natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In three specific drug-drug interaction studies, the alpha-blocker doxazosin (4 mg and 8 mg) and oral sildenafil (25 mg, 50 mg, or 100 mg) were administered simultaneously to patients with benign prostatic hyperplasia (BPH) stabilized on doxazosin therapy.
Kolmessa spesifisessä lääke-lääkeyhteisvaikutustutkimuksessa annettiin potilaille, joiden hyvänlaatuinen eturauhasen liikakasvu oli saatu stabiloitua doksatsosiinilla (alfasalpaaja), samanaikaisesti sekä doksatsosiinia (4 mg ja 8 mg) että sildenafiilia (25 mg, 50 mg tai 100 mg suun kautta).
In THRIVE, the BR consisted of 2 investigator-selected N(t)RTIs: tenofovir disoproxil fumarate plus emtricitabine or zidovudine plus lamivudine or abacavir plus lamivudine.
THRIVE- tutkimuksessa peruslääkityksenä käytettiin kahta tutkijan valitsemaa N(t)RTI-lääkitystä: tenofoviiridisoproksiilifumaraattia yhdistelmänä emtrisitabiinin kanssa tai tsidovudiinia yhdistelmänä lamivudiinin kanssa tai abakaviiria yhdistelmänä lamivudiinin kanssa.
In thyroidectomy patients receiving levothyroxine, the plasma exposure to levothyroxine may be decreased when Glivec is co-administered (see section 4.4).
Jos potilaan kilpirauhanen on poistettu ja häntä hoidetaan levotyroksiinilla, samanaikainen Glivec- hoito saattaa pienentää plasman levotyroksiinipitoisuuksia (ks. kohta 4.4).
In thyroidectomy patients receiving levothyroxine, the plasma exposure to levothyroxine may be decreased when imatinib is co-administered (see section 4.4).
Jos potilaan kilpirauhanen on poistettu ja häntä hoidetaan levotyroksiinilla, samanaikainen imatinibi- hoito saattaa pienentää plasman levotyroksiinipitoisuuksia (ks. kohta 4.4).
In tocilizumab-treated patients, decreases in the levels of CRP to within normal ranges were seen as early as week 2, with decreases maintained while on treatment.
Tosilitsumabihoitoa saaneilla potilailla CRP- arvon lasku normaalialueelle havaittiin jo toisella hoitoviikolla, ja lasku säilyi koko hoidon ajan.
In toddlers erythema and tenderness were the most commonly reported solicited local reactions; irritability and unusual crying were the most commonly reported solicited systemic reactions.
Pikkulapsilla yleisimmin raportoituja ennakoituja paikallisia reaktioita olivat ihon punoitus ja arkuus; yleisimmin raportoituja ennakoituja systeemisiä reaktioita olivat ärtyneisyys ja epätavallinen itku.
In TORCH, older patients, patients with a lower body mass index (<25 kg/m2) and patients with very severe disease (FEV1<30% predicted) were at greatest risk of developing pneumonia regardless of treatment.
TORCH- tutkimuksessa iäkkäillä potilailla, potilailla, joiden painoindeksi oli pieni (< 25 kg/m2) ja potilailla, joiden tauti oli hyvin vaikea (FEV1 < 30 % viitearvosta) oli suurin riski saada keuhkokuume riippumatta siitä, mitä hoitoa he saivat.
In total 1623 patients were enrolled into the study, with 535 patients randomized to Rd, 541 patients randomized to Rd18 and 547 patients randomized to MPT.
Tutkimukseen otettiin yhteensä 1623 potilasta, joista 535 potilasta satunnaistettiin Rd-ryhmään, 541 potilasta Rd18-ryhmään ja 547 potilasta MPT-ryhmään.
In total 21,988 administrations of CEPROTIN have been given.
CEPROTINIA annettiin yhteensä 21 988 kertaa.
In total 3,434 women, aged 18-50, were enrolled and completed 33,828 cycles.
Tutkimuksissa oli mukana yhteensä 3 434 iältään 1850-vuotiasta naista, käsittäen yhteensä 33 828 kiertoa.
