natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The main measure of effectiveness was the proportion of patients with a reduction of the levels of virus in the blood (viral load) to fewer than 50 copies of HIV RNA per ml, which was 68.8%.
Tehon pääasiallinen mitta oli niiden potilaiden määrä, joilla veren virusmäärä (viruskuorma) väheni alle 50 kopioon HI-viruksen RNA:sta millilitrassa; näiden potilaiden määrä oli 68,8 prosenttia.
The main measure of effectiveness was the proportion of the children who had developed protective levels of antibodies to hepatitis A and hepatitis B.
Rokotteen tehon pääasiallisena mittana käytettiin niiden lasten osuutta, joille muodostui sairauden ehkäisyyn riittävä määrä A- ja B- hepatiitin vasta-aineita.
The main measure of effectiveness was the rate of weight gain in the vaccinated pigs, but the studies also looked at other parameters including symptoms, the level of PCV2 in the blood and the number of runts.
Rokotteen tehon pääasiallisena mittana käytettiin rokotettujen sikojen painonkehitystä, mutta tutkimuksissa tarkasteltiin myös muita muuttujia, kuten PCV2-infektion oireita, PCV2-virusten määrää veressä ja, alipainoisten tai heikkojen porsaiden määrää.
The main measure of effectiveness was the reduction in number of patients who needed a blood transfusion.
Tehon pääasiallisena mittana oli verensiirtoa tarvitsevien potilaiden määrän väheneminen.
The main measure of effectiveness was the reduction in the level of cholesterol after 12 weeks (excluding HDL or ‘good’ cholesterol).
Tehon pääasiallisena mittana oli kolesterolitasojen (lukuun ottamatta HDL- kolesterolia eli ”hyvää” kolesterolia) pieneneminen 12 viikon hoidon jälkeen.
The main measure of effectiveness was the reduction in the levels of HIV in the blood (viral load) after 24 weeks.
Tehon pääasiallisena mittana oli potilaan veren HIV-määrän (viruskuormituksen) väheneminen 24 viikon jälkeen.
The main measure of effectiveness was the reduction in the number of patients who had an ‘ischaemic event’ (a problem caused by reduced blood flow) including death, a heart attack, urgent revascularisation (restoration of blood flow to the heart) or stroke after 30 days.
Tehon pääasiallisena mittana oli niiden potilaiden määrän pieneneminen, jotka saivat iskeemisen tapahtuman (veren vähentyneen virtaamisen aiheuttama ongelma), esimerkiksi kuolema, sydänkohtaus, kiireellinen revaskularisaatio (verenvirtauksen palauttaminen sydämeen) tai aivohalvaus 30 päivän kuluessa.
The main measure of effectiveness was the reduction in the number of relapses.
Tehon pääasiallinen mitta oli pahenemisvaiheiden määrän väheneminen.
The main measure of effectiveness was the risk of clinical failure (the patients’ disease getting worse).
Tehon pääasiallisena mittana oli sairauden pahenemisen riski.
The main measure of effectiveness was the time it took for patients to develop MS, using standard criteria for diagnosing MS.
Tehon pääasiallisena mittana oli MS-taudin kehittymiseen kulunut aika, ja diagnosoinnissa käytettiin MS-taudin vakiokriteerejä.
The main measure of effectiveness was the time spent in the ‘off’ state during the day, as recorded in patients’ diaries.
Tehon pääasiallisena mittana oli sen ajan pituus vuorokauden aikana, jolloin potilaan liikuntakyky oli huono potilaan omien päiväkirjamerkintöjen perusteella.
The main measure of effectiveness was the time spent in the ‘on’ state (the time when levodopa is controlling the symptoms of Parkinson’s disease) after the first levodopa dose of the morning in the first study, and over one day in the second study.
Pääasiallinen tehon mittari oli aika, jolloin potilas oli kunnossa (aika, jolloin levodopa hillitsee Parkinsonin taudin oireita) ensimmäisen aamulla otetun levodopa-annoksen jälkeen ensimmäisessä tutkimuksessa ja yhden päivän aikana toisessa tutkimuksessa.
The main measure of effectiveness was the time until death due to disease of the heart or blood vessels, or hospitalisation due to worsening heart failure.
