natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By virtue of section 8 of the Act on Criteria for Charges Payable to the State (159/1992), frequency fees and other fees related to FICORA's radio administration are laid out in the decree of the Ministry of Transport and Communications on the fees collected by the Finnish Communications Regulatory Authority for radio administrative services (1222/2010). 
Valtion maksuperustelain (159/1992) 8 §:n nojalla annetussa liikenne- ja viestintäministeriön asetuksessa taajuusmaksuista ja Viestintäviraston radiohallinnollisista suoritteista perittävistä muista maksuista (1222/2010) säädetään taajuusmaksuista ja Viestintäviraston radiohallinnollisista suoritteista perittävistä muista maksuista.
A decree issued by the Ministry of Transport and Communications (1799/2009) confirms the utilisation plan for radio frequencies, including detailed regulations on the use of radio frequencies confirmed in the Government decree. 
Liikenne- ja viestintäministeriön asetuksella radiotaajuuksien käyttösuunnitelmasta (1799/2009) vahvistetaan radiotaajuuksien käyttösuunnitelma, jossa on yksityiskohtaiset määräykset valtioneuvoston asetuksella vahvistettujen radiotaajuuksien käytöstä.
Regulations of the Finnish Communications Regulatory Authority 
Viestintäviraston määräykset
FICORA’s Radio Frequency Regulation No. 4 (FICORA 4 O/2012 M) is the authority's most significant regulation on radio frequencies. 
Viestintäviraston radiotaajuusmääräys 4 (Viestintävirasto 4 O/2012 M) on merkittävin radiotaajuuksia koskeva viraston määräys.
It includes regulation of radio frequencies’ use aimed at ensuring their equal availability and efficient, appropriate and sufficiently interference-free use. 
Siinä määrätään radiotaajuuksien käytöstä niiden tasapuolisen saatavuuden, tehokkaan ja tarkoituksenmukaisen sekä riittävän häiriöttömän käytön turvaamiseksi.
The regulation applies to the 9 kHz – 400 GHz frequency range. 
Määräystä sovelletaan 9 kHz - 400 GHz:n radiotaajuusspektriin.
Pursuant to section 8 of the Radio Act, FICORA has issued a regulation on inspection of radio transmitters with a great risk of causing interference (2/2001 M). 
Radiolain 8 §:n nojalla on annettu Viestintäviraston määräys suuren häiriöriskin aiheuttavien radiolähettimien tarkastusmenettelystä (2/2001 M).
The regulation applies to other radio transmitters than those intended for short-term use. 
Sitä sovelletaan muihin kuin lyhytaikaisesti radiotoimintaan käytettäviin radiolähettimiin.
According to the regulation, a transmitter has to be inspected prior to its deployment, for ensuring that it does not cause interference. 
Määräyksen mukaan lähetin on tarkastettava ennen sen käyttöönottoa sen varmistamiseksi, että siitä ei aiheudu häiriöitä.
Under the Communications Market Act and the Act on the Protection of Privacy in Electronic Communications, FICORA has also issued technical regulations on the quality, verification, compatibility, and information security of communication networks and services that further specify the requirements of the law. 
Lisäksi Viestintävirasto on antanut viestintämarkkinalain ja sähköisen viestinnän tietosuojalain nojalla lakien vaatimuksia tarkentavia teknisiä määräyksiä viestintäverkkojen- ja palvelujen laadusta, varmistamisesta, yhteentoimivuudesta ja tietoturvasta.
The technology-neutral regulations concern, where applicable, mass-communication networks and the communication services provided via such networks. 
Määräykset koskevat teknologianeutraalisti soveltuvin osin joukkoviestintäverkkoja ja niissä tarjottavia viestintäpalveluja.
The Communications Market Act and the Act on the Protection of Privacy in Electronic Communications do not regulate the content of communications. 
Viestintämarkkinalaissa ja sähköisen viestinnän tietosuojalaissa ei säännellä viestinnän sisältöä.