In total 459 patients were enrolled into the study, with 152 patients randomized to MPR+R, 153 patients randomized to MPR+p and 154 patients randomized to MPp+p.
Tutkimukseen otettiin yhteensä 459 potilasta, joista 152 potilasta satunnaistettiin MPR+R-ryhmään, 153 potilasta MPR+p-ryhmään ja 154 potilasta MPp+p-ryhmään.
In total about 67 % of patients exposed to at least one dose of rivaroxaban were reported with treatment emergent adverse events.
Yhteensä noin 67 %:lla potilaista, jotka altistuivat vähintään yhdelle rivaroksabaaniannokselle, raportoitiin hoidon aikaisia haittavaikutuksia.
In total about 67% of patients exposed to at least one dose of rivaroxaban were reported with treatment emergent adverse events.
Yhteensä noin 67 %:lla potilaista, jotka altistuivat vähintään yhdelle rivaroksabaaniannokselle, raportoitiin hoidon aikaisia haittavaikutuksia.
In total eight studies, conducted in various countries across Europe, in Chile and in the Philippines, have evaluated the immunogenicity of Synflorix after a three-dose primary series (N=3,089) according to different vaccination schedules (6-10-14 weeks, 2-3-4, 3-4-5 or 2-4-6 months of age).
Euroopan eri maissa, Chilessä ja Filippiineillä suoritetuissa kahdeksassa kliinisessä, immunogeenisuutta selventävässä tutkimuksessa yli 3900 henkilöä sai Synflorixia 3 annoksen perusrokotusohjelman mukaisesti: 6-10-14 viikkoa, 2-3-4 kuukautta, 3-4-5 kuukautta tai 2-4-6 kuukautta.
In total there were 60 primary events on linagliptin and 62 on comparators.
Ensisijaisia tapahtumia oli kaiken kaikkiaan linagliptiinia saaneiden ryhmässä 60 ja vertailulääkkeitä saaneiden ryhmässä 62.
In total, 1,030 patients entered, however, 3 of these patients did not receive treatment (n=356 continued on 0.5 mg, 330 continued on 1.25 mg, 167 switched from interferon beta-1a to 0.5 mg and 174 from interferon beta-1a to 1.25 mg).
1,25 mg annoksella, 167 siirtyi beetainterferoni-1a-lääkityksestä annokseen 0,5 mg ja 174 siirtyi beetainterferoni-1a-lääkityksestä annokseen 1,25 mg).
In total, 14 relevant cases, all from post-marketing sources, were identified.
Yhteensä tunnistettiin 14 merkittävää tapausta, joista kaikki olivat ilmenneet myyntiluvan myöntämisen jälkeen.
In total, 2,076 patients were evaluated (692 patients on 150 mg, 690 patients on 300 mg and 694 patients on placebo).
Yhteensä 2 076 potilaan tiedot arvioitiin (692 potilasta sai 150 mg Cosentyx- valmistetta, 690 potilasta sai 300 mg Cosentyx-valmistetta ja 694 potilasta sai lumelääkettä).
In total, 22 % of patient with atrial fibrillation treated for the prevention of stroke and SEE (long-term treatment for up to 3 years) , 14 % of patients treated for DVT/PE and 15 % of patients treated for DVT/PE preventionexperienced adverse reactions.
Haittavaikutuksia esiintyi yhteensä noin 22 %:lla eteisvärinäpotilaista, jotka käyttivät dabigatraania aivohalvauksen ja systeemisen embolian ehkäisyyn (enintään 3 vuotta kestänyt pitkäaikaishoito), 14 %:lla potilaista, jotka saivat hoitoa SLT:hen/KE:hen ja 15 %:lla potilaista, jotka saivat hoitoa SLT:n/KE:n ehkäisyyn.
In total, 760 patients were randomised 2:1 to receive 160 mg regorafenib (4 tablets Stivarga each containing 40 mg regorafenib) orally once daily (N=505) plus Best Supportive Care (BSC) or matching placebo (N=255) plus BSC for 3 weeks on therapy followed by 1 week off therapy.
