natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In pigs, serious adverse drug reactions following the use of Econor are mainly associated with breeds and cross breeds of Danish and/or Swedish Landrace.
Econoria käytettäessä sioilla on ilmennyt vakavia sivuvaikutuksia lähinnä tanskalaisilla ja/tai ruotsalaisilla maatiaisroduilla ja niiden risteytyksillä.
In pigs, the efficacy of Econor in the claimed indications was investigated in challenge studies (i.e. pigs were artificially infected with the bacteria) or in field studies (i.e. natural infections under farm conditions).
Sioilla Econorin tehoa ilmoitetuissa käyttöaiheissa tutkittiin altistustutkimuksissa (siat infektoitiin bakteereilla keinotekoisesti) tai kenttätutkimuksissa (luonnollisia infektioita sikalaolosuhteissa).
In pivotal clinical studies supporting the use of Mozobil, all patients received daily morning doses of 10 g/kg G-CSF for 4 consecutive days prior to the first dose of plerixafor and on each morning prior to apheresis.
Mozobilin käyttöä koskevissa avaintutkimuksissa kaikki potilaat saivat G-CSF:tä annoksin 10 g/kg neljänä peräkkäisenä aamuna ennen ensimmäistä pleriksaforiannosta ja joka aamu ennen afereesia.
In pivotal clinical studies, 246 paediatric patients ( mean age 7 years, range 0 to17) were treated with rasburicase at doses of 0.15 mg/kg/day or 0.20 mg/kg/day for 1 to 8 days (mainly 5 to 7 days).
Kliinisessä avaintutkimuksessa 246 lapsipotilasta (keski-ikä 7 vuotta, 0–17-vuotiaita) hoidettiin rasburikaasilla annoksilla 0,15 mg/kg/vrk tai 0,20 mg/kg/vrk 1−8 vuorokauden ajan (pääasiassa 5−7 vuorokautta).
In pivotal phase III clinical trials the following medicinal products were routinely combined with ivabradine with no evidence of safety concerns: angiotensin converting enzyme inhibitors, angiotensin II antagonists, beta-blockers, diuretics, anti-aldosterone agents, short and long acting nitrates, HMG CoA reductase inhibitors, fibrates, proton pump inhibitors, oral antidiabetics, aspirin and other anti- platelet medicinal products.
Keskeisessä faasi III:n kliinisessä tutkimuksessa seuraavia lääkevalmisteita käytettiin rutiininomaisesti ivabradiinin kanssa ilman merkkejä turvallisuusriskeistä: ACE:n estäjät, angiotensiini II -antagonistit, beetasalpaajat, diureetit, aldosteroniantagonistit, lyhyt- ja pitkävaikutteiset nitraatit, HMG-CoA-reduktaasin estäjät, fibraatit, protonipumpun estäjät, oraaliset diabeteslääkkeet, asetyylisalisyylihappo ja muut trombosyyttien aggregaation estäjät.
In pJIA patients, the central volume of distribution was 50 ml/kg, the peripheral volume of distribution was 53 ml/kg, resulting in a volume of distribution at steady state of 103 ml/kg.
Polyartriittipotilailla sentraalinen jakautumistilavuus oli 50 ml/kg ja perifeerinen jakautumistilavuus 53 ml/kg, joten jakautumistilavuus oli vakaan tilan aikana 103 ml/kg.
In PKU treatment, a main study compared the reductions in blood phenylalanine in 88 patients treated with either Kuvan or placebo (a dummy treatment).
Veren fenyylialaniinipitoisuuden pienentymistä verrattiin yhdessä päätutkimuksessa 88:lla PKU-hoitoa saavalla potilaalla, joille annettiin joko Kuvania tai lumelääkettä.
In PKU, it works by enhancing the activity of the defective enzyme, while in BH4 deficiency it replaces the missing cofactor.
PKU:ssa se toimii voimistamalla puutteellisen entsyymin toimintaa kun taas BH4-vajeessa se korvaa puuttuvan tekijän.