As far as technical regulation is concerned, this means that communication services provided via mass-communication networks as referred to here do not include programme content, only the technical transmission and conveyance of the programmes and their related additional services, irrespective of the task being the responsibility of the network-owner or a channel company, for example. 
Teknisen sääntelyn kannalta tämä tarkoittaa sitä, että joukkoviestintäverkoissa viestintäpalvelulla ei tarkoiteta ohjelmistojen sisältöä vaan ainoastaan niiden sekä niihin liittyvien oheis- ja lisäpalvelujen teknistä siirtoa ja välittämistä - riippumatta siitä, vastaako tästä verkonhaltija vai esim. kanavayhtiö.
Additional services related to programmes include but are not limited to teletext services, programme guides (EPG), and transmission and synchronisation of subtitles and audio with the image – also including new services for persons with disabilities. 
Ohjelmistoon liittyviä lisäpalveluita ovat ainakin teksti-tv, ohjelmaopas eli EPG, tekstityksen ja äänen välitys ja synkronointi kuvan kanssa mukaan lukien uudet vammaispalvelut.
FICORA’s regulation 54 on the protection of communication networks and services defines the priority rating criteria for communication-network components on a scale of 1–5. A priority rating can be given in view of the service type (for example, mass-communication service or a telephony service) and the number of users. 
Viestintäviraston määräyksessä 54 Viestintäverkkojen ja -palvelujen varmistamisesta määrätään viestintäverkon komponenttien 5-portaisesta tärkeysluokittelusta, joka tehdään palvelun (esim. joukkoviestintäpalvelu tai puhelinpalvelu) ja käyttäjämäärään perusteella.
The equipment, route, electricity supply, and physical protection must be implemented in the network in keeping with the priority rating. 
Verkossa on toteutettava tärkeysluokitteluun perustuvat laite-, reitti- ja sähkönsyötön varmistukset sekä fyysinen suojaus.
FICORA’s regulation 57 on the maintenance of communication networks and communication services, procedures, and notifications in the event of faults and disturbances and regulation 58 on the quality and universal service of communication networks and services, also stipulate requirements for mass-communication network management. 
Viestintäviraston määräyksissä 57 Viestintäverkkojen ja -palvelujen ylläpidosta sekä menettelystä ja tiedottamisesta vika- ja häiriötilanteissa sekä 58 Viestintäverkkojen ja -palvelujen laadusta ja yleispalvelusta määrätään myös joukkoviestintäverkkojen verkonhallinnan vaatimuksista.
Moreover, regulation 57 includes provisions for a severity classification of faults and disturbances, notification submitted to FICORA, and communications to users. 
Määräyksessä 57 määrätään lisäksi vikatilanteiden vakavuusluokittelusta ja ilmoittamisesta Viestintävirastolle sekä tiedottamisesta käyttäjille.
Regulation 58 includes requirements for service quality management. 
Määräyksessä 58 on vaatimuksia palvelun laadun hallinnasta.
Mass-communication networks must monitor the availability and capacity use of channel-specific transmission flows, for example. 
Joukkoviestintäverkoissa on seurattava esimerkiksi lähettimien kanavakohtaisten lähetysvirtojen käytettävyyttä sekä kapasiteetin käyttöä.
The information security requirements for telecommunications companies specified in Chapter 1 of FICORA’s regulation 28 on interoperability apply also for IP traffic between mass-communication networks. 
Viestintäviraston yhteentoimivuusmääräyksen 28 I luvun teleyritysten väliset tietoturvavaatimukset koskevat myös joukkoviestintäverkkojen välistä IP-liikennettä.
F ICORA ’ s regulation 21 on customer-premises community aerial networks and community aerial systems which defines the basic requirements for a housing-company-internal network, is particularly relevant for broadcast reception. 
Lähetysten vastaanottoon liittyy erityisesti Viestintäviraston määräys 21 Kiinteistön sisäisestä yhteisantenniverkosta ja -järjestelmästä, jossa määrätään kiinteistön sisäverkon perusvaatimuksista.