Tehon päämitta oli aika, joka kului ennen sydän- ja verisuonitaudista johtuvaa kuolemaa tai sydämen vajaatoiminnan pahenemisesta johtuvaa sairaalahoitoa.
The main measure of effectiveness was the time until death due to disease of the heart or blood vessels, or hospitalisation due to worsening heart failure.
Tehon tärkein mitta oli aika, joka kului ennen sydän- ja verisuonitaudista johtuvaa kuolemaa tai sydämen vajaatoiminnan pahenemisesta johtuvaa sairaalahoitoa.
The main measure of effectiveness was the viral load (the level of HIV in the patient’s blood) after 24 weeks of treatment.
Tehokkuuden pääasiallisena mittana oli virustaakka (potilaan veren HIV-määrä) 24 hoitoviikon jälkeen.
The main measure of effectiveness was time until the disease got worse or, for Kaposi’s sarcoma, the number of patients who responded to treatment.
Hoitotehon pääasiallinen mitta oli aika, joka kului potilaan sairauden pahenemiseen, ja Kaposin sarkoomassa niiden potilaiden määrä, joilla todettiin hoitovaste.
The main measure of effectiveness was whether Nimenrix was as good as the comparator vaccines at stimulating an immune response against the four types of N. meningitidis polysaccharides showing an ability to kill the bacteria.
Tehon pääasiallisena mittana oli se, oliko Nimenrix yhtä hyvä kuin vertailurokotteet immuunivasteen stimuloimisessa neljää N. meningitidis -polysakkaridityyppiä vastaan ja kykenisikö se siis tappamaan bakteerit.
The main measure of the immune response was the level of antibodies against PCV2 in the piglets’ blood.
Immuunivasteen pääasiallinen mitta oli PCV2:n vasta-aineiden määrä porsaiden veressä.
The main measure to indicate effectiveness of the medicine was the improvement in x-ray appearance of the wrists and knee joints of patients before and after treatment with Strensiq.
Lääkkeen tehon päämittana oli ranne- ja polvinivelien tilanteen paraneminen, jota seurattiin ennen Strensiq- hoitoa ja sen jälkeen otetuista röntgenkuvista.
The main measures of effectiveness for the two studies were the change in pain intensity as measured on a pain scale and the number of patients who responded to treatment after ten minutes.
Molemmissa tutkimuksissa tehokkuuden pääasiallisena mittana oli muutos kivun voimakkuudessa (kipuasteikolla mitattuna) sekä niiden potilaiden lukumäärä, joille saatiin hoitovaste kymmenen minuutin kuluessa.
The main measures of effectiveness were average daily weight gain during the finishing period, the level of PCV2 in the blood and a score for the severity of damage (lesions) to the lung.
Tehon päämittarit olivat painon keskimääräinen päivittäinen nousu loppukasvatusvaiheessa, PCV2:n pitoisuus veressä ja keuhkojen vaurioiden (leesioiden) vakavuuspisteet.
The main measures of effectiveness were based on how well the medicines maintained the required sedation level and the time patients needed to spend on a mechanical ventilator.
Tehokkuuden pääasialliset mittarit perustuivat siihen, miten hyvin nämä lääkkeet ylläpitivät vaadittua sedaatiotasoa, sekä siihen, kauanko potilas tarvitsi hengityskonehoitoa.
The main measures of effectiveness were based on muscle strength and the reduction in patients’ disability.
Tehon pääasiallisina mittoina olivat lihasvoima ja potilaan toimintakyvyn koheneminen.
The main measures of effectiveness were based on the number of patients who had 20 or 50% reductions in the number and severity of symptoms after 14 or 24 weeks.
Tehon pääasiallinen mitta oli niiden potilaiden lukumäärä, joiden oireiden toistumiskerrat ja vakavuus vähenivät 20–50 % 14 tai 24 viikon jälkeen.
The main measures of effectiveness were based on the number of strokes or clotting events that occurred during treatment.
Tehon pääasiallinen mitta perustui hoidon aikana esiintyneiden aivohalvausten tai hyytymistapahtumien määrään.
The main measures of effectiveness were how long the patients lived (overall survival) and how long they lived without their disease getting worse (progression free survival).
Tehon pääasiallisena mittana oli potilaiden eloonjäämisaika ja ajanjakso, jonka potilaat elivät ilman syövän pahenemista.
The main measures of effectiveness were how long the patients survived or the length of time before the patient’s cancer started to get worse.
