natgillin/translations-raw huggingface dataset:
71 For the 2014-2020 programme period, as regards instruments in shared management, the CPR does not explicitly refer to the definition of the leverage effect in the EU’s financial regulation. 
71 Ohjelmakaudella 2014–2020 yhteisiä säännöksiä koskevassa asetuksessa ei yhteistyössä hallinnoitujen välineiden osalta nimenomaisesti viitata unionin varainhoitoasetuksessa esitettyyn vipuvaikutuksen määritelmään.
However, the concept defined in Article 37(2)(c) of the CPR is essentially identical: ‘[...] an estimate of additional public and private resources to be potentially raised by the financial instrument down to the level of the final recipient (expected leverage effect)’. 
Yhteisiä säännöksiä koskevan asetuksen 37 artiklan 2 kohdan c alakohdassa määritelty käsite on kuitenkin olennaisilta osin samanlainen ”[...] arvio rahoitusvälineen avulla potentiaalisesti eri tasoilla aina loppukäyttäjän tasolle asti hankittavista julkisista ja yksityisistä lisävaroista (oletettu vipuvaikutus)”.
The Commission therefore continues to consider national co-financing as leveraged by the EU’s funding of the OP. 
Tämän vuoksi komissio katsoo edelleen kansallisen yhteisrahoituksen olevan EU:n toimenpideohjelmalle osoittaman rahoituksen vipuvaikutuksella kerättyä.
There are also no changes to the way in which the amounts mobilised from the private sector are to be measured. 
Muutoksia ei myöskään ole siinä, miten yksityiseltä sektorilta käyttöön saatuja määriä mitataan.
In our view the Commission should reconsider its methods of calculating the leverage effect of EU and national public funding through financial instruments, taking into account the alternative methodology proposed by the OECD in 2015. 
Tilintarkastustuomioistuimen mielestä komission olisi tarkasteltava uudelleen EU:n ja kansallisen rahoituksen vipuvaikutusta rahoitusvälineissä koskevia laskentamenetelmiään ja otettava huomioon OECD:n vuonna 2015 esittämä vaihtoehtoinen menetelmä.
72 We also note that Member States are now required to specify each instrument’s ‘expected leverage effects’ (see Box 8). 
72 Tilintarkastustuomioistuin pani myös merkille, että jäsenvaltioiden on nyt täsmennettävä kunkin välineen ”oletettu vipuvaikutus” (ks. laatikko 8).
However, in the absence of a consistent Commission methodology on how to calculate the leverage effect, it is doubtful that this exercise will result in meaningful data which could be used for comparisons. 
Koska komissiolla ei ole johdonmukaista menetelmää vipuvaikutuksen laskemiseen, on kuitenkin epätodennäköistä, että tästä saadaan merkityksellistä tietoa, jota voitaisiin käyttää vertailuun.
‘Expected leverage rates’ to be specified for each financial instrument (2014-2020 programme period) The compulsory ex ante assessment for financial instruments must include an estimate of additional public and private resources that may be generated by the financial instruments at all levels down to the final recipient. 
Kunkin rahoitusvälineen osalta täsmennettävä ”oletettu vipuvaikutus” (ohjelmakausi 2014–2020) Rahoitusvälineen pakolliseen ennakkoarviointiin on sisällyttävä arvio rahoitusvälineiden avulla potentiaalisesti eri tasoilla aina loppukäyttäjän tasolle asti hankittavista julkisista ja yksityisistä lisävaroista.
The funding agreement between a managing authority and a ‘fund of funds’ (or the strategy document, where the managing authority implements the fund directly) must specify this ‘expected leverage effect’ of the instrument. 
Hallintoviranomaisen ja ”rahastojen rahaston” välisessä rahoitussopimuksessa (tai strategia-asiakirjassa, kun hallintoviranomainen toteuttaa rahaston täytäntöönpanon suoraan) on täsmennettävä välineen ”oletettu vipuvaikutus”.
Each year, the managing authority is required to provide an annex to the annual implementation report on operations comprising financial instruments55. 