Yhteensä 760 potilasta satunnaistettiin 2:1 saamaan 160 mg regorafenibia (neljä 40 mg regorafenibia sisältävää Stivarga-tablettia) suun kautta kerran päivässä (n=505) ja parasta tukihoitoa (Best Supportive Care, BSC) tai sopivaa lumelääkettä (n=255) ja parasta tukihoitoa 3 hoitoviikon ajan, jota seurasi yksi hoitovapaa viikko.
In total, 800 patients were randomised 2:1 to receive Lonsurf (N = 534) plus best supportive care (BSC) or matching placebo (N = 266) plus BSC.
Tutkimuksessa yhteensä 800 potilasta satunnaistettiin suhteessa 2:1 saamaan Lonsurf-hoitoa (N = 534) yhdistelmänä parhaan tukihoidon (best supportive care, BSC) kanssa tai kaltaistettua lumehoitoa (N = 266) yhdistelmänä parhaan tukihoidon kanssa.
In total, 99 out of 8956 patients reported an event in the vildagliptin group vs 91 out of 6061 patients in the comparator group.
Kaikkiaan, 99 potilasta 8 956:sta potilaasta ilmoitti tapahtuman vildagliptiiniryhmässä kun 91 potilasta 6 061:stä potilaasta ilmoitti tapahtuman verrokkiryhmässä.
In total, data to support the use of Wilzin came from 255 patients with Wilson’s disease.
Wilzinin käyttöä tukevaa tietoa saatiin 255:lta Wilsonin tautia sairastavalta potilaalta.
In Toujeo clinical studies in adult patients, the incidence of allergic reactions was similar in Toujeo-treated patients (5.3%) and insulin glargine 100 units/ml-treated patients (4.5%).
Toujeo-valmisteella tehdyissä kliinisissä tutkimuksissa aikuisilla allergisten reaktioiden ilmaantuvuus oli samanlainen Toujeo- insuliinilla hoidetuilla potilailla (5,3 %) ja glargininsuliinilla 100 yksikköä/ml hoidetuilla potilailla (4,5 %).
In toxicity studies with multiple intramuscular doses of fulvestrant in rats and dogs, the anti- estrogenic activity of fulvestrant was responsible for most of the effects seen, particularly in the female reproductive system, but also in other organs sensitive to hormones in both sexes.
Toksisuustutkimuksissa, joissa valmistetta annettiin useana annoksena lihakseen rotille ja koirille, fulvestrantin antiestrogeenivaikutus oli syynä lähes kaikkiin havaittuihin vaikutuksiin, erityisesti naaraiden lisääntymisjärjestelmään kohdistuviin vaikutuksiin, mutta myös muihin hormoniriippuvaisiin elimiin kohdistuviin vaikutuksiin kummallakin sukupuolella.
In TRA 2°P - TIMI 50, in vorapaxar- treated patients, including those with history of stroke, a higher rate of ICH was observed in patients weighing <60 kg compared to patients weighing ≥60 kg.
TRA 2°P - TIMI 50 -tutkimuksessa vorapaksaarihoitoa saaneilla potilailla, myös aivohalvauksen sairastaneilla, aivoverenvuotoja esiintyi enemmän alle 60 kg kuin ≥ 60 kg painavilla potilailla.
In treatment naïve patients, the clinical study data on use of raltegravir are limited to use in combination with two nucleotide reverse transcriptase inhibitors (NRTIs) (emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate).
Aikaisemmin hoitamattomilla potilailla raltegraviirista on kliinistä tutkimustietoa vain yhteiskäytössä kahden nukleotidirakenteisen käänteiskopioijaentsyymin estäjän (NRTI) (emtrisitabiinin ja tenofoviiridisoproksiilifumaraatin) kanssa.
In treatment of type 2 diabetes mellitus, Levemir may also be used in combination with tablets for diabetes and/or with injectable anti-diabetic products, other than insulin.
Tyypin 2 diabeteksen hoitoon Levemir-insuliinia voidaan käyttää myös yhdessä diabetestablettien ja/tai pistettävien diabeteslääkkeiden (muiden kuin insuliinin) kanssa.
In treatment- experienced patients, the number of patients switching from lamivudine to Emtriva with viral loads below 400 copies/ml was similar to the number who continued taking lamivudine after 48 weeks (73% and 82%, respectively).
