natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the randomised phase IIb study (C208, stage 2) a higher rate of deaths was seen in the SIRTURO treatment group (12.7%;10/79 patients) compared to the placebo treatment group (3.7%;
Kuolleisuuden todettiin satunnaistetussa vaiheen IIb tutkimuksessa (C208, vaihe 2) olevan suurempi SIRTURO-hoitoryhmässä (12,7 %; 10/79 potilasta) verrattuna lumehoitoryhmään (3,7 %;
In the rasagiline clinical program overall, 1,361 patients were treated with rasagiline for
Rasagiliinin kliinisessä ohjelmassa lääkkeellä hoidettiin yhteensä 1 361 potilasta 3
In the rat carcinogenicity study, benign tumours were found in the small bowel and the extrahepatic bile ducts.
Rotilla tehdyssä karsinogeenisuustutkimuksessa havaittiin hyvänlaatuisia kasvaimia ohutsuolessa ja maksanulkoisissa sappiteissä.
In the rat embryofoetal developmental toxicity study, malformations of absence of urinary bladder, absence of thyroid gland, and fusion and misalignment of lumbar and thoracic vertebral elements (central and/or neural arches) were observed at all dosage levels (25, 250, and 1000 mg/kg/day).
Rottien alkion ja sikiön kehitystoksisuutta koskevassa tutkimuksessa havaittiin kaikilla annostasoilla (25, 250 ja 1000 mg/kg/vrk) seuraavia epämuodostumia: virtsarakon puuttuminen, kilpirauhasen puuttuminen sekä lanne- ja rintarangan elementtien (keski- ja/tai nikamankaaren) fuusioituminen ja poikkeava sijainti.
In the rat pre- and postnatal development study, a decrease in pup survival occurred between birth and postnatal day 21 at doses of 60 mg/kg/day or higher (5 times the expected human clinical exposure).
Rotilla tehdyssä tutkimuksessa, jossa seurattiin poikasten pre- ja postnataalista kehitystä, poikasten elossaolo-osuus oli pienentynyt syntymän ja 21. elinpäivän välillä, kun annos oli vähintään 60 mg/kg/vrk (5 kertaa odotettu ihmisten kliininen altistuminen).
In the RCC Clinical Trial 1, hyperlipaemia was reported as an adverse event in 27% of patients.
Kliinisessä munuaissyöpätutkimuksessa 27 %:lla potilaista raportoitiin haittavaikutuksena hyperlipemiaa.
In the RCC Clinical Trial, a Phase 3 clinical trial for renal cell carcinoma, 26% of patients reported hyperglycaemia as an adverse event.
Vaiheen 3 kliinisessä munuaissyöpätutkimuksessa 26 % potilaista ilmoitti yhtenä haittavaikutuksena hyperglykemiaa.
In the RCC study (see section 5.1), 8.1% of patients in the lenvatinib plus everolimus treated group developed renal failure and 3.2% developed renal impairment, (9.7% of patients had a Grade 3 event of renal failure or impairment).
Munuaissyöpää sairastaville potilaille tehdyssä tutkimuksessa (ks. kohta 5.1) lenvatinibi-everolimuusi- yhdistelmähoitoa saaneessa ryhmässä munuaisten vajaatoimintaa kehittyi 8,1 %:lle potilaista ja munuaisten toiminta heikentyi 3,2 %:lla potilaista (asteen 3 munuaisten vajaatoimintaa tai munuaistoiminnan heikentymistä havaittiin 9,7 %:lla potilaista).
In the RCC study (see section 5.1), decreased ejection fraction/cardiac failure was reported in 4.8% of patients (3.2% were Grade ≥ 3) in the lenvatinib plus everolimus treated group, and 4.0% in the everolimus group (2.0% were Grade ≥ 3).
Munuaissyöpää sairastaville potilaille tehdyssä tutkimuksessa (ks. kohta 5.1) ejektiofraktion pienentymistä / sydämen vajaatoimintaa raportoitiin 4,8 %:lla lenvatinibi-everolimuusi- yhdistelmähoitoa saaneen ryhmän potilaista (3,2 %:lla aste ≥ 3) ja 4,0 %:lla everolimuusihoitoa saaneen ryhmän potilaista (2,0 %:lla aste ≥ 3).
