natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In 2011, instruction was given in a total of about 55 languages to approximately 13,200 pupils. 
Opetusta annettiin vuonna 2011 yhteensä noin 55 eri kielellä ja noin 13 200 oppilaalle.
Pupils whose mother tongue is not Finnish, Swedish or Sami and whose skills in Finnish or Swedish are not up to the mother tongue level in all sectors of language use, receive instruction in Finnish or Swedish as a second language . 
Oppilaille, joiden äidinkieli ei ole suomi, ruotsi tai saame ja joiden suomen tai ruotsin kielen taito ei ole äidinkielisen tasolla kaikilla kielitaidon osa-alueilla, opetetaan joko suomea tai ruotsia toisena kielenä .
This instruction is given to pupils with an immigrant background, in the language that is the school’s language of instruction. 
Tätä opetusta annetaan maahanmuuttajataustaisille oppilaille sillä kielellä, joka on koulun opetuskieli.
Upon application, the body providing the instruction can receive a discretionary government grant for this instruction. 
Opetusta varten opetuksen järjestäjille myönnetään hakemuksesta erillistä valtionavustusta.
Most pupils with an immigrant background go to Finnish-language schools; the practical consequence is that there is only little instruction in Swedish as a second language. 
Suurin osa maahanmuuttajataustaisista oppilaista käy suomenkielistä koulua, mistä seuraa käytännössä, että ruotsi toisena kielenä -opetusta annetaan vain vähän.
Each year, about 3,000 pupils are exempted from learning the second national language as the B language. 
Vuosittain noin 3 000 oppilaista vapautetaan toisen kotimaisen kielen B-oppimäärän opetuksesta.
The decision on exemption is made by the headmaster upon a written request, after having heard the child’s guardians. Most exemptions apply to Swedish courses in Finnish-language schools; only a small percentage concerns Finnish courses in Swedish-language schools. 
Vapautuksesta päättää rehtori, ja se perustuu huoltajien kuulemiseen ja kirjalliseen pyyntöön Suurin osa vapautuksista myönnetään ruotsin kielen opetuksesta suomenkielisissä kouluissa ja vain pieni osa suomen kielen opetuksesta ruotsinkielisissä kouluissa.
Few or no exemptions are granted in bilingual municipalities. 
Kaksikielisissä kunnissa myönnetään vähän tai ei lainkaan vapautuksia.
The numbers of exemptions vary, but in some municipalities the numbers are great. 
Vapautusmäärät vaihtelevat, mutta eräissä kunnissa ne ovat suuria.
Most pupils with an immigrant background go to a Finnish-language school and learn Finnish either in the subject “Mother tongue and literature” or in “Finnish as a second language”. 
Suurin osa maahanmuuttajataustaisista oppilaista käy suomenkielistä koulua ja oppii suomea joko oppiaineessa äidinkieli ja kirjallisuus tai oppiaineessa suomi toisena kielenä.
However, their opportunities to learn Swedish are weaker, for instance, because of the exemption practice. 
Heidän mahdollisuutensa oppia ruotsia ovat kuitenkin heikommat muun muassa vapautuskäytännön johdosta.
At present, it is not possible to start studies in the other national language in secondary education. 
Nykyisellään toisen kansalliskielen opintoja ei ole mahdollista aloittaa toisen asteen koulutuksessa.
3 CHALLENGES IN ATTAINING VIABLE BILINGUALISM 
3 HAASTEET ELINVOIMAISEN KAKSIKIELISYYDEN SAAVUTTAMISEKSI
The creation of viable bilingualism built on two national languages is a challenging task requiring long-term work, for instance, to ensure sufficient and high-standard instruction in the Finnish and Swedish languages. 
Kahden kansalliskielen varaan rakentuvan elinvoimaisen kaksikielisyyden luominen on haasteellinen tehtävä, joka edellyttää pitkäkestoista työtä muun muassa korkeatasoisen ja riittävän suomen ja ruotsin kielen opetuksen varmistamiseksi.
Viable bilingualism also requires work aimed at eliminating any misunderstandings concerning Finland’s bilingualism, modifying the negative attitude atmosphere and increasing understanding of the costs associated with basic rights. 