In placebo controlled studies low antibody responses have been reported with a frequency (3.4%) similar to that of placebo (4.8%).
Alhaisen vasta-ainevasteen esiintyvyyden (3,4 %) raportoitiin olleen lumelääkekontrolloiduissa tutkimuksissa vastaava kuin lumelääkettä saaneilla potilailla (4,8 %).
In placebo controlled trials in a post-operative ICU population previously intubated and sedated with midazolam or propofol, Dexdor significantly reduced the requirement for both rescue sedative (midazolam or propofol) and opioids during sedation for up to 24 hours.
Lumekontrolloiduissa tutkimuksissa postoperatiivisilla, aiemmin intuboiduilla ja midatsolaamilla tai propofolilla sedatoiduilla tehohoitopotilailla deksmedetomidiini vähensi merkitsevästi sekä varalääkityksenä käytettävän sedatiivin (midatsolaami tai propofoli) että opioidien tarvetta enintään 24 tuntia kestävän sedaation aikana.
In placebo controlled trials temporary iron deficiency was more pronounced in patients treated with NeoRecormon than in controls (see section 4.4).
Plasebokontrolloiduissa tutkimuksissa esiintyi ohimenevää raudan puutosta enemmän NeoRecormon- potilailla kuin verrokeilla (ks. kohta 4.4).
In placebo- controlled clinical trials (6-12 weeks duration) of elderly patients (mean age 78 years) with dementia- related psychosis and/or disturbed behaviours, there was a 2-fold increase in the incidence of death in olanzapine-treated patients compared to patients treated with placebo (3.5 % vs.
6–12 viikkoa kestäneissä lumekontrolloiduissa kliinisissä tutkimuksissa iäkkäillä potilailla (ikä keskimäärin 78 v), joilla oli dementiaan liittyvä psykoosi ja/tai käytöshäiriöitä, olantsapiinia saaneiden potilaiden kuolleisuus oli kaksinkertainen lumeryhmän potilaisiin verrattuna (3,5 % vs.
In placebo- controlled clinical trials (6-12 weeks duration) of elderly patients (mean age 78 years) with dementia- related psychosis and/or disturbed behaviours, there was a 2-fold increase in the incidence of death in olanzapine-treated patients compared to patients treated with placebo (3.5% vs.
6–12 viikkoa kestäneissä lumekontrolloiduissa kliinisissä tutkimuksissa iäkkäillä potilailla (ikä keskimäärin 78 v), joilla oli dementiaan liittyvä psykoosi ja/tai käytöshäiriöitä, olantsapiinia saaneiden potilaiden kuolleisuus oli kaksinkertainen lumeryhmän potilaisiin verrattuna (3,5 % vs.
In placebo- controlled studies, more than 1800 patients were treated with the therapeutic dose of either 2.5 mg linagliptin twice daily (or its bioequivalent of 5 mg linagliptin once daily) in combination with metformin for ≥ 12/24 weeks.
Lumekontrolloiduissa tutkimuksissa yli 1 800 potilasta käytti hoitoannosta (joko 2,5 mg x 2 linagliptiiniannos tai bioekvivalentti 5 mg x 1 annos) yhdessä metformiinin kanssa ≥ 12/24 viikon ajan.
In placebo-controlled clinical trials (6- 12 weeks duration) of elderly patients (mean age 78 years) with dementia-related psychosis and/or disturbed behaviours, there was a 2-fold increase in the incidence of death in olanzapine-treated patients compared to patients treated with placebo (3.5% vs.
6–12 viikkoa kestäneissä lumekontrolloiduissa kliinisissä tutkimuksissa iäkkäillä potilailla (ikä keskimäärin 78 v), joilla oli dementiaan liittyvä psykoosi ja/tai käytöshäiriöitä, olantsapiinia saaneiden potilaiden kuolleisuus oli kaksinkertainen lumeryhmän potilaisiin verrattuna (3,5 % vs.