In the RE-LY study, in comparison to warfarin the annual myocardial infarction rate for dabigatran etexilate was increased from 0.64 % (warfarin) to 0.82 % (dabigatran etexilate 110 mg twice daily) /
RELY-tutkimuksessa sydäninfarktien vuosittainen ilmaantuvuus oli varfariiniin verrattuna suurempi: varfariini 0,64 %, dabigatraanieteksilaatti 110 mg x 2 0,82 % ja dabigatraanieteksilaatti 150 mg x 2
In the RE-MODEL trial (knee replacement) treatment was for 6-10 days and in the RE-NOVATE trial (hip replacement) for 28-35 days.
RE-MODEL-tutkimuksessa (polven tekonivelleikkaus) hoito kesti 6–10 päivää ja RE-NOVATE- tutkimuksessa (lonkan tekonivelleikkaus) 28–35 päivää.
In the RE-SONATE study, which compared dabigatran etexilate to placebo, the rate of MI was 0.1 % for patients who received dabigatran etexilate and 0.2 %for patients who received placebo (see section 4.4.).
RE-SONATE-tutkimuksessa, jossa dabigatraanieteksilaattia verrattiin lumeeseen, sydäninfarktien määrä oli 0,1 % dabigatraanieteksilaattia saaneilla potilailla ja 0,2 % lumetta saaneilla (ks. kohta 4.4).
In the RE-SONATE study, which compared dabigatran etexilate to placebo, the rate of MI was 0.1% for patients who received dabigatran etexilate and 0.2 % for patients who received placebo (see section 4.4).
RE-SONATE-tutkimuksessa, jossa dabigatraanieteksilaattia verrattiin lumeeseen, sydäninfarktien määrä oli 0,1 % dabigatraanieteksilaattia saaneilla potilailla ja 0,2 % lumetta saaneilla (ks. kohta 4.4).
In the REACH study, 112 patients (6 to 17 years, median age 13.0 years) with moderate to severe, active Crohn’s disease (median paediatric CDAI of 40) and an inadequate response to conventional therapies were to receive 5 mg/kg infliximab at weeks 0, 2, and 6.
REACH-tutkimuksessa 112 potilasta (iältään 6-17-vuotiaita, mediaani ikä 13,0 vuotta), joilla oli kohtalainen tai vaikea, aktiivinen Crohnin tauti (lapsilla CDAI:n mediaaniarvo 40) ja joilla vaste perinteisiin hoitoihin oli ollut riittämätön, saivat 5 mg/kg infliksimabia viikoilla 0, 2 ja 6.
In the REACH study, 112 patients (6 to 17 years, median age 13.0 years) with moderate to severe, active Crohn’s disease (median paediatric CDAI of 40) and an inadequate response to conventional therapies were to receive 5 mg/kg infliximab at weeks 0, 2, and 6.
REACH-tutkimuksessa 112 potilasta (iältään 6–17-vuotiaita, mediaani ikä 13,0 vuotta), joilla oli kohtalainen tai vaikea, aktiivinen Crohnin tauti (lapsilla CDAI:n mediaaniarvo 40) ja joilla vaste perinteisiin hoitoihin oli ollut riittämätön, saivat 5 mg/kg infliksimabia viikoilla 0, 2 ja 6.
In the RECOURSE study, 9.4% of patients in the Lonsurf group received G-CSF mainly for therapeutic use.
RECOURSE-tutkimuksessa 9,4 % Lonsurf-ryhmän potilaista sai granulosyyttiryhmiä stimuloivia kasvutekijöitä lähinnä hoitotarkoitukseen.
In the registry study of patients with PNH who had never had a blood transfusion, patients treated with Soliris had clinically meaningful reductions in levels of lactate dehydrogenase (LDH) after 6 months of treatment, indicating reduced breakdown of red blood cells.
Rekisteritutkimuksessa PNH-potilailla, joille ei ollut koskaan tehty verensiirtoa, Solirisilla hoidettujen potilaiden laktaattidehydrogenaasi-entsyymin (LDH) pitoisuus oli vähentynyt kliinisesti merkitsevästi 6 hoitokuukauden jälkeen, mikä osoitti punasolujen hajoamisen vähenemistä.