Elinvoimainen kaksikielisyys edellyttää myös työtä Suomen kaksikielisyyttä koskevien väärinkäsitysten hälventämiseksi ja kielteisen asenneilmapiirin muokkaamiseksi, sekä perusoikeuksiin liittyvien kustannusten ymmärryksen lisäämiseksi.
Finland’s bilingualism requires practical measures both in the long run and during this Government’s term of office. 
Suomen kaksikielisyys edellyttää käytännön toimenpiteitä niin pitkällä aikavälillä kuin tällä hallituskaudella.
3.1 Finland’s bilingualism and misconceptions about it 
3.1 Suomen kaksikielisyys ja sitä koskevia väärinkäsityksiä
Finnish society has traditionally been open, fair and safe. These are among the strengths on which the Government wants to build a caring and successful Finland in the future as well. 
Suomalainen yhteiskunta on perinteisesti ollut avoin, oikeudenmukainen ja turvallinen, ja muun muassa näille vahvuuksille haluaa hallitus myös tulevaisuudessa rakentaa välittävää ja menestyvää Suomea.
In recent years, however, our society has displayed hardening attitudes towards smaller groups in society, such as immigrants. 
Viime vuosina yhteiskunnassamme on kuitenkin ilmennyt kovenevia asenteita yhteiskunnan pienempiä ryhmiä, kuten maahanmuuttajia, kohtaan.
There have also been increasingly negative attitudes towards the Swedish language and Finland’s bilingualism. STTK questionnaire survey on municipalities 2012 Negative attitudes and reactions increase antagonism and defensiveness in both language groups. 
Entistä kielteisempiä asenteita esiintyy myös ruotsin kieltä ja Suomen kaksikielisyyttä kohtaan. STTK:n kuntakysely 2012 Kielteiset asenteet ja reaktiot lisäävät kielteisyyttä ja puolustusreaktioita molemmissa kieliryhmissä.
STTK questionnaire survey on municipalities 2012 
STTK:n kuntakysely 2012
For instance, Internet discussions, some of which are conducted anonymously, show that both Finnish speakers and Swedish speakers use negative and aggressive expressions about the speakers of the other language. 
Esimerkiksi verkkokeskustelut, joista osa käydään anonyymisti, osoittavat niin suomen- kuin ruotsinkielisten käyttävän kielteisiä ja hyökkääviä ilmaisuja toista kieltä puhuvia kohtaan.
There are many misconceptions about the national languages and about the contents and meaning of the relevant legislation. 
Kansalliskieliin samoin kuin niitä koskevan lainsäädännön sisältöön ja tarkoitukseen liittyy useita väärinkäsityksiä.
At their worst, these misconceptions can result in bitterness towards a certain language, the speakers of that language, or social arrangements. 
Näistä voi pahimmillaan seurata katkeruutta joko tiettyä kieltä, kielen puhujia tai yhteiskunnallisia järjestelyjä kohtaan.
This is problematic in view of social cohesion and tolerance. 
Tämä on ongelmallista yhteiskunnallisen yhteenkuuluvuudentunteen ja suvaitsevaisuuden kannalta.
It is therefore important to elucidate the social structures that support the objective defined in Section 17 of the Constitution, i.e. real equality between the national languages, Finnish and Swedish, and to launch discussion on the misconceptions concerning languages and their speakers. 
Siksi on tärkeää selkeyttää niitä yhteiskunnallisia rakenteita, jotka tukevat perustuslain 17 §:ssä tavoiteltua kansalliskielten, suomen ja ruotsin, tosiasiallista yhdenvertaisuutta , ja avata keskustelua kieliä ja niitä puhuvia koskevia väärinkäsityksiä.
3.1.1 Finland’s bilingualism and social structures 
3.1.1 Suomen kaksikielisyys ja yhteiskunnalliset rakenteet
In some cases, real equality between the national languages, Finnish and Swedish, requires special arrangements in order to safeguard the linguistic rights of the smaller language group. 
Kansalliskielten, suomen ja ruotsin, tosiasiallinen kielellinen yhdenvertaisuus edellyttää eräissä tapauksissa erityisjärjestelyjä vähemmän käytetyn kieliryhmän kielellisten oikeuksien turvaamiseksi.
