natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Especially in large municipalities with Finnish as the majority language, it is often difficult to obtain social welfare and health care services in Swedish. Report of the Government on the Application of Language Legislation 2009; Kielibarometri 2008; Kielibarometri 2012 
Varsinkin suurissa kunnissa, joissa suomi on enemmistön kieli, on usein vaikea saada sosiaali- ja terveydenhuoltopalveluja ruotsin kielellä. Valtioneuvoston kertomus kielilainsäädännön soveltamisesta 2009; Kielibarometri 2008; Kielibarometri 2012.
Report of the Government on the Application of Language Legislation 2009; Kielibarometri 2008; Kielibarometri 2012 
Valtioneuvoston kertomus kielilainsäädännön soveltamisesta 2009; Kielibarometri 2008; Kielibarometri 2012.
2.3 Bilingualism at the individual level and coexistence of the national languages in Finland 
2.3 Yksilötason kaksikielisyys ja kansalliskielten rinnakkainelo Suomessa
By virtue of the Constitution, Finland is officially bilingual. 
Suomen valtio on perustuslain nojalla virallisesti kaksikielinen.
In consequence, the public authorities are required to provide for the cultural and societal needs of the country’s Finnish-speaking and Swedish-speaking populations on an equal basis. Constitution, Section 17, Subsection 2 
Tästä seuraa julkiselle vallalle velvollisuus huolehtia maan suomen- ja ruotsinkielisen väestön sivistyksellisistä ja yhteiskunnallisista tarpeista yhtäläisten perusteiden mukaan. Perustuslain 17 §:n 2 mom.
By law, everyone in Finland has one registered mother tongue in the Population Information System. 
Suomessa jokaisella on lain mukaan väestötietojärjestelmässä yksi rekisteröity äidinkieli.
The registered language is, above all, a tool for administrative division and planning for the arrangement of society’s services. 
Rekisteröity kieli on ennen kaikkea hallinnollisen jaottelun ja suunnittelun työväline yhteiskunnallisten palvelujen järjestämistä varten.
It does not show how an individual perceives his or her own language, i.e. linguistic identity, or how the individual relates to other languages. 
Se ei kerro yksilön kokemuksesta omasta kielestään, niin sanotusta kieli-identiteetistä, tai hänen suhteestaan muihin kieliin.
There is no legal or linguistic definition for bilingualism at the individual level. 
Yksilötason kaksikielisyydelle ei ole oikeudellista tai kielitieteellistä määritelmää.
When talking about bilingualism at individual level, the question is who considers himself or herself to be bilingual . 
Yksilötason kaksikielisyydestä puhuttaessa onkin kysymys siitä, kuka pitää itseään kaksikielisenä .
Today, Finnish speakers and Swedish speakers – at least not in all parts of the country – do not form clear-cut language groups that would live separately from each other and that would in all cases have different customs. 
Suomen- ja ruotsinkieliset eivät nykyisin – ainakaan kaikissa osissa maata – muodosta selkeitä kieliryhmiä, jotka eläisivät erillään toisistaan ja joilla kaikissa tapauksissa olisi toisistaan poikkeavat tavat.
A practical example of the natural and close coexistence of both national languages is bilingual families where both parents speak their own mother tongue with their children and possibly also with each other. 
Käytännön esimerkki molempien kansalliskielten luonnollisesta ja tiiviistä rinnakkaiselosta ovat sellaiset kaksikieliset perheet, joissa molemmat vanhemmat puhuvat omaa äidinkieltään lastensa ja mahdollisesti myös toistensa kanssa.
Both Finnish-language and Swedish-language traditions often blend and live side by side in these families, in the same way as the languages. 
Näissä perheissä sekä suomen- että ruotsinkieliset perinteet usein yhdistyvät ja elävät rinta rinnan, kuten kieletkin.
Swedish speakers perceive themselves as bilingual more often than Finnish speakers. 
Ruotsinkieliset kokevat olevansa kaksikielisiä useammin kuin suomenkieliset.
In turn, Finnish speakers less frequently feel that they are bilingual even if their skills in both national languages were comparable to the language skills of Swedish speakers who perceive themselves as bilingual. 