The regulation is directed at housing-company-owners and not binding for telecommunications companies. 
Määräys ei velvoita teleyrityksiä vaan kiinteistöjen haltijoita.
In the EU regulatory framework, the interoperability of terminal equipment and television networks has essentially remained the responsibility of terminal-equipment manufacturers. Terminal equipment’s features are not covered by regulation, with the exception of some isolated features defined in detail in the directives. 
Päätelaitteiden yhteensopivuus televisioverkkojen kanssa on EU-sääntelykehyksessä pitkälti päätelaitteiden valmistajien asia, eivätkä päätelaitteiden ominaisuudet kuulu sääntelyn piiriin eräitä direktiiveissä tarkoin määriteltyjä yksittäisiä seikkoja lukuun ottamatta.
Equipment for receiving HD broadcasting via cable television and terrestrial television networks is covered by a joint industry testing system, coordinated in Finland by FiCom, and type approval procedures aimed at ensuring that television terminals entering the market function optimally. 
Kaapelitelevisioverkkojen lähetysten ja antennitelevisioverkkojen teräväpiirtolähetysten vastaanottoon tarkoitetuille laitteille toimii Suomessa FiCom ry:n koordinoimana toimialan yhteinen testausjärjestelmä ja tyyppihyväksyntämenettely, jonka tarkoituksena on varmistaa, että markkinoille saataisiin mahdollisimman hyvin toimivia televisiopäätelaitteita.
Must-carry obligation 
Siirtovelvoite
Section 134 of the Communications Market Act includes provisions for the so-called must-carry obligation associated with television programmes in the cable network. 
Viestintämarkkinalain 134 §:ssä säädetään televisio-ohjelmistojen siirtovelvoitteesta kaapeliverkoissa.
The provision was amended most recently in 2010, when the number of programmes falling under the must-carry obligation was reduced. 
Säännöstä on viimeksi muutettu vuonna 2010, jolloin siirtovelvoitteen piirissä olevien ohjelmistojen määrää vähennettiin.
In addition to YLE television and radio programmes, the must-carry obligation covers public-interest programmes broadcast under a nationwide licence. 
Siirtovelvoitteen piirissä ovat Yleisradion televisio- ja radio-ohjelmistojen lisäksi valtakunnallisen toimiluvan nojalla lähetettävät yleisen edun mukaiset ohjelmistot.
In line with section 19 a of the Television and Radio Act, programmes serving public interest are required to be broadcast with audio-subtitling and subtitling services. 
Yleisen edun mukaiset ohjelmistot ovat sellaisia, joihin tulee televisio- ja radiotoiminnasta annetun lain 19 a §:n mukaan liittää ääni- ja tekstityspalvelu.
The identity of such programmes is confirmed by means of a Government decree. 
Ohjelmistot on vahvistettu valtioneuvoston asetuksessa.
Currently, the commercial programme sets within the scope of the must-carry obligation are those of MTV3, Nelonen, and Fox. 
Tällä hetkellä siirtovelvoitteen piirissä ovat kaupallisista ohjelmistoista MTV3, Nelonen ja Fox.
The must-carry obligation is an exceptional intervention in television broadcasting market operations, partly because section 25i of the Copyright Act (404/1961) stipulates restrictions to copyright in relation to the must-carry obligation. 
Siirtovelvoite on poikkeuksellinen puuttuminen televisiolähetysmarkkinoiden toimintaan, osaksi siksi, että tekijänoikeuslain (404/1961) 25 i §:ssä säädetään tekijänoikeuden rajoituksesta siirtovelvoitelähetysten osalta.
Cable broadcasts related to the must-carry obligation have been made exempt from copyright fees. 
Siirtovelvoitelähetykset kaapeliverkoissa on vapautettu tekijänoikeuskorvauksista.
The must-carry obligation is aimed at ensuring the availability of channels that are important to society also via cable networks. 
Siirtovelvoitteen tavoitteena on varmistaa yhteiskunnallisesti merkittävien kanavien saatavuus myös kaapeliverkoissa.