Aiemmin hoidetuista potilaista niitä potilaita (73 %), joiden viruskuormitus oli alle 400 kopiota/ml ja jotka siirtyivät lamivudiinista Emtrivaan, oli suunnilleen yhtä paljon kuin niitä potilaita (82 %), jotka jatkoivat lamivudiinin ottamista 48 viikon jälkeen.
In treatment-experienced HIV-1 infected patients
Hoitoa aiemmin saaneilla HIV-1-potilailla
In treatment-experienced patients
Hoitoa aiemmin saaneilla potilailla
In treatment-experienced patients, Isentress was more effective than placebo: 77% of the patients who took Isentress had viral loads below 400 copies/ml after 16 weeks, compared with 42% of those who took placebo.
Hoitoa jo aikaisemmin saaneilla potilailla Isentress oli tehokkaampaa kuin lumelääke: 77 prosentilla Isentressiä saaneista potilaista viruskuormitus oli alle 400 kopiota/ml 16 viikon jälkeen verrattuna 42 prosenttiin lumelääkettä saaneiden joukossa.
In treatment-experienced patients, the two randomised clinical studies used the recommended dose of 400 mg twice daily in combination with optimised background therapy (OBT) in 462 patients, in comparison to 237 patients taking placebo in combination with OBT.
Näissä kahdessa satunnaistetussa kliinisessä tutkimuksessa aikaisemmin hoitoa saaneille 462 potilaalle annettiin suositeltua annostusta, 400 mg kahdesti vuorokaudessa, optimoituun peruslääkehoitoon (OBT) yhdistettynä, ja näitä potilaita verrattiin optimoitua peruslääkehoitoa ja lumevalmistetta saaneisiin 237 potilaaseen.
In treatment-naïve adult patients
Potilaat, jotka eivät aiemmin olleet saaneet hoitoa
In treatment-naïve MRCC patients receiving IFN-, six (2%) venous thromboembolic events occurred; one patient (<1%) experienced a Grade 3 DVT and five patients (1%) had pulmonary embolisms, all with Grade 4.
Aiemmin hoitamattomien MRCC-potilaiden -interferoniryhmässä kuudella (2 %) ilmeni laskimon tromboembolisia tapahtumia: yhdellä (< 1 %) potilaalla ilmeni vaikeusasteen 3 syvä laskimotukos ja viidellä (1 %) keuhkoveritulppa, jotka olivat kaikki vaikeusastetta 4.
In treatment-naïve patients
Potilaat, jotka eivät aiemmin olleet saaneet hoitoa
In treatment-naïve patients
Potilaat, jotka eivät ole aiemmin saaneet hoitoa
In treatment-naïve patients
Potilailla, jotka eivät ole aiemmin saaneet hoitoa
In treatment-naïve patients in the Phase 3 studies, 4/16 (25%) patients with HCV RNA levels between 100 IU/ml and 1,000 IU/ml at week 4 achieved SVR.
Vaiheen 3 tutkimuksissa aiemmin hoitamattomilla potilailla pitkäkestoinen virologinen vaste saavutettiin 4 potilaalla 16:sta (25 %) viikolla 4, kun potilaiden HCV RNA – pitoisuudet olivat 100 IU/ml – 1 000 IU/ml.
In treatment-naïve patients, a mean change from baseline of 0.04 ± 0.11 mg/dL (3.5 ± 9.7 μmol/L) was observed after 96 weeks of treatment.
Potilailla, jotka eivät olleet aiemmin saaneet hoitoa, havaittiin 0,04 ± 0,11 mg/dl:n (3,5 ± 9,7 μmol/l:n) keskimääräinen muutos lähtötilanteesta 96 hoitoviikon jälkeen.
In treatment-naïve patients, the incidence of grade 3 and 4 laboratory abnormalities using ACTG criteria was similar among the maraviroc and efavirenz treatment groups.
Aiemmin hoitamattomilla potilailla 3. ja 4. asteen poikkeamat (ACTG-kriteerit) olivat samankaltaisia maraviroki- ja efavirentsiryhmissä.