Known as positive discrimination or affirmative action, this approach is also applied in other countries in order to safeguard the rights of smaller groups. 
Tätä positiiviseksi erityiskohteluksi kutsutta ilmiötä sovelletaan myös muissa maissa pienempien ryhmien oikeuksien turvaamiseksi.
In Finland, it has been concluded that the realisation of linguistic rights in some cases requires that special solutions be devised to attain real equality. 
Suomessa kielellisten oikeuksien toteutumisen on todettu eräissä tapauksissa edellyttävän erityisratkaisuja, joiden tavoitteena on tosiasiallinen yhdenvertaisuus.
One example of a social structure supporting our national languages – the goal of which is not commonly known – is the obligation laid down by law for some universities to ensure that they educate a sufficient number of people proficient in Swedish to meet the country’s needs. Universities Act (558/2009), Section 12 The places reserved by these universities for Swedish-speaking students are open to anyone who has sufficient knowledge of Swedish. 
Yksi esimerkki kansalliskieliämme tukevasta yhteiskunnallisesta rakenteesta, jonka päämäärää ei aina tunneta, on eräille yliopistoille lailla säädetty velvollisuus vastata siitä, että ruotsin kieltä taitavia henkilöitä koulutetaan riittävä määrä maan tarpeisiin. Yliopistolain (558/2009) 12 § Ruotsin kieltä osaaville varatut opintopaikat näissä yliopistoissa ovat avoimia kaikille ruotsin kieltä osaaville.
Universities Act (558/2009), Section 12 
Yliopistolain (558/2009) 12 §
In other words, they have not been reserved only for students whose mother tongue is Swedish. 
Niitä ei näin ollen ole varattu ainoastaan äidinkieleltään ruotsinkielisille.
A similar arrangement has also been implemented to safeguard the linguistic rights of the Sami people. 
Vastaava järjestely on toteutettu myös saamelaisten kielellisten oikeuksien turvaamiseksi.
The University of Lapland and the University of Oulu have designated a quota for Sami-speaking applicants in the various degree programmes. 
Lapin ja Oulun yliopistoissa on varattu nimetty kiintiö eri koulutusohjelmien aloituspaikoista saamen kielten taitoisille hakijoille.
The places reserved by universities for students proficient in Swedish have received much publicity. 
Ruotsin kieltä taitaville varatut yliopistojen aloituspaikat ovat saaneet paljon julkisuutta.
An indication of the whole field of university studies is, however, that studies can be conducted in the Finnish language at 14 universities, while the number of fully monolingual Swedish-language universities is two. 
Yliopisto-opintojen kokonaisuudesta kertoo kuitenkin se, että suomen kielellä yliopisto-opintoja voi suorittaa 14 yliopistossa ja täysin yksikielisiä ruotsinkielisiä yliopistoja on kaksi.
Bilingual universities, where the languages of instruction and examination are Finnish and Swedish, number four. 
Kaksikielisiä yliopistoja, joiden opetus- ja tutkintokielet ovat suomi ja ruotsi, on neljä.
Bilingual universities offer ample linguistic opportunities irrespective of the mother tongue. 
Kaksikieliset yliopistot tarjoavat runsaasti kielellisiä mahdollisuuksia äidinkielestä riippumatta.
For example, in 2012, students whose mother tongue is Finnish accounted for 14 per cent of all students at the Swedish School of Social Science, an autonomous unit of the University of Helsinki, where students earn a Swedish-language degree. 
Esimerkiksi Helsingin yliopistoon kuuluvassa Svenska social- ja kommunalhögskolanissa, jossa suoritetaan yksikielinen ruotsinkielinen tutkinto, on äidinkieleltään suomenkielisten opiskelijoiden osuus 14 prosenttia vuonna 2012.
In addition, the University of Helsinki has for years offered a few bilingual degrees. As of autumn 2013, the number of bilingual degrees will be expanded to seven. 
Helsingin yliopistossa on lisäksi jo vuosia ollut muutamia kaksikielisiä tutkintoja, ja vuoden 2013 syksystä lähtien kaksikielisten tutkintojen määrää laajenee seitsemään.
Bilingual degrees can be seen as an opportunity to reinforce individuals’ language skills, thereby strengthening the national language reserve. 
