa ja B12-vitamiinia.
In both treatment arms, these chemonaive patients were fully supplemented with folic acid and vitamin B12.
Molemmissa hoitoryhmissä näille potilaille, jotka eivät olleet saaneet aiemmin kemoterapiahoitoa, annettiin täydet annokset foolihappoa ja B12- vitamiinia.
In both trials, Betaferon showed a reduction in the number (30%) of clinical relapses.
Kummassakin tutkimuksessa Betaferon-hoito vähensi kliinisten pahenemisvaiheiden määrää (30 prosenttia).
In both trials, Extavia showed a reduction in the number (30%) of clinical relapses.
Kummassakin tutkimuksessa Extavia vähensi kliinisten pahenemisvaiheiden määrää (30 prosenttia).
In both trials, most cases of hand-foot skin reaction in patients treated with Stivarga appeared during the first cycle of treatment and were mild to moderate in severity (Grades 1 and 2: 28.6%, CRC and 44.7%, GIST).
Molemmissa tutkimuksissa useimmat käsi-jalka –iho-reaktiotapaukset Stivarga-hoitoa saaneilla potilailla ilmenivät ensimmäisen hoitojakson aikana ja olivat vaikeudeltaan lieviä tai kohtalaisia (1. ja 2. aste: 28,6 % CRC ja 44,7 % GIST).
In both trials, most cases of hypertension in patients treated with Stivarga appeared during the first cycle of treatment and were mild to moderate in severity (Grades 1 and 2: 22.8%, CRC and 31.1%, GIST).
Molemmissa tutkimuksissa useimmat hypertensiotapaukset Stivarga-hoitoa saaneilla potilailla ilmenivät ensimmäisen hoitojakson aikana ja olivat vaikeudeltaan lieviä tai kohtalaisia (1. ja 2. aste: 22,8 % CRC- ja 31,3 % GIST-potilailla).
In both trials, the overall incidence of hand-foot skin reaction (78.4%, CRC and 88.2%, GIST) was higher in Stivarga-treated Asian patients compared to other ethnicities.
Molemmissa tutkimuksissa käsi-jalka -ihoreaktion kokonaisesiintyvyys oli suurempi Stivarga-valmisteella hoidetuilla aasialaisilla potilailla verrattuna muihin etnisiin ryhmiin (78,4% CRC- ja 88,2% GIST-potilailla).
In both trials, the primary endpoint was progression-free survival (PFS) defined by MRI scans or neurological worsening.
Molemmissa tutkimuksissa ensisijainen päätetapahtuma oli progressioton elinaika (progression-free survival, PFS) määritettynä magneettikaikukuvauksella tai neurologisen tilan huononemisena.
In both UNITI-1 and UNITI-2, a significantly greater proportion of patients were in clinical response and remission in the ustekinumab treated group compared to placebo (Table 8).
Sekä tutkimuksessa UNITI-1 että UNITI-2 merkittävästi suurempi osa ustekinumabihoitoa saaneen ryhmän potilaista oli saanut kliinisen vasteen ja saavuttanut remission verrattuna lumelääkeryhmän potilaisiin (Taulukko 8).
In BRCA-deficient in vivo models, olaparib given after platinum treatment resulted in a delay in tumour progression and an increase in overall survival compared to platinum treatment alone.
in vivo –malleissa, joissa BRCA toimii puutteellisesti olaparibin antaminen platinahoidon jälkeen hidasti kasvaimen etenemistä ja pidensi kokonaiselinaikaa pelkkään platinahoitoon verrattuna.
In BRCA-mutated patients (n=136) there was a statistically significant improvement in PFS, TFST, and TSST.
PFS, TFST ja TSST olivat tilastollisesti merkitsevästi paremmat potilailla, joilla oli BRCA-mutaatio (n = 136).
In breast-feeding mothers given Gardasil or placebo during the vaccination period of the clinical trials the rates of adverse reactions in the mother and the breastfed infant were comparable between the vaccination and the placebo groups.
Kun imettäville äideille annettiin Gardasilia tai lumerokotetta kliinisten tutkimusten rokotusten aikana, haittavaikutusten määrät äitien ja rintaruokittujen lasten keskuudessa olivat verrannollisia rokotus- ja lumeryhmien välillä.
In breast-feeding mothers given Silgard or placebo during the vaccination period of the clinical trials the rates of adverse reactions in the mother and the breastfed infant were comparable between the vaccination and the placebo groups.
Kun imettäville äideille annettiin Silgardia tai lumerokotetta kliinisten tutkimusten rokotusten aikana, haittavaikutusten määrät äitien ja rintaruokittujen lasten keskuudessa olivat verrannollisia rokotus- ja lumeryhmien välillä.
In BREATHE-3, the most frequent adverse reactions were flushing (21%), headache, and abnormal liver function test (each 16%).