Suomenkieliset puolestaan kokevat harvemmin olevansa kaksikielisiä, vaikka heidän molempien kansalliskielten osaamisen tasonsa olisikin verrannollinen kaksikieliseksi itsensä kokevan ruotsinkielisen kielitaidon tasoon.
An individual’s perception of one’s own bilingualism does not depend on the level of language skills but is rather a question of which group(s) the individual identifies with. 
Yksilön kokemuksessa omasta kaksikielisyydestään ei ole kysymys kielitaidon tasosta vaan siitä, mihin ryhmään tai ryhmiin hän kokee kuuluvansa.
Naturally nothing prevents a Finnish speaker from identifying with both the Finnish-speaking and the bilingual populations. 
Luonnollisestikaan ei ole estettä sille, että suomenkielinenkin identifioituisi niin suomenkieliseen kuin kaksikieliseen väestöön.
Since bilingualism at the individual level is increasing, the division into Finnish-speaking and Swedish-speaking population groups does not always feel natural. 
Koska yksilötason kaksikielisyys lisääntyy, jaottelu suomen- ja ruotsinkielisiin väestöryhmiin ei aina tunnu luontevalta.
The division is artificial also because, irrespective of their own mother tongue, many people have relatives whose mother tongue is the other national language. 
Jaottelu on keinotekoinen myös siksi, että monella on äidinkielestään riippumatta sukulaisia, joiden äidinkieli on toinen kansalliskieli kuin mitä itsellä on.
Increasingly often, families have members who speak different languages or have a different linguistic identity. 
Samassa perheessä on yhä useammin erikielisiä tai eri kieli-identiteetin omaavia henkilöitä.
Despite the bilingualism displayed by people and despite the coexistence of the national languages, it is important to remember that the right, nor necessarily even the need, to use one’s own mother tongue does not subside even if a person perceived himself or herself as bilingual. 
Henkilöiden tosiasiallisesta kaksikielisyydestä ja kansalliskielten rinnakkainelosta huolimatta on keskeistä muistaa, ettei oikeus eikä välttämättä tarvekaan käyttää äidinkieltään vähene, vaikka henkilö kokisikin itsensä kaksikieliseksi.
Bilingualism provides opportunities to use both of our languages, but this does not necessarily mean that people who are in practice bilingual would not expressly have the wish and need to use the language that they have learnt first or regard as their mother tongue. 
Kaksikielisyys antaa mahdollisuuksia käyttää molempia kieliämme, mutta siitä ei välttämättä seuraa, ettei käytännössä kaksikielisillä henkilöillä olisi halua ja tarvetta käyttää nimenomaan ensin oppimaansa tai ensimmäiseksi äidinkielekseen kokemaansa kieltä.
In addition, there are people in Finland who are fluent in only one of the two national languages. 
Tämän lisäksi maassamme asuu henkilöitä, jotka osaavat hyvin ainoastaan jompaakumpaa kansalliskieltä.
This also holds for Swedish speakers. 
Näin on myös ruotsinkielisten keskuudessa.
For this reason, it must always be ensured, for instance, when organising services, that the rights and societal and cultural needs of both Finnish speakers and Swedish speakers are the starting point even if many people in practice were bilingual at one level or another. 
Tästä syystä on aina huolehdittava siitä, että esimerkiksi palveluja järjestettäessä lähtökohtana ovat niin suomen- kuin ruotsinkielisten oikeudet sekä yhteiskunnalliset ja sivistykselliset tarpeet myös silloin, kun monet käytännössä ovat jollakin tasolla kaksikielisiä.
It is important to increase interaction between the language groups and to encourage natural ways of using both Finnish and Swedish in the same contexts. 
Kieliryhmien välistä kanssakäymistä ja luonnollisia tapoja käyttää sekä suomea että ruotsia samoissa yhteyksissä on tärkeä lisätä.
Many possibilities already exist. 
Monia mahdollisuuksia onkin jo olemassa.
For instance, adult education centres exist all over Finland; they offer various courses in the national languages. 
Esimerkiksi kansalaisopistoja on kaikissa osissa maata, ja ne tarjoavat erilaisia kursseja kansalliskielissä.
Bilingual areas also have both Finnish-language and Swedish-language adult education centres. Apart from language studies, they enable leisure interests in the other national language, thereby providing the opportunity to use the other language and to meet its speakers. 