Tehon pääasiallisena mittana oli se, kuinka kauan potilaat olivat elossa tai se, miten pitkä aika kului, ennen kuin heidän syöpänsä alkoi pahentua.
The main measures of effectiveness were how well the defects had healed after one year and the change in the patients’ Knee Injury and Osteoarthritis Outcome Score (KOOS) after one and three years of treatment.
Tehoa mitattiin pääasiassa sillä, miten hyvin vauriot olivat parantuneet vuoden kuluttua, sekä muutoksella polvivammoja ja nivelrikkoa mittaavan KOOS-kyselylomakkeen perusteella annettavissa pisteissä yhden ja kolmen vuoden kuluttua hoidon jälkeen.
The main measures of effectiveness were improvement in symptom scores and in the level of amyloid A in the blood (another marker of inflammation).
Tehon pääasiallisena mittana oli oireiden paraneminen pisteillä mitattuna ja veren amyloidi A:n pitoisuuden (toinen tulehduksen merkki) paraneminen.
The main measures of effectiveness were incontinence episode frequency (IEF, the number of episodes of incontinence per week) recorded in patient diaries and the patients’ scores on an incontinence-specific quality-of-life (I-QOL) questionnaire.
Tehokkuuden pääasiallisena mittana oli inkontinenssiepisodien määrä (IEF eli inkontinenssiepisodit viikon aikana) potilaiden päiväkirjamerkintöjen perusteella sekä potilaiden antamat pisteet inkontinenssia koskevassa elämänlaatukyselyssä (I-QOL).
The main measures of effectiveness were incontinence episode frequency (IEF, the number of episodes of incontinence per week) recorded in patient diaries and the patients’ scores on an incontinence-specific quality-of-life questionnaire (I-QOL).
Tärkeimmät tehokkuuden mitat olivat potilaspäiväkirjatietoihin perustuva inkontinenssiepisodien määrä viikossa (Incontinence Episode Frequency, IEF) sekä potilaiden tekemä pisteytys inkontinenssia koskevassa elämänlaatukyselyssä (I- QOL).
The main measures of effectiveness were lung function (‘forced vital capacity’, the maximum amount of air the patient could breathe out), and the distance the patients could walk in six minutes, which measures the combined effects of the illness on the heart, lungs, joints and other organs.
Tehon pääasiallisena mittana olivat keuhkojen toiminta (vitaalikapasiteetti, sen ilman enimmäismäärä, jonka potilas pystyy hengittämään ulos) ja matka, jonka potilas pystyi kävelemään kuudessa minuutissa.
The main measures of effectiveness were pain intensity (measured on a scale from 0 to 100) 3 days after taking the medicine, as well as the time to a first new attack of gouty arthritis.
Tehon pääasiallisia mittoja olivat kivun voimakkuus (mitattuna asteikolla nollasta sataan) kolme päivää lääkkeen ottamisen jälkeen samoin kuin ensimmäiseen uuteen kihtiartriittikohtaukseen kulunut aika.
The main measures of effectiveness were progression-free survival and overall survival (the length of time the patients lived).
Tehon pääasialliset mitat olivat aika ilman sairauden etenemistä sekä yleinen eloonjäämisaika.
The main measures of effectiveness were reductions in heavy bleeding and associated anaemia, as well as the size of the fibroids.
Tehon pääasiallisina mittoina olivat runsaan vuodon ja siihen liittyvän anemian väheneminen sekä kasvainten koon pieneneminen.
The main measures of effectiveness were the change in platelet count and the number of patients who achieved ‘platelet count normalisation’ and ‘haematological normalisation’ (their levels of platelets and lactate dehydrogenase, an enzyme normally found in red blood cells, were within normal levels).
Pääasiallisina tehon mittoina olivat muutokset verihiutaleiden määrässä sekä niiden potilaiden määrä, joilla verihiutaleiden määrä normalisoitui ja jotka saavuttivat hematologisen normaalitason (verihiutaleiden määrä ja punaisissa verisoluissa olevan laktaattidehydrogenaasi-entsyymin arvot olivat normaalit).
The main measures of effectiveness were the change in the level of HIV in the blood (viral load) and in the number of CD4 T-cells in the blood (CD4 cell count), and the number of patients whose disease got worse or who died.