In placebo-controlled clinical trials (6-12 weeks duration) of elderly patients (mean age 78 years) with dementia-related psychosis and/or disturbed behaviours, there was a 2-fold increase in the incidence of death in olanzapine-treated patients compared to patients treated with placebo (3.5 % vs.
6–12 viikkoa kestäneissä lumekontrolloiduissa kliinisissä tutkimuksissa iäkkäillä potilailla (ikä keskimäärin 78 v), joilla oli dementiaan liittyvä psykoosi ja/tai käytöshäiriöitä, olantsapiinia saaneiden potilaiden kuolleisuus oli kaksinkertainen lumeryhmän potilaisiin verrattuna (3,5 % vs.
In placebo-controlled clinical trials (6-12 weeks duration) of elderly patients (mean age 78 years) with dementia-related psychosis and/or disturbed behaviours, there was a 2-fold increase in the incidence of death in olanzapine-treated patients compared to patients treated with placebo (3.5% vs.
6 – 12 viikkoa kestäneissä lumekontrolloiduissa kliinisissä tutkimuksissa iäkkäillä potilailla (ikä keskimäärin 78 v), joilla oli dementiaan liittyvä psykoosi ja/tai käytöshäiriöitä, olantsapiinia saaneiden potilaiden kuolleisuus oli kaksinkertainen lumeryhmän potilaisiin verrattuna (3,5 % vs.
In placebo-controlled clinical trials (6-12 weeks duration) of elderly patients (mean age 78 years) with dementia-related psychosis and/or disturbed behaviours, there was a 2-fold increase in the incidence of death in olanzapine-treated patients compared to patients treated with placebo (3.5% vs.
6–12 viikkoa kestäneissä lumekontrolloiduissa kliinisissä tutkimuksissa iäkkäillä potilailla (ikä keskimäärin 78 v), joilla oli dementiaan liittyvä psykoosi ja/tai käytöshäiriöitä, olantsapiinia saaneiden potilaiden kuolleisuus oli kaksinkertainen lumeryhmän potilaisiin verrattuna (3,5 % vs.
In placebo-controlled clinical trials with abatacept, adverse reactions (ARs) were reported in 51.8% of abatacept-treated patients and 46.4% of placebo-treated patients.
Kliinisissä lumevertailututkimuksissa haittavaikutuksia todettiin 51,8 prosentilla abataseptia ja 46,4 prosentilla lumevalmistetta saaneista potilaista.
In placebo-controlled clinical trials with intravenous abatacept, adverse reactions (ARs) were reported in 51.8% of abatacept-treated patients and 46.4% of placebo-treated patients.
Kliinisissä lumevertailututkimuksissa haittavaikutuksia todettiin 51,8 prosentilla laskimoon annettavaa abataseptia ja 46,4 prosentilla lumevalmistetta saaneista potilaista.
In placebo-controlled clinical trials with intravenous abatacept, malignancies were reported in 29 of 2,111 abatacept-treated patients observed during 1,829 patient-years, and in 12 of 1,099 placebo-treated patients observed during 849 patient-years.
Kliinisissä lumevertailututkimuksissa pahanlaatuisia sairauksia todettiin 29:llä abataseptia laskimoon saaneista 2 111 potilaasta 1 829 potilasvuoden aikana ja 12:llä lumevalmistetta saaneista
In placebo-controlled clinical trials with naltrexone / bupropion for the treatment of obesity in adult subjects, no suicides or suicide attempts were reported in studies up to 56 weeks duration with naltrexone / bupropion, and suicidal ideation was not more commonly reported in subjects treated with naltrexone / bupropion compared to placebo.
Plasebokontrolloiduissa kliinisissä tutkimuksissa, joissa aikuisia hoidettiin liikalihavuuden vuoksi naltreksoni/bupropioniyhdistelmällä, ei ilmoitettu itsemurhia tai itsemurhayrityksiä 56 viikon naltreksoni/bupropionihoidon aikana, eikä itsemurha-ajatuksia ilmoitettu naltreksoni/bupropioni – hoidetuilla enempää kuin plasebolla hoidetuilla.