Kaksikielisillä alueilla on myös niin suomen- kuin ruotsinkielisiä kansalaisopistoja, jotka kieliopintojen lisäksi tarjoavat mahdollisuuden harrastustoimintaan toisella kansalliskielellä ja siten toista kieltä puhuvien ihmisten kohtaamiseen ja sen kielen käyttämiseen.
Better utilisation of these types of opportunities would improve language skills and would strengthen viable bilingualism. 
Tämänkaltaisten mahdollisuuksien entistä parempi hyödyntäminen kohentaisi kielitaitoa ja vahvistaisi elinvoimaista kaksikielisyyttä.
The authorities can also increase voluntary personnel exchanges, for instance, between hospital districts and create other opportunities for cooperation that would help strengthen the personnel’s occupational language skills and would promote the viability of both national languages. 
Myös viranomaisissa voidaan lisätä vapaaehtoista henkilövaihtoa esimerkiksi sairaanhoitopiirien välillä ja luoda muita yhteistyömahdollisuuksia, joiden avulla vahvistettaisiin henkilöstön ammattiin liittyvää kielitaitoa ja edistettäisiin molempien kansalliskielten elinvoimaisuutta.
Wider Nordic cooperation among the authorities within the same sector is also a way to strengthen linguistic resources and to create better opportunities for the coexistence of the languages in daily life. 
Entistä laajempi pohjoismainen yhteistyö saman sektorin viranomaisten kanssa on myös yksi tapa vahvistaa kielivarantoa ja luoda parempia mahdollisuuksia kielten rinnakkaiselolle myös arjessa.
However, the encounters between the languages and language groups must not take place at the expense of either language, for instance the less used one, and must not supersede this language. 
Kielten ja kieliryhmien kohtaaminen ei kuitenkaan saa tapahtua jommankumman, esimerkiksi vähemmän käytetyn kielen, kustannuksella, eikä saa syrjäyttää tätä.
Representatives of the smaller language group are often expected to show flexibility in various situations pertaining to language use. 
Pienemmän kieliryhmän edustajilta edellytetään usein joustavuutta erilaisissa kielen käyttötilanteissa.
Bilingual discussions often turn into monolingual ones so that the language spoken is in practice that of the majority. 
Kaksikieliset keskustelut muuttuvat usein yksikielisiksi siten, että käytännössä puhutaan enemmistön kieltä.
Viable bilingualism at individual level would benefit from such natural encounters between languages where all parties use their own languages. 
Elinvoimaista yksilötason kaksikielisyyttä tukisivat sellaiset luonnolliset kielten kohtaamistilanteet, joissa kaikki osapuolet käyttävät omaa kieltään.
The impact of increasing bilingualism at individual level must be taken into account in the future when planning and organising various services provided by society. 
Lisääntyvän yksilötason kaksikielisyyden merkitys on tulevaisuudessa otettava huomioon suunniteltaessa ja järjestettäessä erilaisia yhteiskunnan palveluja.
This is the case, for instance, when evaluating future school arrangements. It may then be justified to seek ways of supporting the equal development of both languages among bilingual children. 
Näin on esimerkiksi tulevaisuuden koulujärjestelyjä arvioitaessa, jolloin voi olla aiheellista etsiä tapoja tukea kaksikielisten lasten molempien kielten yhdenvertaista kehittymistä.
However, the objective must be that everyone gets equally good basic education regardless of the language. 
Päämääränä on kuitenkin oltava, että jokainen saa yhtä hyvän perusopetuksen kielestä riippumatta.
A Swedish-language school cannot act as a language school because its task is to be an institution that passes on and creates Swedish language in Finland. fn 
Ruotsinkielinen koulu ei voi toimia kielikouluna, sillä sen tehtävänä on olla instituutio, joka välittää ja luo ruotsin kieltä Suomessa. fn
Finnish speakers and Swedish speakers are not in a fully equal situation in this respect. Since Swedish speakers constitute a de facto minority, they need more support from society for their language and its development than members of the Finnish-speaking population do. fn 
Suomen- ja ruotsinkieliset eivät tässä suhteessa ole aivan yhdenvertaisessa asemassa, sillä tosiasiallisena vähemmistönä ruotsia puhuvat tarvitsevat enemmän yhteiskunnan tukea kielelleen ja sen kehitykselle kuin suomenkieliseen väestöön kuuluvat. fn
The situation may be the opposite in areas where Swedish is the majority language. 