Hallintoviranomaisen on laadittava vuosittain vuotuisen täytäntöönpanokertomuksen liite rahoitusvälineiden toiminnasta55.
55 Annex I to Commission Implementing Regulation (EU) No 821/2014 of 28 July 2014 laying down rules for the application of Regulation (EU) No 1303/2013 of the European Parliament and of the Council as regards detailed arrangements for the transfer and management of programme contributions, the reporting on financial instruments, technical characteristics of information and communication measures for operations and the system to record and store data (OJ L 223, 29.7.2014, p. 
55 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 soveltamissäännöistä ohjelman rahoitusosuuksien siirtämisen ja hallinnon yksityiskohtaisten järjestelyjen, rahoitusvälineistä toimitettavien tietojen, toimien tiedotus-ja viestintätoimenpiteiden teknisten ominaisuuksien sekä datan tallennus-ja säilyttämisjärjestelmän osalta 28 päivänä heinäkuuta 2014 annetun komission täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 821/2014 (EUVL L 223, 29.7.2014, s.
7) establishes numerous sections to be used as the basis for this reporting, which includes information about the sources of financial instruments’ funding. 
7) liite I, jossa esitetään useita jaksoja käytettäväksi mm. rahoitusvälineiden rahoituslähteitä koskevien tietojen raportoinnin perustana.
Observations 46 Difficulties of attracting private-sector investors to financial instruments in both shared and central management 73 One of the stated aims of financial instruments is to attract additional private-sector funding to complement the available public funds since it allows more projects to benefit from the same level of public investment. 
Huomautukset 46 Vaikeuksia yksityisen sektorin sijoittajien rahoitusvälineisiin houkuttelemisessa niin yhteistyössä kuin keskitetysti hallinnoitujenkin rahoitusvälineiden yhteydessä 73 Yksi rahoitusvälineille asetetuista tavoitteista on yksityisen sektorin lisärahoituksen houkutteleminen täydentämään saatavilla olevaa julkista rahoitusta, koska näin useammat hankkeet voivat hyötyä samantasoisista julkisista investoinneista.
We have therefore sought to determine for both shared management and centrally managed instruments the extent to which additional private financing has been effectively mobilised by public contributions to the instruments. 
Tilintarkastustuomioistuin pyrki tämän vuoksi määrittämään sekä yhteistyössä hallinnoitujen että keskitetysti hallinnoitujen rahoitusvälineiden osalta sen, missä määrin välineiden julkiset rahoitusosuudet ovat tosiasiallisesti houkutelleet yksityistä lisärahoitusta.
Specific arrangements for private investors in financial instruments during the 2007-2013 programme period did not succeed in attracting significant additional financing 74 Our interviews and literature review confirm that during the 2007-2013 programme period the private sector remained reluctant to invest in financial instruments since these instruments were considered to be too strictly regulated (e.g. specific EU and national regulations, State aid, public procurement). 
Ohjelmakaudella 2007–2013 rahoitusvälineiden yksityisiä sijoittajia koskevilla erityisjärjestelyillä ei onnistuttu houkuttelemaan merkittävää lisärahoitusta 74 Haastattelujen ja kirjallisuuskatsauksen tulokset vahvistavat, että ohjelmakaudella 2007–2013 yksityinen sektori ei ollut halukas investoimaan rahoitusvälineisiin, koska ne katsottiin liian tiukkaan säännellyiksi (esimerkiksi EU:n erityissäännökset, kansalliset säännökset, valtiontukea ja julkisia hankintoja koskevat säännökset).
It should be recalled that the goals of the two parties differ: while the public sector aims to implement specific policy and investment objectives, the private sector must be oriented towards profitable activities. 
On muistettava, että osapuolten tavoitteet poikkeavat toisistaan: julkinen sektori pyrkii panemaan täytäntöön erityistä politiikkaa ja investointitavoitteita, mutta yksityisen sektorin on suuntauduttava tuottoisaan toimintaan.
Moreover, there may be a lack of knowledge on both sides. 
Lisäksi tiedot voivat olla puutteellisia molemmilla puolilla.