In placebo-controlled clinical trials, malignancies were reported in 29 of 2,111 abatacept-treated patients observed during 1,829 patient-years, and in 12 of 1,099 placebo-treated patients observed during 849 patient-years.
Kliinisissä lumevertailututkimuksissa pahanlaatuisia sairauksia todettiin 29:llä abataseptia saaneista 2 111 potilaasta 1 829 potilasvuoden aikana ja 12:llä lumevalmistetta saaneista 1 099 potilaasta
In placebo-controlled Phase 2 and 3 trials, 1.9% of patients discontinued INCIVO alone due to anaemia, and 0.9% of patients discontinued INCIVO combination treatment due to anaemia compared to 0.5% receiving peginterferon alfa and ribavirin (see section 4.4).
Lumelääkekontrolloiduissa vaiheen 2 ja 3 tutkimuksissa 1,9 % potilaista lopetti pelkästään INCIVO-hoidon anemian vuoksi ja 0,9 % potilaista keskeytti INCIVO-yhdistelmähoidon anemian vuoksi verrattuna 0,5 %:iin pegyloitua alfainterferonia ja ribaviriinia saaneista potilaista (ks. kohta 4.4).
In placebo-controlled Phase 2 and 3 trials, severe rash (primarily eczematous, pruritic and involving more than 50% body surface area) was reported in 4.8% of patients who received INCIVO combination treatment compared to 0.4% receiving peginterferon alfa and ribavirin.
Vaiheen 2 ja 3 lumelääkekontrolloiduissa tutkimuksissa on raportoitu vaikeaa ihottumaa (pääasiassa eksemaattista, kutisevaa ja yli 50 % kehon pinta-alasta kattavaa ihottumaa) 4,8 %:lla INCIVO- yhdistelmähoitoa saaneista potilaista verrattuna 0,4 %:iin potilaista, jotka saivat pegyloitua alfainterferonia ja ribaviriinia.
In placebo-controlled studies (studies 1 and 2), the incidence of transaminase elevations (>3 x upper limit of normal [ULN]) were similar between subjects in the ivacaftor and placebo treatment groups (see section 4.8).
Lumekontrolloiduissa tutkimuksissa (tutkimuksissa 1 ja 2) transaminaasien kohoamisen ilmaantuvuudet (>3 x normaalin viitevälin yläraja [ULN]) olivat samankaltaiset ivakaftoria saaneissa ja lumelääkettä saaneissa hoitoryhmissä (ks. kohta 4.8).
In placebo-controlled studies in RA patients, the most frequently reported adverse reactions with Kineret were injection site reactions (ISRs), which were mild to moderate in the majority of patients.
Lumekontrolloiduissa tutkimuksissa, joihin osallistui nivelreumapotilaita, yleisimmin raportoituja haittavaikutuksia Kineret-hoidon yhteydessä olivat pistokohdan reaktiot, jotka olivat useimmilla potilailla lieviä tai kohtalaisia.
In placebo-controlled studies involving 1,842 adult patients with partial-onset seizures (1,282 patients treated with eslicarbazepine acetate and 560 treated with placebo), 50.7% of patients treated with eslicarbazepine acetate and 27.7% of patients treated with placebo experienced adverse reactions.
Lumelääkekontrolloiduissa tutkimuksissa oli mukana 1 842 aikuista potilasta, joilla oli paikallisalkuisia kohtauksia (1 282 potilasta sai eslikarbatsepiiniasetaattia ja 560 sai lumelääkettä), ja 50,7%:lla eslikarbatsepiiniasetaattia saaneista ja 27,7 %:lla lumelääkettä saaneista esiintyi haittavaikutuksia.
In placebo-controlled studies involving 1,842 adult patients with partial-onset seizures (1,282 patients treated with eslicarbazepine acetate and 560 treated with placebo), 50.7% of patients treated with eslicarbazepine acetate and 27.7% of patients treated with placebo experienced adverse reactions.