Tärkeimmät vaikuttavuuden mittarit olivat muutokset veren HIV- pitoisuudessa (viruskuorma) ja CD4-T-solujen määrässä (CD4-solumäärä) sekä niiden potilaiden määrä, joiden sairaus paheni tai jotka kuolivat.
The main measures of effectiveness were the change in the level of HIV in the blood (viral load) and the change in the number of CD4 T-cells in the blood (CD4 cell count) after 12 weeks of treatment.
Tärkeimmät tehon mitat olivat veren HI-virusmäärän (viruskuorman) muutokset ja veren CD4 T- solumäärän (CD4-luku) muutokset 12 hoitoviikon jälkeen.
The main measures of effectiveness were the improvement in the distance the patients could walk in six minutes and in their ‘forced vital capacity’ (a measure of how well their lungs were working).
Tehokkuuden pääasiallisena mittana oli etäisyys, jonka potilaat pystyivät kävelemään kuudessa minuutissa, sekä heidän keuhkojensa toiminnan laatua mittaava nopea vitaalikapasiteetti.
The main measures of effectiveness were the improvement in the severity of symptoms or the healing of fistulae.
Tehon pääasiallisena mittana oli oireiden lieventyminen tai fisteleiden paraneminen.
The main measures of effectiveness were the levels of antibodies against the flu virus in the blood at three different times: before vaccination, on the day of the second injection (day 21) and 21 days later (day 42).
Tehokkuuden pääasiallisia mittoja olivat influenssaviruksen vasta-ainepitoisuudet veressä kolmena eri ajankohtana: ennen rokottamista, päivänä, jolloin toinen injektio annettiin (21. päivä) ja 21 päivää toisen injektion jälkeen (42. päivä).
The main measures of effectiveness were the levels of antibodies against the flu virus in the patients’ blood before vaccination, on the day of the second injection (day 21), and 21 days later (day 42).
Tehokkuuden pääasiallisena mittarina olivat vasta-ainetasot influenssavirusta vastaan potilaiden veressä ennen rokotusta, toisena injektiopäivänä (21. päivänä) ja 21 päivän kuluttua (42. päivänä).
The main measures of effectiveness were the levels of antibodies against the flu virus in the patients’ blood before vaccination, on the day of the second injection (day 22), and 21 days later (day 43).
Tehon tärkein mitta oli influenssaviruksen vasta-ainepitoisuus potilaiden veressä ennen rokotusta, toisen injektion antopäivänä (22. päivä) ja 21 päivää myöhemmin (43. päivä).
The main measures of effectiveness were the number of patients who had at least a 20% reduction in the number and severity of symptoms after 12 weeks and a reduction in the worsening of joint damage after 24weeks.
Tehon pääasialliset mitat olivat niiden potilaiden määrä, joiden oireet ja niiden vaikeus vähenivät vähintään 20 % 12 viikon jälkeen, sekä nivelvaurion pahenemisen väheneminen 24 viikon jälkeen.
The main measures of effectiveness were the number of patients who had at least a 20% reduction in the number and severity of symptoms after 24 weeks and a reduction in the worsening of joint damage as seen on X-rays.
Tehon pääasiallinen mitta oli niiden potilaiden määrä, joilla oireiden määrä ja vaikeus vähenivät vähintään 20 % 24 viikon jälkeen, sekä nivelvaurion pahenemisen väheneminen röntgentutkimuksen perusteella.
The main measures of effectiveness were the number of patients whose bowels opened within four hours of the first dose, and the percentage of injections that were successful in producing a bowel movement.
Tehon pääasiallisia mittareita olivat niiden potilaiden määrä, joiden suoli avautui neljän tunnin kuluessa ensimmäisen annoksen jälkeen, sekä niiden injektioiden prosenttimäärä, jotka riittivät suolen liikkeen aikaansaamiseen.
The main measures of effectiveness were the number of patients whose cancer responded to treatment, how long it took for the disease to progress, how long the patients remained disease-free or how long they survived.
Tehon pääasiallisina mittareina olivat niiden potilaiden osuus, joiden syöpä reagoi hoitoon, aika taudin etenemiseen sekä tauditon aika tai elossaoloajan kesto.
The main measures of effectiveness were the number of patients whose cancer responded to treatment, how long the patients lived without their disease getting worse and how long the patients survived.