Tilanne voi olla päinvastainen sellaisilla alueilla, joilla ruotsin kieli on enemmistön kieli.
Tänk om… 
Tänk om…
Kovero 2012; Henning-Lindblom 2012 
Kovero 2012; Henning-Lindblom 2012
2.4 The special status of the Åland Islands 
2.4 Ahvenanmaan erityisasema
The Åland Islands are an autonomous region of Finland. 
Suomeen kuuluu itsehallinnollisena maakuntana Ahvenanmaa.
The autonomy of the region is based on international legal guarantees, i.e. the decision made by the League of Nations in 1921 and the first Act on the Autonomy of Åland dating from 1922. According to these guarantees, the official language of Åland is Swedish. 
Maakunnan itsehallinto perustuu kansainvälisoikeudellisiin takeisiin, toisin sanoen Kansainliiton päätökseen vuodelta 1921 ja ensimmäiseen itsehallintolakiin vuodelta 1922. Näiden takeiden mukaan Ahvenanmaan virallinen kieli on ruotsin kieli.
The purpose of the autonomy of Åland is to guarantee “the population of the Åland Islands the preservation of the Swedish language, culture and local customs” (Treaty signed between Finland and Sweden on 27 June 1921). 
Ahvenanmaan itsehallinnon tarkoitus on turvata ”Ahvenanmaan saarten väestölle ruotsin kielen, kulttuurin ja paikallisten perinteiden säilyttäminen” (Suomen ja Ruotsin välillä 27.6.1921 solmittu sopimus).
Thus, one of the objectives of Åland’s autonomy was to secure the status of the Swedish language in Åland, because Swedish is the less used national language in Finland. 
Yksi Ahvenanmaan itsehallinnon tavoitteista oli näin ollen turvata ruotsin kieli Ahvenanmaalla, sillä ruotsi on vähemmän käytetty kansalliskieli Suomessa.
The linguistic guarantees towards the population of Åland require that the State of Finland must manage its contacts – both oral and written – with Åland in Swedish. 
Kielelliset takeet Ahvenanmaan maakunnan väestöä kohtaan edellyttävät, että Suomen valtion on suoriuduttava yhteydenpidostaan – suullisesta ja kirjallisesta – Ahvenanmaan maakunnan kanssa ruotsiksi.
Åland’s autonomous status is enshrined in the Constitution and in the Act on the Autonomy of Åland. 
Ahvenanmaan itsehallinnollisesta asemasta säädetään perustuslaissa ja Ahvenanmaan itsehallintolaissa.
The importance of the monolingual, Swedish-speaking region of Åland to mainland Finland is not limited to historical agreements alone. 
Yksikielisen ruotsinkielisen Ahvenanmaan maakunnan merkitys Manner-Suomelle ei rajoitu vain historiallisiin sopimuksiin.
Åland’s monolingual Swedish status is also an effective reminder that not all Finns speaking Swedish as their mother tongue are bilingual. 
Ahvenanmaan yksikielinen ruotsinkielinen asema on lisäksi tehokas muistutus siitä, etteivät kaikki ruotsia äidinkielenään puhuvat suomalaiset ole kaksikielisiä.
The State must also be able to meet the needs of monolingual Swedish speakers both in Åland and elsewhere in Finland in the same way as the State meets the needs of monolingual Finnish speakers who do not know Swedish. 
Valtion on pysyttävä vastaamaan myös yksikielisten ruotsinkielisten tarpeisiin niin Ahvenanmaalla kuin muualla Suomessa samalla tavalla kuin valtio vastaa ruotsia osaamattomien yksikielisten suomenkielisten tarpeisiin.
According to the Act on the Autonomy of Åland, the language of instruction in schools financed or supported by public funds is mostly Swedish. 
Julkisista varoista ylläpidettävien ja tällaisista varoista avustusta saavien koulujen opetuskielenä on Ahvenanmaan itsehallintolain mukaan pääasiassa ruotsi.