Lumelääkekontrolloiduissa tutkimuksissa oli mukana 1 842 aikuista potilasta, joilla oli paikallisalkuisia kohtauksia (1 282 potilasta sai eslikarbatsepiiniasetaattia ja 560 sai lumelääkettä), ja 50,7%:lla eslikarbatsepiiniasetaattia saaneista ja 27,7%:lla lumelääkettä saaneista esiintyi haittavaikutuksia.
In placebo-controlled studies involving 1,842 adult patients with partial-onset seizures (1,282) patients treated with eslicarbazepine acetate and 560 treated with placebo), 50.7% of patients treated with eslicarbazepine acetate and 27.7% of patients treated with placebo experienced adverse reactions.
Lumelääkekontrolloiduissa tutkimuksissa oli mukana 1 842 aikuista potilasta, joilla oli paikallisalkuisia kohtauksia (1 282 potilasta sai eslikarbatsepiiniasetaattia ja 560 sai lumelääkettä), ja 50,7 %:lla eslikarbatsepiiniasetaattia saaneista ja 27,7 %:lla lumelääkettä saaneista esiintyi haittavaikutuksia.
In placebo-controlled studies involving 1.842 adult patients with partial-onset seizures (1,282 patients treated with eslicarbazepine acetate and 560 treated with placebo), 50.7% of patients treated with eslicarbazepine acetate and 27.7% of patients treated with placebo experienced adverse reactions.
Lumelääkekontrolloiduissa tutkimuksissa oli mukana 1 842 aikuista potilasta, joilla oli paikallisalkuisia kohtauksia (1 282 potilasta sai eslikarbatsepiiniasetaattia ja 560 sai lumelääkettä), ja 50,7%:lla eslikarbatsepiiniasetaattia saaneista ja 27,7%:lla lumelääkettä saaneista esiintyi haittavaikutuksia.
In placebo-controlled studies palpitations were reported >1% more often in the teriflunomide 7 mg group (but not in the teriflunomide 14 mg group) when compared to placebo.
Lumekontrolloiduissa tutkimuksissa palpitaatiota ilmoitettiin lumelääkkeeseen verrattuna > 1 % useammin teriflunomidia 7 mg saaneiden ryhmässä (mutta ei teriflunomidia 14 mg saaneiden ryhmässä).
In placebo-controlled studies the following was established: systolic blood pressure was >140 mm Hg in 19.9% of patients receiving 14 mg/day teriflunomide as compared to 15.5% receiving placebo; systolic blood pressure was >160 mm Hg in 3.8% of patients receiving 14 mg/day teriflunomide as compared to 2.0% receiving placebo; diastolic blood pressure was >90 mm Hg in 21.4% of patients receiving 14 mg/day teriflunomide as compared to 13.6% receiving placebo.
Lumelääkekontrolloiduissa tutkimuksissa määritettiin seuraavaa: systolinen verenpaine oli >140 mmHg 19,9 %:lla potilaista, jotka saivat teriflunomidia 14 mg/vrk, verrattuna 15,5 %:iin potilaista, jotka saivat lumelääkettä; systolinen verenpaine oli >160 mmHg 3,8 %:lla potilaista, jotka saivat teriflunomidia 14 mg/vrk, verrattuna 2,0 %:iin potilaista, jotka saivat lumelääkettä; diastolinen verenpaine oli >90 mmHg 21,4 %:lla potilaista, jotka saivat teriflunomidia 14 mg/vrk, verrattuna 13,6 %:iin potilaista, jotka saivat lumelääkettä.
In placebo-controlled studies with Kineret, treatment was associated with small reductions in the mean values for total white blood count and absolute neutrophil count (ANC).
Lumekontrolloiduissa Kineret-tutkimuksissa hoitoon liittyi veren valkosolumäärän ja absoluuttisen neutrofiilimäärän keskiarvojen vähäistä pienenemistä.