Tehokkuuden pääasiallisena mittana oli niiden potilaiden lukumäärä, joiden syövässä ilmeni hoitovastetta, sekä kulunut aika ilman sairauden pahenemista sekä elinajan pituus.
The main measures of effectiveness were the number of patients whose cancer responded to treatment, how long the patients lived without their disease getting worse and how long the patients survived.
Tehon pääasiallisena mittana oli niiden potilaiden lukumäärä, joiden syövässä ilmeni hoitovastetta, ilman sairauden pahenemista kulunut aika sekä elinajan pituus.
The main measures of effectiveness were the number of patients whose level of haemoglobin (a protein found in red blood cells) remained above their individual target level, and the number of red blood cell transfusions that the patients needed during the first 26 weeks of treatment.
Pääasiallisina tehon mittoina olivat niiden potilaiden määrä, joiden hemoglobiiniarvot (punaisissa verisoluissa oleva proteiini) pysyivät heille yksilökohtaisesti määritetyllä tavoitetasolla, sekä potilaiden tarvitsemien punasolusiirtojen määrä hoidon 26 ensimmäisen viikon aikana.
The main measures of effectiveness were the number of patients with myeloablation and ‘engraftment’ (the time for the transplanted stem cells to begin growing and for white blood cells to return to higher levels).
Tehon pääasiallisia mittoja olivat myeloablaatiopotilaiden määrä ja siirteen sopeutuminen (kulunut aika siihen, kun siirretyt kantasolut alkavat kasvaa ja valkosolujen määrä palautui suuremmaksi).
The main measures of effectiveness were the numbers of patients who achieved ‘thrombotic microangiopathy event-free’ status (they did not have a decrease of over 25% in platelet count after starting Soliris and did not require plasma exchange or infusion, or dialysis) and the number of patients who achieved haematological normalisation while receiving Soliris.
Pääasiallisena tehon mittoina olivat niiden potilaiden määrä, joilla ei ollut tromboottisia mikroangiopatiatapahtumia (verihiutalemäärä ei vähentynyt yli 25 % Soliris-hoidon alettua, eivätkä potilaat tarvinneet verensiirtoja, infuusioita eikä dialyysihoitoja), sekä niiden potilaiden määrä, joilla todettiin hematologinen normalisoituminen Soliris-hoidon aikana.
The main measures of effectiveness were the proportion of patients who had no visible tumour on a brain scan taken 72 hours after the operation, and the proportion who survived six months without the brain tumour coming back or getting bigger (‘progressing’).
Vaikuttavuuden tärkein mittari oli niiden potilaiden määrä, joilla ei ollut näkyvää kasvainta aivojen kuvantamistutkimuksessa 72 tuntia leikkauksen jälkeen, sekä niiden elossa pysyneiden potilaiden määrä, joilla kasvain ei uusiutunut tai suurentunut (”edennyt”) kuuden kuukauden aikana leikkauksen jälkeen.
The main measures of effectiveness were the reduction in blood fat levels after meals and the reduction in the number of pancreatitis attacks.
Tehon pääasiallisina mittoina olivat aterian jälkeen mitattujen veren rasva- arvojen aleneminen ja haimatulehdusten määrän väheneminen.
The main measures of effectiveness were the ‘objective response’ (an evaluation by the veterinarian of the way the tumour changed during treatment) and the time taken until the tumour started to get worse.
Tehon pääasiallisina mittoina olivat ”objektiivinen vaste” (eläinlääkärin arviointi siitä, miten kasvain oli muuttunut hoidon aikana) ja aika, joka kului siihen, että kasvain alkoi pahentua.
The main measures of the efficacy of the vaccine were viraemia and clinical signs in animals that took part in the studies.
Rokotteen tehokkuuden pääasiallisia mittoja olivat viremia ja kliiniset oireet tutkimukseen osallistuneissa eläimissä.
The main metabolic pathway is glucuronidation of entacapone and its active metabolite, the cis-isomer, which accounts for about 5% of plasma total amount.
Entakaponi a sen aktiivinen metaboliitti, cis-isomeeri, joka kattaa noin 5 % plasman kokonaislääkemäärästä, metaboloituvat pääosin glukuronidoitumalla.