In the relapsed/refractory study, the median progression-free survival (primary endpoint) was 30.6 months in the R-FC group and 20.6 months in the FC group (p=0.0002, log--rank test).
Uusiutuneen/refraktorisen taudin tutkimuksessa taudin etenemisestä vapaan elinajan (ensisijainen päätetapahtuma) mediaani oli 30,6 kuukautta R-FC-ryhmässä ja 20,6 kuukautta FC-ryhmässä (p = 0,0002, log-rank-testi).
In the remaining 55% of patients with unknown
EGFR-status määritettiin immunohistokemiallisesti käyttäen EGFR pharmDx -systeemiä.
In the remaining dogs (64 dogs for Pexion and 88 dogs for phenobarbital), the following clinical results were observed: Mean frequency of generalised seizures was reduced from
Jäljelle jäävillä koirilla (64 Pexion ryhmän koiraa ja 88 fenobarbitaaliryhmän koiraa) havaittiin seuraavat kliiniset tulokset: keskimääräinen kohtausten esiintymistiheys laski imepitoiiniryhmässä
In the renal cell carcinoma study, patients who took Afinitor lived for an average of 4.9 months without the disease getting worse, compared with 1.9 months for the patients who took placebo.
Munuaissolukarsinoomaa koskevassa tutkimuksessa Afinitoria saaneet potilaat elivät keskimäärin 4,9 kuukautta ilman sairauden pahenemista, kun lumelääkettä saaneiden potilaiden vastaava aika oli 1,9 kuukautta.
In the repeated dose toxicity studies, mild reversible liver changes were observed in rats starting at about 3 times the clinical exposure.
Toistuvan altistuksen aiheuttamaa toksisuutta selvittävissä tutkimuksissa rotilla havaittiin lieviä korjaantuvia maksan muutoksia, joita ilmaantui kolminkertaisesta kliinisestä altistuksesta lähtien.
In the Rhesus monkey, pharmacokinetic studies following intravenous injection of tasonermin indicated a non-specific, non-saturable excretion via glomerular filtration in the kidney.
Rhesus-apinalla tehdyissä farmakokineettisissä tutkimuksissa laskimoon annetulla tasonermiinilla todettiin epäspesifi, saturoitumaton eritys glomerulussuodatuksen kautta munuaisissa.
In the rilpivirine arm in the week 96 analysis of the Phase III ECHO and THRIVE trials, mean change from baseline in total cholesterol (fasted) was 5 mg/dl, in HDL cholesterol (fasted) 4 mg/dl, in LDL cholesterol (fasted) 1 mg/dl, and in triglycerides (fasted) -7 mg/dl.
Vaiheen III tutkimusten ECHO ja THRIVE viikon 96 analyysissa rilpiviriiniryhmän kokonaiskolesterolipitoisuuden keskimuutos lähtötilanteesta (paastotilassa) oli 5 mg/dl, HDL- kolesterolipitoisuuden keskimuutos (paastotilassa) 4 mg/dl, LDL-kolesterolin keskimuutos (paastotilassa) 1 mg/dl ja triglyseridipitoisuuden keskimuutos (paastotilassa) -7 mg/dl.
In the RUTH study, leg cramps were observed in 12.1 % of raloxifene-treated patients and 8.3 % of placebo-treated patients.
RUTH-tutkimuksessa alaraajojen lihaskoristuksia havaittiin 12 %:lla raloksifeeni- ryhmässä ja 8,3 %:lla plaseboryhmässä.
In the RUTH study, venous thromboembolic events occurred at a frequency of approximately 2.0 % or 3.88 cases per 1,000 patient-years in the raloxifene group and 1.4 % or 2.70 cases per
RUTH-tutkimuksessa laskimotromboembolisia tapahtumia esiintyi raloksifeeniryhmässä noin 2 %:lla tai 3,88 tapausta 1000 potilasvuotta kohti ja plaseboryhmässä 1,4 %:lla tai 2,70 tapausta 1000 potilasvuotta kohti.