In treatment-naïve patients, the most frequently reported adverse reactions considered possibly or probably related to rilpivirine hydrochloride and emtricitabine/tenofovir disoproxil fumarate were nausea (9%), dizziness (8%), abnormal dreams (8%), headache (6%), diarrhoea (5%) and insomnia (5%) (pooled data from the Phase III clinical studies C209 and C215, see section 5.1).
Potilailla, jotka eivät olleet aiemmin saaneet hoitoa, pahoinvointi (9 %), huimaus (8 %), epänormaalit unet (8 %), päänsärky (6 %), ripuli (5 %) ja unettomuus (5 %) (yhdistetyt tiedot faasin III kliinisistä tutkimuksista C209 ja C215, ks. kohta 5.1) olivat useimmin raportoituja haittavaikutuksia, joiden oletetaan mahdollisesti tai todennäköisesti liittyvän rilpiviriinihydrokloridiin ja emtrisitabiiniin/tenofoviiridisoproksiilifumaraattiin.
In Trial 4, the response was numerically similar for patients treated with doses of 6 to 9 g/day, but there was no effect seen in patients treated with doses less than 6 g/day.
Tutkimuksessa 4 vaste oli numeerisesti samanlainen potilaille, joita hoidettiin annoksilla 6–9 g/päivä, mutta vaikutusta ei havaittu potilailla, joita hoidettiin alle 6 g päivässä annoksilla.
In trial SABRINA, severe administration-related reactions (grade≥3) were reported in two patients (2%) following administration of MabThera subcutaneous formulation .
Vaikea-asteisia antoon liittyviä reaktioita (asteen ≥ 3) raportoitiin SABRINA-tutkimuksessa MabTheran ihon alle annettavan lääkemuodon annon jälkeen kahdella potilaalla (2 %).
In trial SparkThera, no severe administration-related reactions were reported.
SparkThera-tutkimuksessa ei raportoitu vaikea-asteisia antoon liittyviä reaktioita.
In trials investigating the use of oral antidiabetic medicinal products, combination therapy with Levemir resulted in a 61-65% lower risk of minor nocturnal hypoglycaemia compared to NPH insulin.
Tutkimuksissa, joissa insuliinihoitoon on yhdistetty oraalinen diabeteslääke, Levemir-hoito johti 61- 65 % pienempään yöllisen hypoglykemian riskiin verrattuna NPH-insuliiniin.
In trials investigating the use of oral antidiabetic medicinal products, combination therapy with Levemir resulted in a 61-65% lower risk of minor nocturnal hypoglycaemia compared to NPH insulin.
Tutkimuksissa, joissa insuliinihoitoon on yhdistetty oraalinen diabeteslääke, yhdistelmähoito Levemir- insuliinin kanssa johti 61-65 % pienempään yöllisen hypoglykemian riskiin verrattuna NPH- insuliiniin.
In triple therapy, one study looked at the effect of adding rosiglitazone to a sulphonylurea (glibenclamide) and metformin in 1,202 patients whose blood glucose was not being controlled sufficiently.
Kolmoishoitotutkimuksessa tarkasteltiin rosiglitatsonin lisäämisen vaikutusta hoitoon 1202 potilaalla, jotka saivat sulfonyyliureaa (glibenklamidi) ja metformiinia ja joiden veren sokeripitoisuutta ei saatu riittävän hyvin hallintaan tällä hoidolla.
In TRITON, for every 1000 patients treated with Efient, there were 22 fewer patients with myocardial infarction, and 5 more with non–CABG-related TIMI major haemorrhages, compared with patients treated with clopidogrel.
TRITON-tutkimuksessa jokaista Efient-hoitoa saanutta 1 000 potilasta kohti todettiin 22 sydäninfarktia vähemmän ja 5 muuta kuin ohitusleikkaukseen liittyvää TIMI-kriteerien mukaista suurta verenvuotoa enemmän kuin klopidogreelia käytettäessä.
In TRITON, the frequency of patients experiencing a non-CABG related bleeding event is shown in Table 1.
Muiden kuin ohitusleikkaukseen liittyneiden verenvuototapahtumien esiintymistiheys TRITON- tutkimuksessa esitetään taulukossa 1.