The public sector is not necessarily equipped with advanced financial background, while the private sector is not necessarily familiar with EU legislation. 
Julkisella sektorilla ei välttämättä ole riittävästi edistynyttä rahoitusosaamista, ja yksityisellä sektorilla ei välttämättä tunneta EU:n lainsäädäntöä.
The Commission considers that one of the ways to attract private capital is to offer preferential treatment and/or ‘risk premiums’ to private investors. 
Komissio katsoo, että yksi tapa houkutella yksityistä pääomaa on tarjota yksityisille sijoittajille etuuskohtelua ja/tai ”riskilisää”.
We therefore examined the specific arrangements for private-sector investors to see whether risks were shared between the public and private in a reasonable manner. 
Tilintarkastustuomioistuin tarkasteli tämän vuoksi yksityisen sektorin sijoittajiin sovellettavia erityisjärjestelyjä selvittääkseen, jakautuvatko riskit julkisen ja yksityisen sektorin kesken asianmukaisesti.
Observations 47 Lack of Commission guidance on how to set out arrangements on preferential treatment for ERDF and ESF instruments 75 For the 2007-2013 ERDF and ESF instruments, the legislation provided a possibility for returns on investments to be allocated preferentially to investors operating under the market economy investor principle56. 
Huomautukset 47 Komissio ei ole antanut ohjeita siitä, miten etuuskohtelu järjestetään EAKR-ja ESR-välineiden osalta 75 Ohjelmakauden 2007–2013 EAKR-ja ESR-rahoitusvälineitä koskevassa lainsäädännössä tarjottiin mahdollisuus investointien tuoton osoittamiseen ensisijaisesti sijoittajille, jotka toimivat markkinataloussijoittajaa koskevan periaatteen mukai-sesti56.
Preferential treatment may be exercised, for example, through contracts that do not grant the public funding partner the same repayment rights as private partners, or through an unequal share in profit and loss between private and public partners. 
Etuuskohtelu voidaan toteuttaa esimerkiksi sopimuksilla, joissa julkinen rahoituskumppani ei saa samoja takaisinmaksuoikeuksia kuin yksityiset kumppanit, tai voittojen ja tappioiden jakamisena epätasaisesti yksityisten ja julkisten kumppanien kesken.
76 Preferential treatment can be justified if it is needed to attract private investment in failing markets, where private funding can contribute to the achievement of public policy objectives. 
76 Etuuskohtelua voidaan perustella sillä, että sitä tarvitaan yksityisten investointien houkuttelemiseen huonosti toimivilla markkinoilla, kun yksityinen rahoitus voi osaltaan edistää julkisen toimintapolitiikan tavoitteiden saavuttamista.
If unjustified, preferential treatment may result in a drain on the initial capital endowment of the financial instrument and thus reduce the legacy funding available for the next investment cycle after the instrument is wound up. 
Perusteeton etuuskohtelu voi johtaa rahoitusvälineen alkuperäisen perustamispääoman menettämiseen ja rajoittaa näin valmiuksia kerätä välineen lakkauttamisen jälkeen tarvittava ylijäämärahoitus seuraavaa investointikierrosta varten.
However, neither the legal basis for the 2007-2013 programme period nor the Commission’s guidance notes provide any indication as to how risk-sharing arrangements should be set out in the funding agreement or how the appropriateness of preferential treatment is to be checked. 
Ohjelmakautta 2007–2013 koskevassa oikeusperustassa tai komission ohjeissa ei kuitenkaan ole mitään viitettä siitä, miten riskinjakojärjestelyt olisi hoidettava rahoitussopimuksissa tai miten etuuskohtelun soveltuvuus on tarkistettava.
Despite Commission assuming higher risks, only limited private contributions to the capital of centrally managed instruments 77 As a general practice, for centrally managed instruments, the governing legislation approved by the European Parliament and the Council includes only general terms in relation to the risk sharing and/or preferential treatment. 