In placebo-controlled studies, bosentan-related decreases in haemoglobin concentration were not progressive, and stabilised after the first 4–12 weeks of treatment.
Lumelääkekontrolloiduissa tutkimuksissa bosentaaniin liittyvä hemoglobiinipitoisuuden pieneneminen ei jatkunut hoidon edetessä, vaan pitoisuus vakiintui ensimmäisten 4 – 12 hoitoviikon jälkeen.
In placebo-controlled studies, elevations of hepatic transaminases were observed.
Lumekontrolloiduissa tutkimuksissa havaittiin maksan transaminaasiarvojen suurenemista.
In placebo-controlled studies, in total there have been 17 cases of peripheral neuropathy that were confirmed by nerve conduction studies, out of 898 patients treated.
Kaikkiaan 898:sta lumekontrolloiduissa tutkimuksissa hoidetusta potilaasta yhteensä 17 potilaalla todettiin perifeerinen neuropatia, joka varmistettiin hermojen johtumistutkimuksilla.
In placebo-controlled studies, the incidence of proteinuria was higher in patients treated with Tecfidera (9%) compared to placebo (7%).
Proteinurian esiintyvyys oli lumekontrolloiduissa tutkimuksissa suurempi Tecfidera-hoitoa saaneilla (9 %) kuin lumehoitoa saaneilla (7 %) potilailla.
In placebo-controlled trials, no increase in the incidence of serious infections (fatal, life-threatening, or requiring hospitalisation or intravenous antibiotics) was observed.
Vakavien infektioiden (kuolemaan johtavia, henkeä uhkaavia, sairaalahoitoa tai suonensisäisiä antibiootteja vaativia infektioita) ilmaantuvuuden ei havaittu lisääntyvän plasebokontrolloiduissa tutkimuksissa.
In placebo-controlled trials, no increase in the incidence of serious infections (fatal, life-threatening, or requiring hospitalisation or intravenous antibiotics) was observed.
Vakavien infektioiden (kuolemaan johtavien, henkeä uhkaavien, sairaalahoitoa tai suonensisäisiä antibiootteja vaativien infektioiden) ilmaantuvuuden ei havaittu lisääntyneen plasebokontrolloiduissa tutkimuksissa.
In plaque psoriasis, infiltration by inflammatory cells including T-cells leads to increased TNF levels in psoriatic lesions compared with levels in uninvolved skin.
Läiskäpsoriaasissa, tulehdusta aiheuttavien solujen, mukaan lukien T-solut, aiheuttama infiltraatio johtaa suurentuneisiin TNF- tasoihin psoriaasialueilla.
In plaque psoriasis, infiltration by inflammatory cells, including T-cells, leads to increased TNF levels in psoriatic lesions compared with levels in uninvolved skin.
Läiskäpsoriaasissa, tulehdusta aiheuttavien solujen, mukaan lukien T-solut, aiheuttama infiltraatio johtaa suurentuneisiin TNF- tasoihin psoriaasialueilla .
In plaque psoriasis, infiltration by inflammatory cells, including T-cells, leads to increased TNF levels in psoriatic lesions compared with levels in uninvolved skin.
Läiskäpsoriaasissa, tulehdusta aiheuttavien solujen, mukaan lukien T-solut, aiheuttama infiltraatio johtaa suurentuneisiin TNF- tasoihin psoriaasialueilla.
In plasma, both brinzolamide and N- desethylbrinzolamide concentrations are low and generally below assay quantitation limits (<7.5 ng/ml).
Plasmassa sekä brintsolamidin että N-desetyylibrintsolamidin pitoisuudet ovat pienet ja yleensä alle määritysrajan (<7,5 ng/ml).
In plasma, the principal circulating compound is the metabolite M1.
Pääasiallinen metaboliitti plasmassa on M1.
In plasma, the relative exposures of the S- and R- enantiomers of lenalidomide are approximately 56% and 44%, respectively.
Lenalidomidin S- ja R-enantiomeerien suhteelliset altistukset plasmassa ovat 56 % ja 44 %, vastaavasti.