In tuberous sclerosis complex syndrome, inactivating mutations in either the TSC1 or the TSC2 gene lead to hamartoma formation throughout the body.
Tuberoosiskleroosioireyhtymässä joko TSC1- tai TSC2-geenin inaktivoivat mutaatiot johtavat hamartoomien muodostumiseen kaikkialla kehossa.
In turkeys: Dicural oral solution is also indicated for the treatment of infections caused by Pasteurella multocida.
Kalkkuna: Dicural oraaliuos on indikoitu myös Pasteurella multocidan aiheuttamien infektioiden hoitoon.
In TURQUOISE-I, the SVR12 rates in HCV/HIV-1 co-infected subjects were consistent with SVR12 rates in the phase 3 trials of HCV mono-infected subjects.
SVR12-prosentit olivat yhdenmukaisia TURQUOISE-I-tutkimuksessa tutkittavilla, joilla oli samanaikainen HCV/HIV-1-infektio, ja vaiheen 3 tutkimuksissa tutkittavilla, joilla oli pelkkä HCV- infektio.
In two 12-week, placebo controlled studies (200109 and 200110), the addition of Incruse to fluticasone furoate/vilanterol (FF/VI) (92/22 micrograms) once daily in adult patients with a clinical diagnosis of COPD, resulted in statistically significant and clinically meaningful improvements in the primary endpoint of trough FEV1 at Day 85 compared to placebo plus FF/VI (124 mL (95% CI 93, 154, p<0.001) and 122 mL (95%CI 91, 152, p<0.001)).
Kahdessa 12 viikon lumekontrolloidussa tutkimuksissa (200109 ja 200110) Incruse-valmisteen lisääminen flutikasonifuroaatti/vilanteroli-hoitoon (FF/VI, 92/22 mikrogrammaa kerran vuorokaudessa) paransi tilastollisesti ja kliinisesti merkittävästi FEV1-jäännösarvoa (trough FEV1, ensisijainen päätetapahtuma) päivänä 85 verrattuna lumevalmisteen ja FF/VI-valmisteen yhdistelmään (124 ml (95 %:n CI = 93–154; p < 0,001) ja 122 ml (95 %:n CI = 91–152; p < 0,001)) kliinisesti diagnosoitua keuhkoahtaumatautia sairastavilla aikuisilla.
In two 3-week, flexible-dose, placebo-controlled monotherapy trials involving patients with a manic or mixed episode of Bipolar I Disorder, aripiprazole demonstrated superior efficacy to placebo in reduction of manic symptoms over 3 weeks.
Kahdessa 3 viikon, vaihtuva-annoksisessa, lumekontrolloidussa monoterapiatutkimuksessa, johon osallistuneilla potilailla oli maaninen tai sekamuotoinen tyypin I kaksisuuntainen mielialahäiriö, aripipratsoli vähensi ylivoimaisesti tehokkaammin maniaoireita 3 viikon aikana kuin lumevalmiste.
In two 9 month studies conducted in cynomolgus monkeys daclizumab was subcutaneously administered at bi-weekly doses of 10-200 mg/kg.
Daklitsumabia annettiin kahdessa cynomolgus-apinoilla tehdyssä 9 kuukautta kestäneessä tutkimuksessa ihon alle 10–200 mg/kg kahdesti viikossa.
In two additional open-label clinical trials with Myozyme with a follow-up of 24 months, ten patients with severe late-onset Pompe disease (moderate to severe motor impairment and assisted ventilation) showed a variable response on measures of motor and respiratory functions, mostly in the form of a modest improvement (AGLU03105, AGLU04107).
Lisäksi kahdessa Myozymen avoimessa, kliinisessä tutkimuksessa, joissa seuranta-aika oli 24 kuukautta ja joihin osallistui kymmenen vaikeaa, myöhemmällä iällä puhjennutta Pompen tautia sairastavaa potilasta (kohtalainen tai vaikea motorinen heikkeneminen ja avustettu ventilaatio), nähtiin vaihtelevaa vastetta motoristen toimintojen ja hengitystoimintojen mittauksissa.