Vaikka komissio vastaa suuremmasta riskistä, keskitetysti hallinnoitujen välineiden pääomaan saatiin vain vähän yksityisiä rahoitusosuuksia 77 Yleisenä käytäntönä on, että keskitetysti hallinnoituihin välineisiin sovellettavassa Euroopan parlamentin ja neuvoston hyväksymässä lainsäädännössä esitetään vain yleisiä huomioita riskinjaosta ja/tai etuuskohtelusta.
The detailed arrangements related to the Commission’s contribution in these instruments (including the risk-sharing percentages) come only later as part of a separate agreement which does not need to be approved by the budgetary authority (see Box 9). 
Komission näitä välineitä koskeviin rahoitusosuuksiin liittyvät yksityiskohtaiset järjestelyt (myös riskinjaon prosentuaaliset osuudet) esitettiin vasta myöhemmin osana erillistä sopimusta, jolle ei edellytetä budjettivallan käyttäjän hyväksyntää (ks. laatikko 9).
56 Article 43(5) of the implementing regulation. 
56 Täytäntöönpanoasetuksen 43 artiklan 5 kohta.
Observations 48 Risk sharing between the Commission and its partners — case study of the Loan Guarantee Instrument (LGTT) and the Project Bond Initiative (PBI) The LGTT was jointly established in 2008 by the Commission and the EIB through a cooperation agreement, with each party bearing 50 % of the loan default risk (expected and unexpected losses). 
Huomautukset 48 Riskinjako komission ja sen kumppanien kesken – lainavakuusvälineen (LGTT) ja hankejoukkolainoja koskevan aloitteen (PBI) tapaustutkimus Komissio ja EIP perustivat LGTT:n yhdessä vuonna 2008 yhteistyösopimuksella, jonka mukaan molemmat osapuolet vastaavat 50 prosentilla luottoriskistä (odotetut ja odottamattomat tappiot).
The instrument provides a guarantee in the form of a contingent credit line, which may be drawn upon by the project provider during the first 5 to 7 years of operation, if the revenues generated by a project are not sufficient to ensure repayment of the senior debt (i.e. in case the actual revenues from the project fall below the forecasted level). 
Väline antaa takauksen ehdollisena luottolimiittinä, jonka hankkeen edistäjä voi ottaa käyttöön ensimmäisten 5–7 toimintavuoden kuluessa, mikäli hankkeesta saatavat tulot eivät riitä etuoikeutetun lainan takaisinmaksuun (esimerkiksi tilanteessa, jossa hankkeen todelliset tulot jäävät alle ennustetun tason).
As a result of a change in the legal basis, a first loss portfolio approach was introduced in 2013, leading to the risk taken by the Commission of 95 % of the losses on the portfolio first loss piece (PFLP). 
Oikeusperustaan tehdyn muutoksen jälkeen vuonna 2013 otettiin käyttöön salkkuun sovellettava suuririskisimmän osan lähestymistapa. Komission osuus riskistä salkun suuririskisimpään osaan kohdistuvien tappioiden kohdalla oli 95 prosenttia.
In the 2012 amendment to Regulation (EC) No 680/2007, the PBI was introduced as a new instrument. 
Asetuksen (EY) N:o 680/2007 vuonna 2012 toteutetussa tarkistuksessa PBI sisällytettiin asetukseen uutena välineenä.
The PBI provides credit enhancement in the form of a subordinated instrument — either a loan or contingent facility — to support senior project bonds issued by a project company. 
PBI tarjoaa luottoriskiä vähentävän järjestelyn toissijaisen velkainstrumentin – lainan tai ehdollisen järjestelmän – muodossa hankeyrityksen etuoikeutettujen joukkovelkakirjojen tukemiseksi.
The risk-sharing arrangements between the Commission and the EIB are the same as for LGTT, i.e. the Commission takes 95 % of the losses whereas the EIB bears the risk for the remaining 5 %. 
Komission ja EIP:n väliset riskinjakojärjestelyt ovat samat kuin LGTT:n osalta, toisin sanoen komissio vastaa 95 prosentista tappioista ja EIP jäljelle jäävistä viidestä prosentista.
The PFLP for the LGTT/PBI portfolio was set at such a level that it is unlikely that actual losses would go beyond the PFLP. 