In these schools, Åland also provides the teaching of Finnish as a voluntary A2 language that starts in grade 4 or 5 of comprehensive school or as a B1 or B2 language that starts in the upper grades of comprehensive school. 
Näissä kouluissa Ahvenanmaa tarjoaa myös suomen kielen opetusta vapaaehtoisena A2-kielenä, joka alkaa alakoulussa vuosiluokilta 4 tai 5 tai yläkoulussa B1- tai B2-kielenä.
74 per cent of all pupils in grades 4–6 study Finnish as an A2 language. 
Kaikista vuosiluokkien 4–6 oppilaista 74 prosenttia opiskelee A2-suomea.
Ålands lyceum, the general upper secondary school in Åland, offers as many Finnish courses as schools in mainland Finland. 
Lukiotasolla, Ålands lyceumissa, suomen opintoja tarjotaan yhtä paljon kuin Manner-Suomessa.
The curricula of upper secondary schools for seafaring and health care also include studies in Finnish. 
Myös toisen asteen merenkulku- ja hoitoalan oppilaitosten opetussuunnitelmiin kuuluu suomen kielen opintoja.
In addition, Finnish courses are offered within liberal adult education. 
Lisäksi suomen kielen kursseja tarjotaan vapaan sivistystoiminnan piirissä.
The Åland Islands are an excellent language resource for mainland Finland. 
Ahvenanmaa on Manner-Suomelle erinomainen kieliresurssi.
The region consisting of 16 municipalities constitutes a community operating genuinely in the Swedish language. 
Maakunta, johon kuuluu 16 kuntaa, muodostaa aidosti ruotsin kielellä toimivan yhteisön.
When visiting Åland, everyone has the opportunity in all situations to use Swedish and to experience the Swedish-language aspect of Finland. 
Ahvenanmaalla käydessään on jokaisella kaikissa yhteyksissä mahdollisuus käyttää ruotsia ja kokea ruotsinkielinen osa Suomea.
Åland’s readiness to offer, for instance, civil servants and politicians opportunities to use Swedish and to exchange information has also been recorded in the Government Programme of the Åland Government for the years 2011–2015. 
Ahvenanmaan valmius tarjota esimerkiksi valtion virkamiehille ja poliitikoille mahdollisuuksia ruotsin kielen käyttöön ja tiedon vaihtoon on myös kirjattu Ahvenanmaan maakuntahallituksen hallitusohjelmaan vuosille 2011–2015.
In practice, Åland is a multilingual society. 
Käytännössä Ahvenanmaa on monikielinen yhteiskunta.
In 2010, the Åland Islands had a total of 28,007 inhabitants, of whom 25,173 were Swedish speakers, 1,373 were Finnish speakers, and 1,461 reported some other mother tongue. Statistics and Research Åland 2011 
Vuonna 2010 Ahvenanmaalla asui yhteensä 28 007 asukasta, joista ruotsinkielisiä oli 25 173, suomenkielisiä 1 373 ja muun kielen äidinkielekseen ilmoittaneita 1 461. Ålands statistik- och utredningsbyrå 2011
Statistics and Research Åland 2011 
Ålands statistik- och utredningsbyrå 2011
The administrative authorities and municipalities of the region use the Swedish language. 
Maakunnan itsehallintoviranomaiset ja kunnat ovat ruotsinkielisiä.
By virtue of the Act on the Autonomy of Åland, the language of correspondence between the regional authorities and the State authorities is Swedish. 
Maakunnan viranomaisten ja valtion viranomaisten kirjeenvaihtokieli on Ahvenanmaan itsehallintolain mukaan ruotsi.
However, Finnish citizens are entitled in their own cause to use Finnish before a court of law and other State authorities in the Åland Islands. 
Suomen kansalaisella on kuitenkin omassa asiassaan oikeus käyttää maakunnassa toimivassa tuomioistuimessa ja muussa valtion viranomaisessa suomen kieltä.
2.5 Other languages and their speakers in Finland 
2.5 Muut kielet ja muunkieliset Suomessa
Many other languages besides the national languages have been spoken by smaller groups in Finland for centuries. 
Suomessa on jo vuosisatoja puhuttu kansalliskielten lisäksi muitakin kieliä pienemmissä ryhmissä.