Kaksikieliset tutkinnot voidaan nähdä mahdollisuutena, jotka edistävät yksilöiden vahvaa kielitaitoa vahvistaen siten kansallista kielivarantoa.
However, to secure everyone’s right to his or her own language, either Finnish or Swedish, it is important to ensure that bilingual degree options will not supersede the opportunities to study in only one language. 
Jotta turvataan jokaisen oikeus omaan kieleensä, joko suomeen tai ruotsiin, on kuitenkin tärkeää myös jatkossa huolehtia siitä, etteivät kaksikieliset tutkintomahdollisuudet sivuuta mahdollisuuksia opiskella vain yhdellä kielellä.
Finnish speakers also have the option to study in Swedish at Finland’s two Swedish-language universities. 
Suomenkielisillä on myös mahdollisuus opiskella ruotsin kielellä maan kahdessa ruotsinkielisessä yliopistossa.
In 2012, over 16 per cent of the students at Åbo Akademi University had Finnish as their mother tongue; at Hanken School of Economics, the percentage was nearly 19. 
Åbo Akademin opiskelijoista vuonna 2012 yli 16 prosentilla on äidinkielenään suomi ja Svenska Handelshögskolanin vastaava prosentti on lähes 19.
Another example of structures supporting viable bilingualism is the way in which the operations and funding of the Finnish Broadcasting Company (Yle) have been arranged. This is based on Yle’s duty, in its programme provision, to treat Finnish-speaking and Swedish-speaking citizens on equal grounds, to produce services in the Sami language and, whenever applicable, to produce services for other language groups in the country. fn 
Toinen esimerkki elinvoimaista kaksikielisyyttä tukevista rakenteista on Yleisradio Oy:n toiminnan ja rahoituksen järjestämistapa, joka perustuu Yleisradio Oy:n velvollisuuteen kohdella ohjelmatoiminnassaan yhtäläisin perustein suomen- ja ruotsinkielisiä kansalaisia ja tuottaa palveluja saamen kielellä sekä tuottaa palveluja soveltuvin osin myös maan muille kieliryhmille. fn
Yle’s production of culture – in all languages – is naturally available to everyone living in Finland. 
Yleisradio Oy:n kulttuurituotanto – kaikilla kielillä – on luonnollisesti olemassa kaikkia Suomessa asuvia varten.
Act on the Finnish Broadcasting Company (1380/1993), Section 7 
Laki Yleisradio Oy:stä (1380/1993) 7 §
For instance, the programmes produced by the Swedish-language channel Yle Fem are subtitled in Finnish, with the exception of news and children’s programmes. 
Esimerkiksi ruotsinkielisen YLE Fem -kanavan tuottamat ohjelmat on uutislähetyksiä ja lastenohjelmia lukuun ottamatta tekstitetty suomeksi.
The channel’s domestic content is the largest after Yle TV1, and Yle Fem also imports more Nordic programmes to Finland than all freely available channels together. 
Kanavan kotimainen tarjonta on toiseksi suurin YLE1–kanavan jälkeen, ja YLE Fem myös tuo Suomeen enemmän pohjoismaista ohjelmistoa kuin kaikki vapaasti saatavilla olevat kanavat yhteensä.
Correspondingly, Swedish speakers can watch a wide selection of programmes spoken or subtitled in Finnish. 
Vastaavasti ruotsinkielisillä on käytössään laaja tarjonta suomenkielistä ja suomeksi tekstitettyä ohjelmaa.
Thus, both Finnish speakers and Swedish speakers have access to programmes in the other national language. In consequence, they have the opportunity to learn about culture-specific features associated with languages. 
Niin suomen- kuin ruotsinkielisillä on siis käytössään ohjelmatarjontaa toisella kansalliskielellä ja siten mahdollisuus tutustua kieliin liittyvin kulttuurisiin erityispiirteisiin.
3.1.2 Understanding for the other national language and its speakers 
3.1.2 Ymmärrys toista kansalliskieltä ja sen puhujia kohtaan
Finnish speakers, Swedish speakers, as well as those who speak both national languages, have their home in Finland and have many things in common. 
Sekä suomea tai ruotsia puhuvat että molempia kansalliskieliä puhuvat kuuluvat Suomeen, ja heitä yhdistävät monet tekijät.