In the sALCL study, 86% of patients (50 out of 58) responded partially or completely to treatment and this response was complete for 59% of them (34 out of 58).
Mainitussa sALCL-tutkimuksessa 86 % potilaista (50 potilasta 58:sta) saavutti osittaisen tai täydellisen hoitovasteen, ja heistä 59 %:lla (34 potilaalla 58:sta) vaste oli täydellinen.
In the same clinical trials, cerebrovascular adverse reactions (CVAEvents e.g., stroke, transient ischemic attack), including fatalities, were reported.
Samoissa kliinisissä tutkimuksissa ilmoitettiin aivoverenkiertoon kohdistuvia haittatapahtumia (AVH- haitat, esim. aivohalvaus, TIA), joista osa johti kuolemaan.
In the same population, plasma elimination half-life is approximately 2.5 hours, plasma clearance 55 to 80 ml/kg/hr and volume of distribution of approximately 185 to 260 ml/kg.
Samassa populaatiossa eliminaation puoliaika plasmassa on noin 2,5 tuntia, plasman puhdistuma 55–80 ml/kg/tunti ja jakautumistilavuus noin 185–260 ml/kg.
In the same study another group of adults aged 50-59 years and another group of adults aged 18-49 years received a single dose of Prevenar 13.
Samassa tutkimuksessa toinen ryhmä, joka koostui 50–59-vuotiaista, ja toinen ryhmä, joka koostui 18–49- vuotiaista, sai kerta-annoksen Prevenar 13:a.
In the same study as above, administration of an antacid (aluminium hydroxide/magnesium hydroxide/simethicone) 2 hours before or after a single 400 mg dose of Tasigna also did not alter nilotinib pharmacokinetics.
Yllä mainitussa tutkimuksessa antasidin (alumiinihydroksidi/magnesiumhydroksidi/simetikoni) anto 2 tuntia ennen tai jälkeen Tasignan 400 mg kerta-annoksen ei myöskään muuttanut nilotinibin farmakokinetiikkaa.
In the same study at 5 years, there was no increase in the risk of stroke including hemorrhagic, ischemic, embolic stroke, stroke type unspecified and transient ischemic attacks in FABLYN-treated patients.
Samassa tutkimuksessa viiden vuoden kuluttua aivoinfarktin (mukaan lukien hemorragisen, iskeemisen, embolisen aivoinfarktin, tyypiltään määrittämättömän aivoinfarktin ja ohimenevien iskeemisten kohtausten) riski ei ollut suurentunut FABLYNILLA hoidetuilla potilailla.
In the same study there were no histopathological findings in male reproductive organs and no effects on male fertility endpoints, including percent motile sperm, observed at 100 mg/kg/day at the end of dosing or recovery phase (corresponding to 1.3-fold of the steady-state AUC0-24h at the recommended human dose).
Tässä samassa tutkimuksessa ei todettu histopatologisia löydöksiä urosten lisääntymiselimissä eikä vaikutuksia urosten hedelmällisyyttä koskeviin päätetapahtumiin, liikkuvien siittiöiden prosenttiosuus mukaan lukien, lääkkeenantojakson lopussa annetuilla annoksilla 100 mg/kg/vrk eikä palautumisvaiheessa (vastaa 1,3-kertaista vakaan tilan AUC0–24h-arvoa ihmiselle suositeltuun annokseen nähden).
In the same study, an increased rate of wheezing through 42 days was observed in infants and toddlers 6-23 months of age (5.9% T/LAIV versus 3.8% injectable influenza vaccine).
Samassa tutkimuksessa 6–23 kuukauden ikäisillä imeväisillä ja pikkulapsilla todettiin hengityksen vinkumisen lisääntymistä 42 vuorokauden aikana (5,9 %:lla trivalenttisen elävän heikennetyn influenssarokotteen saaneista ja 3,8 %:lla influenssarokotteena pistoksena saaneista).
In the same study, following 6 ml of glycerol phenylbutyrate for 3 days (TID), mean Cmax and AUC were 100 mcg/ml and 1400 mcg•h/ml for PBA and 65 mcg/ml and 2064 mcg•h/ml for PAA, respectively.