LGTT:n/PBI:n suuririskisin osa vahvistettiin sellaiselle tasolle, että tosiasialliset tappiot eivät todennäköisesti ylitä sitä.
As a consequence, the Commission effectively bears the largest part of the effective risk. 
Näin ollen komissio vastaa käytännössä suurimmasta osasta tosiasiallista riskiä.
The legal basis provides that the risk sharing will be based ‘on a first-loss basis’, but it does not provide any details on the way the PFLP should be determined or on the level of risk exposure resulting from this approach. 
Oikeusperustan mukaan riskinjako perustuu ”suuririskisimpään osaan”, mutta oikeusperustassa ei esitetä yksityiskohtia tavasta, jolla salkun suuririskisin osa olisi määritettävä, tai lähestymistavasta johtuvasta riskialtistu-misen tasosta.
A Commission staff working paper57 states that the first-loss percentage would ‘typically be set at just above the historical average loss’. 
Komission yksiköiden valmisteluasiakirjassa57 todetaan, että suuririskisin prosentuaalinen osuus vahvistettaisiin tavallisesti hieman suuremmaksi kuin aiempi keskimääräinen tappio.
The EIB however determined the ceiling in such a way that its expected net risk exposure remained within its standard risk (less than 2 % of the expected loss) and not on historic data. 
EIP kuitenkin määritti enimmäismäärän siten, että odotettu riskille alttiina oleva nettomäärä pysyi vakioriskin sisällä (alle kaksi prosenttia odotetusta tappiosta) eikä perustunut aiempiin tietoihin.
57 SEC(2011) 1237 final of 19 October 2011, ‘Commission staff working paper — Impact assessment accompanying the document “Communication from the Commission to the European Parliament, the Council, the European Economic and Social committee and the Committee of the Regions — A pilot for the Europe 2020 Project Bond Initiative’’’,p. 
57 Komission yksiköiden valmisteluasiakirja SEC(2011) 1237 final, 19.10.2011, komission tiedonantoon Euroopan parlamentille, neuvostolle, Euroopan talous-ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Eurooppa 2020 -hankejoukkolainoja koskevan aloitteen pilottivaihe – liittyvä vaikutustenarviointi, s.
Observations 49 78 For some centrally managed financial instruments, we found that nearly all effective risks are shifted to the Commission (see Box 10). 
Huomautukset 49 78 Joidenkin keskitetysti hallinnoitujen rahoitusvälineiden osalta tilintarkastustuomioistuin totesi, että lähes kaikki tosiasialliset riskit siirrettiin komissiolle (ks. laatikko 10).
However, despite the Commission taking more risk than its partners in this type of instrument, our analysis shows that there was no significant private-sector contribution to them. 
Kuitenkin huolimatta siitä, että komission osuus riskeistä oli tämän tyyppisissä välineissä suurempi kuin sen kumppaneilla, tilintarkastustuomioistuimen analyysi osoittaa, että yksityinen sektori ei osallistunut välineisiin merkittävin osuuksin.
Case study — Risk sharing between the Commission and its partners — EEEF The EEEF invests in energy efficiency, renewable energy projects and clean urban transport. 
Tapaustutkimus – Riskinjako komission ja sen kumppanien kesken – Euroopan energiatehokkuusrahasto (EEEF) Euroopan energiatehokkuusrahasto investoi energiatehokkuuteen, uusiutuvaa energiaa koskeviin hankkeisiin ja puhtaaseen kaupunkiliikenteeseen.
Its shareholders are the Commission, the EIB and two banks. 
Rahaston osakkaita ovat komissio, EIP ja kaksi pankkia.
The EEEF is organised as a public limited liability company and its shares are divided in three classes (A, B and C) depending on the risk taken and the rights to returns, with class A being the most advantageous and class C being the least. 
EEEF on muodoltaan julkinen osakeyhtiö, ja sen osakkeet jakautuvat kolmeen luokkaan (A, B ja C) kannetun riskin ja tuotto-oi-keuksien mukaan siten, että edullisimpia ovat A-osakkeet ja vähiten edullisia C-osakkeet.