In plasma, unchanged thalidomide represents 80% of the circulatory components.
80 % verenkiertoon päätyneestä talidomidista on plasmassa muuttumattomana.
In PNH patients, uncontrolled terminal complement activation and the resulting complement- mediated intravascular haemolysis are blocked with Soliris treatment.
Soliris-hoito estää PNH-potilailla terminaalisen komplementin hallitsemattoman aktivaation ja siitä aiheutuvan komplementtivälitteisen intravaskulaarisen hemolyysin.
In PNH, chronic administration of Soliris resulted in a rapid and sustained reduction in complement- mediated haemolytic activity.
Solirisin antaminen pitkäaikaisesti johti PNH-potilailla nopeasti ja pysyvästi komplementin välittämän hemolyyttisen aktiivisuuden vähenemiseen.
In PNH, treatment for patients aged 18 and over consists of an infusion (drip into a vein) of 600 mg over 25 to 45 minutes once a week, followed by 900 mg in the fifth week.
PNH:n hoidossa Solirista annetaan 18-vuotiaille ja sitä vanhemmille potilaille 600 mg laskimonsisäisenä infuusiona (tiputus laskimoon) 25–45 minuutin ajan kerran viikossa.
In polyarticular juvenile idiopathic arthritis, around 40% of patients aged between 4 and 17 years receiving Humira, either alone or in combination with methotrexate, had a flare-up of arthritis, compared with around 69% of those receiving placebo.
Juveniilin idiopaattisen moniniveltulehduksen osalta Humiraa joko yksin tai yhdessä metotreksaatin kanssa saaneista 4–17-vuotiaista potilaista noin 40 %:lla niveltulehdus paheni äkillisesti, kun lumelääkettä saaneiden vastaava osuus oli noin 69 %.
In polyarticular juvenile idiopathic arthritis, it took longer for the disease to flare up in the patients continuing to receive Orencia than those who switched to placebo.
Idiopaattisessa juveniilissa polyartriitissa Orencia-hoitoa jatkaneiden sairauden pahenemiseen kului pitempi aika verrattuna lumelääkkeeseen vaihtaneisiin potilaisiin.
In polyarticular juvenile idiopathic arthritis, Orencia infusion has been studied in one main study involving patients aged between six and 17 years whose previous treatment had failed.
Orencia-infuusiota on tutkittu idiopaattisen juveniilin polyartriitin hoidossa yhdessä päätutkimuksessa, johon osallistuneiden 6–17-vuotiaiden potilaiden aikaisempi hoito ei ollut tehonnut.
In polycythaemia vera, the most common side effects with Jakavi (seen in more than 1 patient in 10) are thrombocytopenia (low blood platelet counts), anaemia (low red blood cell counts), bleeding, bruising, hypercholesterolaemia (high blood cholesterol levels), hypertriglyceridemia (high blood fat levels), dizziness, raised liver enzyme levels and high blood pressure.
Polysytemia veran osalta Jakavin yleisemmät sivuvaikutukset (useammalla kuin yhdellä potilaalla 10:stä) olivat trombosytopenia (verihiutaleiden vähäinen määrä), anemia (punaisten verisolujen vähäinen määrä), verenvuoto, mustelmanmuodostus, hyperkolesterolemia (veren suuri kolesterolipitoisuus), hypertriglyseridemia (veren suuri rasvapitoisuus), huimaus, kohonneet maksa- arvot ja korkea verenpaine.
In Pom + LD-Dex treated patients neutropenia was infrequently serious (2.0% of patients), did not lead to treatment discontinuation, and was associated with treatment interruption in 21.0% of patients, and with dose reduction in 7.7% of patients.
Pom + PA deks -ryhmässä neutropenia oli harvoin vakavaa (2,0 %:lla potilaista) eikä se johtanut hoidon lopettamiseen, mutta se liittyi hoidon keskeyttämiseen 21,0 %:lla potilaista ja annoksen pienentämiseen 7,7 %:lla potilaista.