Samassa tutkimuksessa kolmena peräkkäisenä päivänä (kolmesti vuorokaudessa) annetun 6 ml:n glyserolifenyylibutyraattiannoksen keskimääräiset Cmax- ja AUC-tulokset olivat 100 µg/ml ja 1 400 µg*h/ml PBA:lle ja 65 µg/ml ja
In the same study, in girls aged 9-13 years, the immune response after a 2-dose schedule was numerically lower than after a 3-dose schedule (n = 248 at Month 7; n = 82 at Month 36).
Samassa tutkimuksessa immuunivaste 9–13-vuotiailla tytöillä kahden annoksen aikataululla oli numeerisesti alhaisempi kuin kolmen annoksen aikataululla (n=248 seitsemän kuukauden kohdalla; n=82 36 kuukauden kohdalla).
In the same study, in girls aged 9-13 years, the immune response after a 2-dose schedule was numerically lower than after a 3-dose schedule (n=248 at Month 7; n=82 at Month 36).
Samassa tutkimuksessa immuunivaste 9–13-vuotiailla tytöillä kahden annoksen aikataululla oli numeerisesti alhaisempi kuin kolmen annoksen aikataululla (n=248 seitsemän kuukauden kohdalla; n=82 36 kuukauden kohdalla).
In the same study, in girls and boys 9 to14 years old, GMTs at one month after the last vaccine dose were numerically lower for some vaccine types after a 2-dose schedule than after a 3-dose schedule (i.e.
Samassa tutkimuksessa, 9-14-vuotiaiden tyttöjen ja poikien kohdalla, GMT:t yhden kuukauden jälkeen viimeisestä rokoteannoksesta, olivat numeerisesti alempia joillekin rokotetyypeille 2-annoksen rokotesarjan jälkeen kuin 3-annoksen rokotesarjan jälkeen (esim.
In the same study, incidence of milk leakage was significantly lower among Velactis treated animals (2.0%) as compared to placebo treated animals (10.7%).
Samassa tutkimuksessa maitovuodon ilmaantuvuus oli Velactis-hoitoa saaneilla eläimillä merkitsevästi pienempi (2,0 %) kuin lumelääkehoitoa saaneilla (10,7 %).
In the same trials with oral aripiprazole, cerebrovascular adverse reactions (e.g. stroke, transient ischaemic attack), including fatalities, were reported in patients (mean age: 84 years; range:
Edellä mainituissa suun kautta otettavaa aripipratsolia koskevissa tutkimuksissa potilailla (iän keskiarvo 84 vuotta; vaihteluväli 78–88 vuotta) havaittiin aivoverenkiertoon kohdistuvia haittavaikutuksia (esim. aivohalvaus, ohimenevä aivoverenkiertohäiriö (TIA)), myös kuolemantapauksia.
In the same trials, cerebrovascular adverse reactions (e.g. stroke, transient ischaemic attack), including fatalities, were reported in patients (mean age: 84 years; range: 78-88 years).
Yllä mainituissa tutkimuksissa esiintyi aivoverenkiertoon liittyviä haittavaikutuksia (kuten aivohalvaus, TIA), joista osa kuolemaan johtaneita (potilaiden keski-ikä 84 vuotta; vaihteluväli 78– 88 vuotta).
In the SAVOR study subgroups over 65 and over 75 years of age, efficacy and safety was consistent with the overall study population.
SAVOR-tutkimuksen yli 65-vuotiaiden ja yli 75-vuotiaiden alaryhmissä turvallisuus ja teho olivat yhdenmukaiset koko tutkimuspopulaation kanssa.
In the second CIN 3 case observed in a patient infected with HPV 51 at Day 1 (in 2 of 9 specimens); HPV 16 was detected at a Month 51 biopsy (in 1 of 9 specimens) and HPV 56 was detected in 3 of 9 specimens at Month 52 in tissue excised during LEEP.
Toisessa CIN 3- tapauksessa, joka havaittiin HPV 51-infektion saaneella potilaalla päivänä 1 (kahdessa näytteessä yhdeksästä); HPV 16 havaittiin 51. kuukauden biopsiassa (yhdessä näytteessä yhdeksästä) ja HPV 56 havaittiin kolmessa näytteessä yhdeksästä 52.kuukautena LEEP-menetelmän aikana otetussa kudoksessa.