The regulatory measures are intended to ensure the right, related to freedom of expression, to receive messages, thus giving viewers the prerequisites for pluralistic communications and freedom of opinion. 
Sääntelyn tavoitteena on varmistaa sananvapauteen liittyvä oikeus ottaa vastaan viestejä ja näin antaa katsojille edellytykset moniarvoiselle viestinnälle ja vapaalle mielipiteenmuodostukselle.
As such, television services provided via the internet and intensified competition between cable networks reduce the need for legislators to intervene in the television broadcast market. 
Internetin kautta tarjottavat televisiopalvelut ja lisääntynyt kaapeliverkkojen välinen kilpailu vähentävät sinänsä lainsäätäjän tarvetta puuttua television lähetysmarkkinoihin.
However, to ensure that all viewers have equal opportunity to receive broadcasting from YLE and other channels serving the public interest, the must-carry obligation should continue beyond 2016. 
Kuitenkin sen vahvistamiseksi, että kaikilla katsojilla on tasapuolinen mahdollisuus vastaanottaa Yleisradio Oy:n ja yleisen edun kanavien lähetykset, siirtovelvoitteen jatkumiselle on tarvetta myös vuoden 2016 jälkeen.
One-card principle 
Yhden kortin periaate
The one-card principle refers to channels being scrambled through cooperation between operators such that they can be decoded with a single conditional-access card. 
Yhden kortin periaatteella tarkoitetaan kanavien salausta yhteistyössä toimijoiden kesken siten, että salaus voidaan purkaa yhdellä ohjelmakortilla.
It is a pay-television service usability requirement that television-viewers be able to access all pay-television services with one conditional-access card. 
Maksutelevisiopalvelujen käytettävyys edellyttää, että television käyttäjien on mahdollisuus käyttää kaikkia maksutelevisiopalveluja yhdellä salauksenpurkukortilla.
This significantly increases viewers’ opportunities for using the services of different service providers, which would contribute to increased service demand and advance the pay-television service market in Finland. 
Tämä edistäisi merkittävästi kuluttajien mahdollisuutta käyttää eri palveluntarjoajien palveluja, mikä osaltaan lisäisi palvelujen kysyntää ja kehittäisi siten maksutelevisiopalvelujen markkinoita Suomessa.
Today, the one-card principle is included in the Communications Market Act. 
Nykyisin ns. yhden kortin periaatteesta säädetään viestintämarkkinalaissa.
According to section 136 of the Communications Market Act, a company using a decoder for scrambled broadcasts is responsible for ensuring that the decoding system does not prevent the distribution or reception of another company’s television or radio programmes or related ancillary or supplementary services in a digital television or radio network. 
Viestintämarkkinalain 136 §:n mukaan suojauksen purkujärjestelmää käyttävä yritys on velvollinen huolehtimaan siitä, että suojauksen purkujärjestelmä ei estä toisen yrityksen televisio- tai radio-ohjelmistojen taikka niihin liittyvien oheis- tai lisäpalveluiden jakelua tai vastaanottoa digitaalisessa televisio- tai radioverkossa.
Content services as communication services 
Sisältöpalvelut viestintäpalveluina
According to the statement of reasons (recital 45) for Directive 2002/22/EC on universal service and users’ rights relating to electronic communications networks and services (hereinafter ‘the Universal Service Directive’),services providing content such as the offer for sale of a package of sound or television broadcasting content are not covered by the common regulatory framework for electronic-communication networks and services. 
Yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla (2002/22/EY, jäljempänä yleispalveludirektiivi) perusteluissa (res. 45) todetaan, että sisältöpalvelut, kuten ääni- tai televisiolähetyspalvelupaketin tarjoaminen myyntiin eivät kuulu sähköisten viestintäverkkojen ja –palvelujen yhteisen sääntelyjärjestelmän soveltamisalaan.
In the same recital, it is mentioned that the Universal Service Directive is without prejudice to measures taken at national level, in compliance with Community law, in respect of such services. 