Of these languages, the Constitution mentions the language of the indigenous Sami people, which in Finland means three languages: Northern Sami, Skolt Sami and Inari Sami. 
Perustuslaissa näistä mainitaan alkuperäiskansan saamelaisten kieli, jolla Suomessa tarkoitetaan pohjoissaamea, inarinsaamea ja koltansaamea.
In addition, the Constitution mentions the language of the Roma and sign language. 
Edelleen perustuslaissa mainitaan romani ja viittomakieli.
The traditional sign languages in Finland are Finnish Sign Language and the Swedish Sign Language of Finland. 
Perinteiset viittomakielet Suomessa ovat suomenkielinen ja suomenruotsalainen viittomakieli.
Provisions on the right to use Sami are laid down, above all, in the Sami Language Act. 
Oikeudesta käyttää saamen kieltä säädetään ennen kaikkea saamen kielilaissa.
Many Acts contain provisions on the right to use other languages and, for instance, to be assisted by an interpreter and to receive mother tongue instruction in other languages. 
Oikeudesta käyttää muita kieliä ja esimerkiksi saada tulkkausapua ja äidinkielen opetusta muissa kielissä säädetään useassa laissa.
At present, there are no separate Acts for the Roma language or sign language. Report of the Government on the Application of Language Legislation 2006; Report of the Government on the Application of Language Legislation 2009 
Romanikieltä ja viittomakieltä varten ei nykyisellään ole omia lakeja. Valtioneuvoston kertomus kielilainsäädännön soveltamisesta 2006; Valtioneuvoston kertomus kielilainsäädännön soveltamisesta 2009
Report of the Government on the Application of Language Legislation 2006; Report of the Government on the Application of Language Legislation 2009 
Valtioneuvoston kertomus kielilainsäädännön soveltamisesta 2006; Valtioneuvoston kertomus kielilainsäädännön soveltamisesta 2009
Other languages with a long history in Finland include Tatar, Yiddish, Russian and the Karelian language. 
Muita Suomessa jo kauan käytettyjä kieliä ovat muun muassa tataari, jiddish, venäjä ja karjalan kieli.
The number of people of a foreign background living in Finland has also increased during the past few decades, and this trend can be expected to continue. 
Myös Suomessa asuvien ulkomaalaistaustaisten henkilöiden määrä on kasvanut viime vuosikymmeninä, ja kasvun voidaan olettaa jatkuvan edelleen.
People who have a mother tongue other than Finnish or Swedish account for 4.5 per cent of the population. 
Muuta kuin suomea tai ruotsia äidinkielenään puhuvia Suomessa on 4,5 prosenttia väestöstä.
After the national languages, the most spoken languages are Russian, Estonian, Somali, English and Arabic. Statistics Finland 2011b Aside from Finnish, Swedish and Sami, no other language has its own general legislation. 
Suurimmat kielet kansalliskielten jälkeen ovat venäjä, viro, somali, englanti ja arabia. Tilastokeskus 2011b Millekään muulle kielelle kuin suomen, ruotsin ja saamen kielelle ei ole omaa yleislainsäädäntöä.
However, many Acts contain provisions on the rights of people using other languages, such as the right to interpreting and the right to instruction in the mother tongue. 
Lukuisiin lakeihin sisältyy kuitenkin säännöksiä muita kieliä käyttävien oikeuksista, muun muassa oikeudesta tulkkaukseen ja äidinkielen opetukseen.
Finland is home to increasingly many people who were not born in Finland and whose mother tongue is neither of our national languages. 
Suomessa asuu ja elää yhtä enemmän ihmisiä, jotka eivät ole syntyneet Suomessa ja joiden äidinkieli ei ole kumpikaan kansalliskielistämme.
The mother tongue of more than 20,000 pupils in basic education is not Finnish or Swedish. 
Perusopetuksessa opiskelee yli 20 000 muunkielistä oppilasta.
The development of their mother tongue is supported by supplementing their basic education with voluntary instruction in the mother tongue. 
Heidän äidinkielen kehittymistään tuetaan tarjoamalla perusopetusta täydentävää, vapaaehtoista oman äidinkielen opetusta.
The instruction is supported by means of a discretionary government grant. 
Opetusta tuetaan erillisellä valtionavustuksella.