In the second clinical study (IMPACT 2), efficacy and safety of infliximab were studied in
Toisessa kliinisessä tutkimuksessa (IMPACT 2) infliksimabin tehoa ja turvallisuutta arvioitiin
In the second cycle, hospitalisation is recommended at a minimum for 2 days, and clinical judgment should be based on tolerance to BLINCYTO in the first cycle.
Toisen hoitojakson yhteydessä sairaalahoitoa suositellaan vähintään 2 päivän ajan, ja kliiniset päätökset tehdään sen perusteella, kuinka hyvin potilas sieti ensimmäisen Blincyto- hoitojakson.
In the second field study, a group of 18-day-old embryonated eggs and a group of one-day-old chicks were vaccinated with Vectormune ND.
Toisessa kenttätutkimuksessa Vectormune ND -rokote annettiin joukolle 18 vuorokauden ikäisiä sikiöllisiä munia ja joukolle yhden vuorokauden ikäisiä kananpoikia.
In the second HL study (in patients with HL at increased risk of coming back), the average length of time patients lived before their disease got worse was around 43 months in those given Adcetris, compared with around 24 months in those given placebo.
Toisessa HL-tutkimuksessa (HL-potilailla, joilla oli kasvanut sairauden uusiutumisen riski) keskimääräinen aika, jonka potilaat elivät ennen sairauden pahenemista, oli Adcetrisia saaneilla noin 43 kuukautta, kun se lumelääkettä saaneilla oli 24 kuukautta.
In the second HL study (in patients with HL at increased risk of progressing or coming back), the main measure of effectiveness was how long patients lived without their disease getting worse.
Toisessa HL-tutkimuksessa (HL-potilailla, joilla oli kasvanut sairauden etenemisen ja uusiutumisen riski) tehon pääasiallisena mittana oli se, miten pitkään potilaat elivät ilman sairauden pahenemista.
In the second ITP study, 57 patients with ITP (baseline platelet counts ≤ 30×109 / l) aged between 18 and 65 years were treated with Privigen at 1 g/kg bw.
Toisessa ITP-tutkimuksessa 57 potilasta, iältään 18–65 v, joilla oli primaari immunotrombosytopenia (lähtötilanteen trombosyyttiarvot ≤ 30 × 109/l), saivat Privigen-hoitoa annoksella 1 g/kg.
In the second ITP study, patients taking Revolade were around eight times more likely than those taking placebo to reach a platelet count of between 50,000 and 400,000 per microlitre during the six months of treatment.
Toisessa ITP-tutkimuksessa Revoladea saaneiden potilaiden kohdalla oli lumelääkettä saaneisiin verrattuna noin kahdeksan kertaa todennäköisempää, että heidän verihiutalemääränsä oli 50 000–400 000 verihiutaletta mikrolitrassa kuuden kuukauden hoidon aikana.
In the second main study, the change in pain intensity after ten minutes was between 2.0 and 2.7 points after receiving doses of Instanyl compared with 1.3 after receiving placebo.
Toisessa päätutkimuksessa muutos kivun voimakkuudessa kymmenen minuutin kuluttua lääkkeen ottamisesta oli 2,0–2,7 pistettä Instanyl-ryhmässä ja 1,3 lumelääkeryhmässä.
In the second part of the study including patients with prior anticancer therapy but without risk factors for cardiac toxicity, sunitinib was generally tolerable and clinically manageable at the dose of 15 mg/m2/day on schedule 4/2.
Tutkimuksen toisessa osassa, jossa mukana oli aiempaa syöpähoitoa saaneita potilaita, mutta joilla ei ollut sydäntoksisuuden riskitekijöitä, sunitinibihoito oli yleensä siedettyä ja kliinisesti hallittavissa annoksella 15 mg/m2/vrk hoito-ohjelmalla 4/2.
In the second part, the risk of experiencing a disease flare was reduced by 64% with Ilaris, compared with placebo.
Tutkimuksen toisessa osassa sairauden oireiden uusiutumisriski oli pienentynyt Ilarisia saaneilla potilailla 64 % lumelääkkeeseen verrattuna.