Samassa yhteydessä todetaan, että yleispalveludirektiivillä ei rajoiteta yhteisön oikeuden mukaisia, jäsenvaltion tasolla kyseisten palvelujen osalta toteutettavia toimenpiteitä.
The same point is made in the directive on access to, and interconnection of, electronic-communication networks and associated facilities (2002/19/EC, hereinafter referred to as ‘the Access Directive’). 
Vastaava asia on todettu myös sähköisten viestintäverkkojen ja niiden liitännäistoimintojen käyttöoikeuksista annetussa direktiivissä (2002/19/EY, jäljempänä käyttöoikeusdirektiivi).
According to the statement of reasons for the Access Directive (recital 2), services providing content such as the offer for sale of a package of sound or television broadcasting content are not covered by the common regulatory framework for electronic networks and services. 
Käyttöoikeusdirektiivin perustelujen (res. 2) mukaan sisältöpalvelut, kuten radio- tai televisiolähetyssisältökokonaisuuden kaupallinen tarjoaminen eivät kuulu sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen yhteisen sääntelyjärjestelmän soveltamisalaan.
According to the rationale for the Communications Market Act, the purpose of its section 136 is to prevent situations wherein a consumer would need to switch conditional-access cards during viewing in order to use the services of a different service provider and to ensure that the various services are accessible with the same conditional-access card. 
Viestintämarkkinalain 136 §:n tarkoituksena on sen perusteluiden mukaan estää tilanne, jossa kuluttaja joutuisi vaihtamaan maksukorttia kesken katselun käyttäessään eri palvelun tarjoajien palveluita ja varmistaa, että palvelut on saatavissa samalla maksukortilla.
In this respect, Finnish legislation is beyond the directive's scope of harmonisation. 
Suomen lainsäädäntö on näin ollen tältä osin direktiivin harmonisoimisalan ulkopuolella.
Other regulatory details 
Muista sääntelyn yksityiskohdista
Currently valid legislation does not include provisions for channel-slot number assignment. 
Voimassa olevassa lainsäädännössä ei ole säännöksiä kanavapaikkanumeroinnista.
In November 2010, eight television-industry operators reached mutual agreement on the principles of channel-slot number assignment after operations of new network and service operators had commenced. 
Kahdeksan televisiotoimialan toimijaa on marraskuussa 2010 sopinut keskenään kanavapaikkanumeroinnissa sovellettavista periaatteista sen jälkeen kun uusien verkko-operaattorien ja palveluoperaattorien toiminta käynnistyi.
According to the agreement, channel numbering is, in general, based on ease of use and the interest of the general public. 
Sopimuksen mukaan kanavanumeroinnin yleisenä periaatteena on helppokäyttöisyys ja suuren yleisön etujen palveleminen.
Channel numbering is implemented such that free channels are placed first in the numbering space, followed by pay-television channels. 
Kanavanumerointi toteutetaan siten, että numeroavaruudessa ovat ensin vapaasti vastaanotettavat kanavat ja sitten maksulliset kanavat.
Free channel numbers and channel numbering spaces are granted in the order of reservation. 
Vapaat kanavanumerot ja vapaat kanavanumeroavaruudet myönnetään varausjärjestyksessä.
Role of pay-television operators 
Maksutelevisiotoimijoiden rooli
The currently valid regulation has its origins in the time when pay television was not yet widespread in Finland. 
Voimassa oleva sääntely on ajalta ennen kuin maksutelevisiotoiminta yleistyi Suomessa.
With digitalisation, pay television has grown significantly and established a position as an important stakeholder in the Finnish television landscape. 
Maksutelevisio on digitalisoinnin myötä kasvanut voimakkaasti ja vakiinnuttanut asemansa merkittäväksi osaksi suomalaista televisiomaisemaa.
The communications legislation in force does not regulate pay-television operators’ activities in any way. 
Voimassa oleva viestinnän lainsäädäntö ei sääntele lainkaan maksutelevisio-operaattorin toimintaa.