In two clinical studies (D-Pan H1N1-007 and D-Pan H1N1-008) that evaluated immunogenicity in healthy subjects aged 18-60 years the anti-HA antibody responses were as follows:
Kahdessa immunogeenisuutta tutkivassa kliinisessä tutkimuksessa (D-Pan H1N1-007 ja D-Pan H1N1- 008), terveillä 18-60-vuotiailla koehenkilöillä anti-HA vasta-aineiden vasteet olivat seuraavat:
In two clinical studies that enrolled males aged 10 to 18 years, 2,617 males received Cervarix and were followed-up with active safety surveillance.
Kahdessa kliinisessä tutkimuksessa, joihin otettiin 10 –18-vuotiaita miehiä, 2617 miestä sai Cervarixia ja heitä seurattiin aktiivisella turvallisuusseurannalla.
In two clinical studies that enrolled males aged 10 to 18 years, 2,617 males received Cervarix and were followed-up with active safety surveillance.
Kahdessa kliinisessä tutkimuksessa, joihin otettiin 10–18-vuotiaita miehiä, 2617 miestä sai Cervarixia ja heitä seurattiin aktiivisella turvallisuusseurannalla.
In two clinical trials of patients with complicated urinary tract infections (N=1,179), 52% of microbiologically-evaluable Doribax-treated patients had complicated lower urinary tract infections and 48% had pyelonephritis, of which 16% were complicated.
Komplisoitunutta virtsatieinfektiota sairastavilla potilailla (N=1179) tehdyissä kahdessa kliinisessä lääketutkimuksessa mikrobiologisesti arvioitavissa olleista Doribax-hoitoa saaneista potilaista prosentilla oli komplisoitunut alempien virtsateiden infektio ja 48 prosentilla oli pyelonefriitti, joka 16 prosentilla oli komplisoitunut.
In two clinical trials of patients with nosocomial pneumonia (N=979), 60% of the clinically-evaluable Doribax-treated patients had ventilator-associated pneumonia (VAP).
Sairaalassa saatua keuhkokuumetta sairastavilla potilailla (N=979) tehdyissä kahdessa kliinisessä lääketutkimuksessa 60 prosenttia kliinisesti arvioitavissa olleista Doribax-hoitoa saaneista potilaista sairasti respiraattorihoitoon liittyvää keuhkokuumetta.
In two controlled double blind clinical trials, the overall rate of thromboembolic events in patients treated with desirudin 15mg s.c. b.i.d. (N=370) was half that in patients treated with a standard dose of unfractionated heparin (N=396) (p<0.0001); the rate of proximal deep venous thrombosis was only one fifth that observed with the heparin (p<0.0001).
Kahdessa kontrolloidussa kaksoissokkotutkimuksessa tromboemboliatapahtumien kokonaismäärä desirudiinilla (15 mg s.c. kahdesti vuorokaudessa) hoidetuilla potilailla (n=370) oli puolet siitä, mitä se oli potilailla, (n=396) joita hoidettiin normaaliannoksella fraktioimatonta hepariinia (p<0,0001); proksimaalisen syvän laskimotukoksen ilmentyminen oli vain viidesosa siitä, mitä havaittiin hepariinin käytön yhteydessä (p<0,0001).
In two crossover studies, 110 patients (who had all previously taken oral phosphate binder treatment, and most of whom took vitamin D) were treated for four or eight weeks with either Sevelamer carbonate Zentiva or Renagel, and then had their treatment switched.
Kahdessa vaihtovuoroisessa tutkimuksessa 110 potilasta (joista kaikki olivat saaneet aiemmin suun kautta otettavaa fosfaatinsitojahoitoa ja joista useimmat saivat D-vitamiinia) saivat 4 tai 8 viikon ajan joko Sevelamer carbonate Zentivaa tai Renagelia, minkä jälkeen heidän hoitonsa vaihdettiin.
In two dose finding studies 78 adults received an adjuvanted mock-up vaccine (H5N3 or H9N2).
Kahdessa annoshakututkimuksessa 78 aikuista sai adjuvantoidun mallirokotteen (H5N3 tai H9N2).