In the second pivotal study (study 2), the primary endpoint was SPID30, which was also statistically significant compared to placebo (p<0.0001).
Senkin suhteen saavutettiin tilastollisesti merkitseviä tuloksia verrattuna lumehoitoon (p < 0,0001).
In the second prevention study, blood clots or blood-clot related death occurred in 0.4% (3 out of 681) of patients treated with Pradaxa, compared with 5.6% (37 out of 662) of patients treated with placebo.
Toisessa tutkimuksessa, joissa tarkasteltiin tromboemboliatapahtumien ja keuhkoveritulpan ehkäisyä, verihyytymiä tai niistä johtuvia kuolemia esiintyi 0,4 prosentilla Pradaxaa saaneista potilaista (3 potilasta 681:stä), ja vastaava osuus lumelääkettä saaneista oli 5,6 % (37 potilasta 662:sta).
In the second study (16 weeks) where acetylsalicylic acid was allowed, patients taking Trevaclyn experienced significantly fewer days per week with moderate or greater flushing compared to nicotinic acid (prolonged-release formulation taken as a 12-week multi-step 500 mg to 2,000 mg titration) (p< 0.001).
Toisessa tutkimuksessa (16 viikkoa), jossa asetyylisalisyylihapon käyttö sallittiin, Trevaclyn- valmistetta saaneilla potilailla oli viikossa merkitsevästi vähemmän oirepäiviä (kohtalaista tai vaikeampaa ihon punoitusta) kuin nikotiinihappoa saaneilla potilailla (pitkävaikutteinen lääkemuoto, jonka annos nostettiin 12 viikon aikana asteittain 500 mg:sta 2000 mg:aan) (p < 0,001).
In the second study (n=16), the median cerebrospinal fluid concentration was 3 % (range 1 to 61 %) of the corresponding plasma concentration.
Toisessa tutkimuksessa (n = 16) aivo- selkäydinnesteestä mitattujen pitoisuuksien mediaani oli 3 % (vaihteluväli 1-61 %) vastaavasta pitoisuudesta plasmassa.
In the second study (n=16), the median cerebrospinal fluid concentration was 3 % (range 1 to 61 %) of the corresponding plasma concentration.
Toisessa tutkimuksessa (n = 16) aivo- selkäydinnesteestä mitattujen pitoisuuksien mediaani oli 3 % (vaihteluväli 1–61 %) vastaavasta pitoisuudesta plasmassa.
In the second study in women weighing above 60 kg, the average number of eggs collected from each woman was 13.8 in those treated with Elonva compared with 12.6 in those treated with follitropin beta.
Toisessa, yli 60 kilogrammaa painavia naisia koskeneessa tutkimuksissa jokaiselta naiselta kerättyjen munasolujen keskimääräinen määrä oli 13,7 niillä naisilla, jotka saivat Elonva-hoitoa, ja 12,5 niillä naisilla, jotka saivat follitropiinibeetaa.
In the second study involving 240 people, subjects were given Aflunov using different vaccination schedules.
Toiseen tutkimukseen osallistui 240 ihmistä, joille annettiin Aflunovia eri rokotusohjelmien mukaisesti.
In the second study survival of Eravac vaccinated rabbits was 93% compared with 50% for rabbits given placebo.
Toisessa tutkimuksessa Eravac-rokotteen saaneista kaneista jäi eloon 93 prosenttia, ja lumerokotteen saaneessa ryhmässä vastaava osuus oli 50 prosenttia.
In the second study the average increase in FEV1 was 140 ml more with Ultibro Breezhaler treatment than with treatment with fluticasone and salmeterol.
Toisessa tutkimuksessa Ultibro Breezhaler -hoito paransi FEV1- arvoa keskimäärin 140 millilitraa enemmän kuin flutikasonin ja salmeterolin yhdistelmä.
In the second study the average increase in FEV1 was 140 ml more with Ulunar Breezhaler treatment than with treatment with fluticasone and salmeterol.
Toisessa tutkimuksessa Ulunar Breezhaler -hoito paransi FEV1- arvoa keskimäärin 140 millilitraa enemmän kuin flutikasonin ja salmeterolin yhdistelmä.