The main metabolic pathways in humans were identified as oxidation by aldehyde oxidase, demethylation via CYP3A4, glutathione conjugation with elimination of the O-aryl group (chlorbenzyl moiety), and combinations of these pathways followed by further biotransformations (e.g., glucuronidation, hydrolysis of the glutathione moiety, degradation of the cysteine moiety, and intramolecular rearrangement of the cysteinylglycine and cysteine conjugates with subsequent dimerisation).
Pääasiallisten metaboliareittien havaittiin ihmisellä olevan hapettuminen aldehydioksidaasin avulla, demetylaatio CYP3A4:n avulla, glutationin konjugaatio, jossa O- aryyliryhmä (klooribentsyyliosa) eliminoituu, sekä näiden reittien yhdistelmät ja niitä seuraavat biotransformaatiot (esim. glukuronidaatio, glutationiosan hydrolyysi, kysteiiniosan pilkkoutuminen sekä kysteinyyliglysiinin ja kysteiinin konjugaattien molekyylinsisäinen uudelleen ryhmittyminen ja sitä seuraava dimerisaatio).
The main metabolic pathways in humans were identified as oxidation by aldehyde oxidase, demethylation via CYP3A4, glutathione conjugation with elimination of the O-aryl group (chlorbenzyl moiety), and combinations of these pathways followed by further biotransformations (e.g., glucuronidation, hydrolysis of the glutathione moiety, degradation of the cysteine moiety, and intramolecular rearrangement of the cysteinylglycine and cysteine conjugates with subsequent dimerisation).
Pääasiallisten metaboliareittien havaittiin ihmisillä olevan hapettuminen aldehydioksidaasin avulla, demetylaatio CYP3A4:n avulla, glutationin konjugaatio, jossa O- aryyliryhmä (klooribentsyyliosa) eliminoituu, sekä näiden reittien yhdistelmät ja niitä seuraavat biotransformaatiot (esim. glukuronidaatio, glutationiosan hydrolyysi, kysteiiniosan pilkkoutuminen sekä kysteinyyliglysiinin ja kysteiinin konjugaattien molekyylinsisäinen uudelleen ryhmittyminen ja sitä seuraava dimerisaatio).
The main metabolite is characterised as toltrazuril sulfone.
Päämetaboliitti on toltratsuriilisulfoni.
The main metabolite is tetranor-iloprost, which is found in the urine in free and conjugated form.
Päämetaboliitti on tetranor- iloprosti, jota esiintyy virtsassa sekä vapaana että konjugoituneessa muodossa.
The main metabolite M1 is approximately 10 times less potent than atosiban in inhibiting oxytocin- induced uterine contractions in vitro.
Päämetaboliitti M1 estää oksitosiinin indusoimia kohdun supistuksia in vitro noin 10 kertaa heikommin kuin atosibaani.
The main metabolites found in the circulation have no detectable COX-1 or COX-2 activity.
Verenkierrosta löydettävät päämetaboliitit eivät havaittavasti estä COX-1- tai COX- 2-entsyymejä.
The main objective of the follow-up study was to confirm the status of thyroid remnant ablation by using Thyrogen-stimulated radioiodine static neck imaging after a median follow-up of 3.7 years (range 3.4 to 4.4 years) following radioiodine ablation.
Seurantatutkimuksen päätavoitteena oli varmistaa kilpirauhasjäänteen ablaation jälkeinen tila Thyrogen-stimuloidulla kaulan staattisella radiojodigammakuvauksella 3,7 vuoden kuluttua (vaihteluväli 3,4–4,4 vuotta) radiojodiablaatiosta.
The main reason for treatment withdrawal for patients with high tumour burden during treatment cycle 1 in the lenalidomide arm was adverse events, 7/11 (64%).
Lenalidomidiryhmässä pääasiallinen syy hoidon lopettamiseen hoitosyklissä 1, jos potilaalla oli suuri kasvaintaakka, oli haittavaikutukset (7/11 [64 %]).
The main risk factors for hyperkalaemia to be considered are:
Hyperkalemian tärkeimpiä riskitekijöitä katsotaan olevan:
The main risk factors for hyperkalaemia to be considered are:
Tärkeimmät huomioon otettavat riskitekijät hyperkalemialle ovat:
The main route of elimination for 6–mercaptopurine is by metabolism.
6-merkaptopuriinin pääeliminaatioreitti on metabolian kautta.