The Commission is the only shareholder of class C shares, the first to bear losses and the last to benefit from gains. 
Komissio on ainoa osakas, jolla on C-osakkeita, ja se vastaa ensimmäisenä tappioista ja hyötyy viimeisenä voitoista.
Its shares will be redeemed upon maturity. 
Sen osakkeet lunastetaan takaisinmaksuhetkellä.
The redemption is subject to the availability of sufficient cash in the fund. 
Lunastaminen riippuu siitä, onko rahastossa riittävästi käteistä saatavilla.
The company’s losses are first allocated to the Commission. 
Yrityksen tappiot kohdistuvat ensimmäisenä komissioon.
These losses do not affect the value of class A and B shares, as long as the value of class C shares is still positive. 
Tappiot eivät vaikuta A-ja B-osakkeiden arvoon niin kauan kuin C-osakkeen arvo on vielä positiivinen.
Only after the value of class C shares is reduced to zero will losses be allocated to class A and B shares. 
Tappiot kohdistuvat A-ja B-osakkeisiin vasta, kun C-osakkeiden arvo laskee nollaan.
Future income and gains do not necessarily lead to write-backs of the class C shares since they would first be used for the target dividends of class A and class B shares. 
Tulevat tulot ja myyntivoitot eivät välttämättä johda C-osakkeiden oikaisuihin, koska ne käytetään ensin A-ja B-osakkeiden osinkoihin.
Moreover, the C class shares cannot be redeemed before the other two classes. 
Lisäksi C-osakkeita ei voida lunastaa ennen A-ja B-osakkeita.
Tax rulings used in some cases to make financial instruments more attractive for private-sector investors 79 A tax ruling is a written decision by a national tax authority on how a particular aspect of an entity’s activities is treated under the applicable tax law of that Member State. 
Joissakin tapauksissa on käytetty veropäätöksiä tekemään rahoitusvälineistä yksityisen sektorin sijoittajia houkuttelevampia 79 Veropäätös on kansallisen veroviranomaisen laatima kirjallinen päätös siitä, kuinka yksikön toiminnan tiettyä näkökohtaa kohdellaan kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavassa verolainsäädännössä.
Such a procedure can be used in several EU Member States to obtain certainty on how activities will be taxed. 
Monissa EU:n jäsenvaltioissa menettelyä voidaan käyttää varmuuden saamiseksi siitä, miten toimintaa verotetaan.
Generally, individuals or undertakings subject to taxation submit their interpretation of how the tax law applies to them or to a particular transaction or activity, and the tax authority responds with a positive or negative decision. 
Yleensä verovelvolliset henkilöt tai yritykset esittävät tulkintansa siitä, miten verolainsäädäntöä sovelletaan niihin tai tiettyyn transaktioon tai toimintaan, ja veroviranomainen vahvistaa tai kumoaa tämän päätöksellään.
Such tax agreements are also standard practice in the fund industry. 
Tällaiset verotussopimukset ovat yleinen käytäntö myös rahastoalalla.
While tax rulings can be perfectly legitimate, and they are used in a number of jurisdictions, they have also been used to facilitate aggressive tax planning. 
Vaikka veropäätökset voivat olla täysin laillisia ja niitä käytetään useilla oikeudenkäyttöalueilla, niitä on käytetty myös aggressiivisen verosuunnittelun helpottamiseen.
Observations 50 80 Already in 2012 the Commission had issued a recommendation on aggressive tax planning addressed to the Member States58. 
Huomautukset 50 80 Komissio antoi jo vuonna 2012 jäsenvaltioille suosituksen aggressiivisesta ve-rosuunnittelusta58.
In essence, Member States are encouraged to change their national legislation in order to address ‘[...] artificial arrangements’ and ‘[...] treat these arrangements for tax purposes by reference to their economic substance’. 
Pääasiassa siinä rohkaistaan jäsenvaltioita muuttamaan kansallista lainsäädäntöään ”[...] keinotekoisiin järjestelyihin” puuttumiseksi ja niiden käsittelemiseksi ”verotustarkoituksessa niiden taloudellisen sisällön perusteella”.