Recognition of the shared background and common factors and, on the other hand, appreciation of differences as part of our country’s varied culture is a constructive point of departure for a country of two viable national languages and for the appreciation of other cultures. 
Yhteisen taustan ja yhdistävien tekijöiden tunnistaminen ja toisaalta myös erilaisuuksien arvostaminen osana maamme monipuolista kulttuuria on rakentava lähtökohta kahden elinvoimaisen kansalliskielen maalle samoin kuin muiden kulttuurien arvostamiselle.
Neither Swedish speakers and the Swedish language nor Finnish speakers and the Finnish language are safe from misunderstandings and from the resulting attitudes. 
Sekä ruotsinkielisiin ja ruotsin kieleen että suomenkielisiin ja suomen kieleen liittyy väärinkäsityksiä ja niistä kumpuavia asenteita.
Attitudes can also be detected within language groups, since the groups represent a wide spectrum of different views and experiences of one’s own group and the other group. 
Myös kieliryhmien sisällä on havaittavissa asenteellisuutta, sillä ryhmät edustavat laajana kirjoja eri näkemyksiä ja kokemuksia omasta ja toisesta ryhmästä.
Preconceptions are often negative, especially when people have no personal contacts with individuals speaking the other language or their experiences. 
Ennakkoasenteet ovat usein kielteisiä varsinkin silloin, kun henkilöllä ei ole omakohtaisia kokemuksia toista kieltä käyttävistä ihmisistä ja heidän kokemuksistaan.
The most positive attitudes have arisen through personal experiences. 
Myönteisimmillään asenteet ovat silloin kun ne ovat syntyneet omakohtaisten kokemusten myötä.
One misconception concerning the Swedish speakers is that they are a vanishing group in Finland. 
Yksi ruotsinkielisiä koskeva väärinkäsitys on, että ruotsinkieliset ovat häviävä ryhmä Suomessa.
Seen as a whole, however, the number of Swedish speakers has remained steady and is today almost the same as in the 1880s. 
Ruotsinkielisten numeerinen määrä on kuitenkin kokonaisuutena ottaen pysynyt vakaana ja on tänään lähes sama kuin 1880-luvulla.
The birth rate of Swedish speakers is also somewhat higher and their life expectancy somewhat longer than those of Finnish speakers, and the children of bilingual families are registered Swedish speakers more often than Finnish speakers. 
Ruotsinkielisten syntyvyys on myös jonkun verran korkeampi ja elinikä pidempi kuin suomenkielisten, ja kaksikieliset perheet rekisteröivät lapsensa useammin ruotsin- kuin suomenkielisiksi.
On the basis of these data and provided that no unforeseen great migration takes place, it is likely that the size of the Swedish-speaking population in Finland will remain steady or will increase slightly. Finnäs 2009 
Näiden tietojen perusteella, ja sillä varauksella, ettei ennustamatonta suurta muuttoliikettä tapahdu, on todennäköistä, että ruotsinkielisen väestön määrä Suomessa pysyy vakaana tai kasvaa jonkin verran. Finnäs 2009
Another misconception concerning the Swedish speakers is that they are a homogeneous group . 
Toinen ruotsinkielisiä koskeva väärinkäsitys on, että ruotsinkieliset ovat yhtenäinen ryhmä .
However, Swedish speakers, like Finnish speakers, live all over Finland and therefore do not constitute a geographically uniform group. 
Ruotsinkielisiä kuitenkin asuu, samoin kuin suomenkielisiä, joka puolella Suomea eivätkä he siten muodosta maantieteellisesti yhtenäistä ryhmää.
There are also Swedish speakers in all professions and socio-economic groups; thus, they do not constitute a group differing from the majority population. 
Ruotsinkielisiä on myös kaikissa ammattikunnissa ja sosio-ekonomisissa ryhmissä eivätkä he siten muodosta valtaväestöstä poikkeavaa ryhmää.
Although some Finnish speakers and Swedish speakers live apart from each other, for instance in areas where there are only speakers or either of the two languages, a great many Finnish and Swedish speakers live in the same areas. 