Key components of broadcasting network and service quality include reliability, backup in case of fault and failure situations, transmission capacity management and the interoperability of the entire transmission chain – which ensures that various programme flow components will be transferred throughout the chain. 
Lähetysverkkojen ja -palvelujen laadun osatekijöitä ovat toimintavarmuus ja varmistaminen vika- ja häiriötilanteiden varalta, välityskapasiteetin hallinta ja koko lähetysketjun yhteentoimivuus, joka turvaa sen, että ohjelmavirran eri komponentit välittyvät ketjun läpi.
Such factors are within the scope of technical regulation as specified in section 128 of the Communications Market Act, and, on the basis of section 129 of that act, FICORA has issued technical regulations that specify the requirements in further detail. 
Nämä tekijät kuuluvat viestintämarkkinalain 128 §:n teknisen laadun sääntelyn piiriin ja Viestintävirasto on tarkentanut vaatimuksia lain 129 §:n nojalla teknisillä määräyksillä.
As stated in section 5.3 above, FICORA’s regulations pertain to, for example, the priority classification of television network and service components, and the related minimum levels of verification, scalable on the basis of classification. 
Kuten aikaisemmin kohdassa 5.3 todetaan, Viestintäviraston määräykset koskevat muun muassa televisioverkkojen ja -palvelujen komponenttien tärkeysluokittelua ja luokittelun perusteella skaalattua varmistamisen vähimmäistasoa.
The regulations are based on the principle that regulation of communication-service verification and other aspects of technical management should be intensified in proportion to the objective importance the service, in light of regulation, can hold for users and in proportion to the number of service-users. 
Määräyksissä peruslähtökohtana on pidetty sitä, että viestintäpalvelujen varmistamista ja muuta teknistä hallintaa säännellään sitä tiukemmin, mitä tärkeämmäksi palvelu voidaan objektiivisesti säädännön valossa katsoa käyttäjille ja mitä suurempaa käyttäjäjoukkoa se koskettaa.
An essential principle is that regulation cannot classify telecommunications companies or users by their importance without the support of the law, and requirements must be based on generically defined activities and types of communication service. 
Olennainen periaate on se, että määräyksissä ei voida ilman lain tukea tärkeysluokitella teleyrityksiä tai käyttäjiä, vaan vaatimusten on perustuttava geneerisesti määriteltyihin toimintoihin ja viestintäpalvelutyyppeihin.
For the sake of comparison, it can be stated that the technical regulations on targeted communications classify communication services and network components by their importance and with regard to universal service rights, for example: 
Vertailun vuoksi voi todeta, että kohdeviestinnässä teknisissä määräyksissä viestintäpalveluita ja viestintäverkkojen komponentteja tärkeysluokitellaan muun muassa yleispalveluoikeuksien valossa:
telephone, SMS, and internet connection services are considered most important basic services, while instant messaging services over an internet connection cannot be regarded as critical. 
puhelinpalvelu, tekstiviesti ja internetyhteyspalvelu ovat tärkeimpiä peruspalveluita kun taas esimerkiksi internetyhteyspalvelun päällä tarjottavaa pikaviestintäpalvelua ei voi pitää kriittisenä.
It is a feature of mass-communication networks and services that they cannot be classified by importance without account being taken of the broadcast programmes and whether they are free or not; however, current regulation does not support this in any significant way. 
Joukkoviestintäverkoille ja -palveluille on ominaista, että tärkeysluokittelussa on miltei mahdotonta olla ottamatta kantaa välitettävään ohjelmistoon ja sen ilmaisuuteen tai maksullisuuteen, mille säädäntö ei kuitenkaan tällä hetkellä juurikaan anna tukea.
Communications services in all mass-communication networks are, as such, fundamentally the same, consisting of message distribution or provision. 
Viestintäpalvelu sinänsä on kaikissa joukkoviestintäverkoissa lähtökohtaisesti perusluonteeltaan samaa viestien jakelua tai tarjolla pitoa.