BREATHE-3- tutkimuksessa tavallisimmat haittavaikutukset olivat kuumat aallot (21 %), päänsärky ja maksan toimintaa kuvaavien verikokeiden poikkeavat arvot (kukin 16 %).
In BREATHE-3, the most frequent adverse reactions were flushing (21%), headache, and abnormal liver function test (each 16%).
BREATHE-3-tutkimuksessa tavallisimmat haittavaikutukset olivat kuumat aallot (21 %), päänsärky ja maksan toimintaa kuvaavien verikokeiden poikkeavat arvot (kukin 16 %).
In BRIGHTER, patients with ischaemia present (N=46) or absent (N=133) and treated with ranibizumab monotherapy had a mean change from baseline of +15.3 and +15.6 letters, respectively, at Month 24.
BRIGHTER –tutkimuksessa ranibitsumabimonoterapialla hoidetuilla potilailla 24 kuukauden kohdalla keskimääräinen muutos lähtötilanteeseen verrattuna oli +15,3 kirjainta potilailla, joilla oli iskemiaa (n = 46) ja +15,6 kirjainta potilailla, joilla ei ollut iskemiaa (n = 133).
In BRIGHTER, ranibizumab 0.5 mg with adjunctive laser therapy demonstrated non-inferiority versus ranibizumab monotherapy from baseline to Month 24 (95% CI -2.8, 1.4).
BRIGHTER –tutkimuksessa 0,5 mg ranibitsumabin teho laserhoitoon yhdistettynä oli vertailukelpoinen (non-inferior) ranibitsumabimonoterapian kanssa lähtötilanteesta 24 kuukauteen saakka (95 % lv: -2,8 - 1,4).
In BRVO/CRVO clinical studies, cataract was reported more frequently in patients with phakic lens receiving a second injection (see section 4.8).
Kliinisissä BRVO-/CRVO- tutkimuksissa kaihia raportoitiin useammin potilailla, joilla oli faakkinen linssi ja jotka saivat toisen injektion (ks. kohta 4.8).
In BRVO/CRVO clinical studies, cataract was reported more frequently in patients with phakic lens receiving a second injection (see SmPC section 4.8).
Kliinisissä BRVO-/CRVO- tutkimuksissa kaihia raportoitiin useammin potilailla, joilla oli faakkinen linssi ja jotka saivat toisen injektion (ks. valmisteyhteenvedon kohta 4.8).
In C-EARLY, Cimzia+MTX-treated patients reported significant improvements at Week 52 compared to placebo+MTX in pain as assessed by the Patient Assessment of Arthritis Pain (PAAP) – 48,5 vs - 44,0 (least square mean) (p<0.05).
C-EARLY-tutkimuksessa Cimzian ja metotreksaatin yhdistelmää saaneet potilaat raportoivat merkittävää parantumista viikolla 52 verrattuna lumelääkkeen ja metotreksaatin yhdistelmää saaneisiin potilaisiin (-48,5 vs -44,0 [pienimmän neliösumman keskiarvo, p < 0,05]) arvioitaessa kipua Patient Assessment of Arthritis Pain (PAAP) -kyselyllä.
In C0168T72, the most common adverse reactions were upper respiratory tract infection, pharyngitis, abdominal pain, fever, and headache.
C0168T72- tutkimuksessa yleisimmät haittavaikutukset olivat ylempien hengitysteiden infektio, nielutulehdus, vatsakipu, kuume ja päänsärky.
In CA209017 and CA209063, the incidence of liver function test abnormalities was 1.2% (3/248).
CA209017- ja CA209063-tutkimuksissa 1,2 prosentilta potilaista (3/248) saatiin poikkeavia tuloksia maksan toimintakokeista.
In Caelyx, it is contained in ‘pegylated liposomes’ (tiny fatty spheres that are coated with a chemical called polyethylene glycol).
Caelyxissä doksorubisiinihydrokloridi sijaitsee pegyloiduissa liposomeissa (pienissä rasvapalloissa, joita ympäröi polyetyleeniglykoli-niminen kemikaali).
In cancer of the cervix the average overall survival was 16.8 months with chemotherapy including Avastin compared with 12.9 months on chemotherapy alone.
Kohdunkaulansyövässä kokonaiseloonjäämisaika oli keskimäärin 16,8 kuukautta, kun hoitoon sisältyi solunsalpaaja ja Avastin.
In cancer of the cervix, one main study involving 452 patients with advanced persistent, recurrent or metastatic disease was carried out.
Kohdunkaulansyöpää koskeneessa tutkimuksessa oli mukana 452 potilasta, joilla oli pitkälle edennyt hoitoon vastaamaton, uusiutunut tai metastoitunut syöpä.
In cancer patients
Syöpäpotilaat
in cancer patients
yöpäpotilaat
in cancer patients
yöpäpotilailla