Vaikkakin suomen- ja ruotsinkieliset osittain elävät erillään toistaan esimerkiksi sellaisilla alueilla, joilla asuu vain jompaakumpaa kieltä puhuvia, elää suuri osa suomen- ja ruotsinkielisistä samoilla alueilla.
This is the case, for instance, in the Helsinki metropolitan area. 
Näin on esimerkiksi pääkaupunkiseudulla.
In addition, it has been suggested in some contexts that Swedish speakers differ and possibly want to keep apart from Finnish speakers. 
Lisäksi eräissä yhteyksissä esitetään, että ruotsinkieliset olisivat suomenkielisistä poikkeava ja mahdollisesti eristäytyvä ryhmä .
Even though Finnish speakers and Swedish speakers live apart from each other in some areas and the groups have traditions linked to the language, the differences between Finnish speakers and Swedish speakers are rather small when seen from a wider perspective. 
Vaikkakin suomen- ja ruotsinkieliset eräillä alueilla elävät erillään toisistaan ja ryhmillä on kieleen sidottuja perinteitä, ovat suomen- ja ruotsinkielisten erot laajemmassa katsannossa varsin pieniä.
A number of families have also switched from one language to the other within only a few generations. 
Varsin monessa perheessä on myös vain muutaman sukupolven aikana siirrytty kielestä toiseen.
In consequence, many families, regardless of their language, have traditions and practices that have their roots in the other language or its culture. 
Tämän seurauksena useissa perheissä on, kielestä riippumatta, perinteitä ja käytäntöjä, joiden juuret ovat toisessa kielessä tai sen kulttuurissa.
A misconception among some Swedish speakers is that Finnish speakers do not know Swedish and do not want to use it at all . 
Suomenkielisiä koskeva väärinkäsitys eräiden ruotsinkielisten keskuudessa on, että suomenkieliset eivät osaa ruotsin kieltä tai lainkaan halua käyttää sitä .
However, most Finnish speakers have a positive or at least a neutral attitude to the Swedish language and its speakers. 
Useimmat suomenkieliset kuitenkin suhtautuvat myönteisesti tai ainakin neutraalisti ruotsin kieleen ja sitä puhuviin.
One example of this is bilingual families, i.e. families where both Finnish and Swedish are used. The number of such families is increasing constantly. 
Yksi esimerkki tästä ovat kaksikieliset perheet, toisin sanoen perheet, joissa käytetään suomea ja ruotsia, ja joiden määrä kasvaa jatkuvasti.
The negative attitudes experienced by Swedish speakers towards their own language also stem from the fact that Finnish speakers do not always use Swedish when the opportunity arises . 
Ruotsinkielisten kokemat kielteiset asenteet omaa kieltään kohtaan kumpuavat myös siitä, että suomenkieliset eivät aina mahdollisuuden tarjoutuessa käytä ruotsia .
At such times the reason is not necessarily a negative attitude to the Swedish language or its speakers, but, for example, the individual’s perception that his or her own Swedish skills are inadequate. 
Tällöin syynä ei välttämättä ole kielteinen asenne ruotsin kieltä tai sitä puhuvia kohtaan, vaan esimerkiksi henkilön arvio oman ruotsin kielen taitonsa riittämättömyydestä.
A positive attitude to one’s own – even elementary – language skills and seeking out opportunities to use Swedish could, at least in some cases, lower the threshold to use Swedish, thereby also abating the feeling among Swedish speakers that their language is not valued or accepted. 
Myönteinen asenne omaa vajavaistakin kielitaitoa kohtaan samoin kuin ruotsin kielen käyttömahdollisuuksien etsiminen voisivat ainakin eräissä tapauksissa madaltaa kynnystä käyttää ruotsia ja siten myös vähentää ruotsinkielisten tunnetta siitä, ettei heidän kielensä ole arvostettu ja hyväksytty.
Misconceptions and uncertainty exist among both Finnish speakers and Swedish speakers concerning the content of language legislation ; in other words, when individuals are entitled by law to use their own language. 
Niin suomen- kuin ruotsinkielisten keskuudessa on väärinkäsityksiä ja epätietoisuutta muun muassa kielilainsäädännön sisällöstä , toisin sanoin siitä, milloin henkilöllä on lain mukaan oikeus käyttää omaa kieltään.