natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Text box 1 — Spain Objectives pursued by the programme derive from the ex-ante evaluation at the level of the respective rural development plan. 
Laatikko 1 – Espanja Tavoitteet, joihin ohjelmassa pyritään, perustuvat kunkin maaseutualueen kehittämissuunnitelman tasolla etukäteen suoritettuun arviointiin.
Text box 1 — Portugal The two examples mentioned by the Court are in line with the objective of increasing incomes and of improving living, working and production conditions. 
Laatikko 1 – Portugali Tilintarkastustuomioistuimen mainitsemat kaksi esimerkkiä ovat tulojen lisäämistä ja elin-, työ-ja tuotanto-olojen parantamista koskevan tavoitteen mukaisia.
In general, it is not because a certain degree of competitiveness has been achieved that no new investment should be done. 
Yleisesti ottaen ei voida sanoa, ettei uusia investointeja pitäisi tehdä, koska tietty kilpailukyvyn taso on saavutettu.
In the Portuguese example, the measure ‘water resources management and reparcelling’ (combination of two indents of Article 33) is only one of the instruments to achieve the global objective ‘to develop a modern and competitive agriculture’. 
Portugalia koskevassa esimerkissä toimenpide ”vesivarojen hallinta ja maa-alueiden uusjako” (yhdistelmä kahdesta 33 artiklan luetelmakohdasta) on vain yksi nykyaikaisen ja kilpailukykyisen maatalouden luomista koskevan yleistavoitteen saavuttamiseksi käytettävistä välineistä.
The two aspects of irrigation and reparcelling are closely linked. 
Nämä kaksi toimenpidettä, kastelu ja maa-alueiden uusjako, kuuluvat tiiviisti yhteen.
In those areas where farms are fragmented into numerous small parcels, it is advisable to start reparcelling first and then develop the irrigation networks, once the farming structure has improved and stabilised. 
Alueilla, joilla tilat on jaettu useisiin pieniin lohkoihin, on järkevää aloittaa maa-alueiden uusjaosta ja kehittää kasteluverkostoja vasta sen jälkeen, kun maatilarakenne on parantunut ja vakiintunut.
In other parts of Portugal where the farm structure is better, the main factor of development is water management. 
Muissa osissa Portugalia, missä maatilarakenne on parempi, tärkein kehityksen osatekijä on vesivarojen hallinta.
It is not always feasible to allocate the funds to sub-objectives at the beginning of the programming period, and that is the reason why the two indents have been combined into one single measure in the programme. 
Aina ei ole mahdollista kohdistaa määrärahoja osatavoitteisiin ohjelmakauden alussa, ja tästä syystä nämä kaksi luetelmakohtaa on yhdistetty ohjelmassa yhdeksi toimenpiteeksi.
Concerning the reference to one big project the key element to consider is whether the project contributes to the objectives of the programme. 
Mainitun suurhankkeen osalta voidaan todeta, että tärkein arviointikriteeri on se, edistääkö hanke ohjelman tavoitteita.
Furthermore, a measure can contribute to more than one sub-objective of the programme, all related to the global objective of developing a modern and competitive agriculture. 
Lisäksi toimenpide voi edistää useampaa kuin yhtä ohjelman osa-tavoitteista, jotka kaikki liittyvät nykyaikaisen ja kilpailukykyisen maatalouden luomista koskevaan yleistavoitteeseen.
However, in the next period, the Member States will have to establish a separate national strategy, defining priorities which then will be further translated into the rural development programmes. 
Seuraavalla ohjelmakaudella jäsenvaltioiden on kuitenkin laadittava erillinen kansallinen strategia ja määriteltävä ensisijaiset tavoitteet, jotka muodostavat perustan maaseudun kehittämisohjelmille.
C 282/26 EN Official Journal of the European Union 20.11.2006 Text box 1 — Netherlands In the Netherlands, the measure of reparcelling is related to different objectives. 
C 282/26 FI Euroopan unionin virallinen lehti 20.11.2006 Laatikko 1 – Alankomaat Alankomaissa maa-alueiden uusjako liittyy erilaisiin tavoitteisiin.
The purchase of land is done on a voluntary basis. 
Maan ostaminen perustuu vapaaehtoisuuteen.
It offers farmers the possibility to move the holding to another place where there is a greater potential for sustainable development. 
Se tarjoaa maanviljelijöille mahdollisuuden siirtää viljelmänsä toiseen paikkaan, jossa on paremmat mahdollisuudet kestävään kehitykseen.
With this integrated approach both objectives of nature protection and agricultural development are realised. 
Tämän integroidun lähestymistavan kautta toteutuvat molemmat tavoitteet, luonnonsuojelu ja maanviljelyn kehittäminen.
As priorities/objectives and their linked financial allocation evolve during the programming period (e.g. in function of the uptake of the measure by farmers), a retargeting of the measure is sometimes needed to ensure a successful implementation. 
Koska painopisteet ja tavoitteet ja niihin liittyvä määrärahojen jako muuttuvat ohjelmakauden aikana (esim. maanviljelijöiden toteutettua toimenpiteen), toimenpiteen uudelleenkohdentaminen on joskus tarpeen menestyksekkään toteutuksen varmistamiseksi.
Agenda 2000 established rural development as the second pillar of the CAP to face the multiple challenges of agriculture as the main land user. 
Agenda 2000:n myötä maaseudun kehittämisestä tehtiin YMP:n toinen pilari, jotta voitaisiin vastata tärkeimmän maan-käyttäjän asemassa olevan maatalouden moninaisiin haasteisiin.
Therefore the policy is by nature strongly linked to the agricultural sector but promotes also the taking into account of territorial disparities. 
Näin ollen politiikka on luonnollisesti vahvasti yhteydessä maa-talousalaan, mutta sillä edistetään myös alueellisten erojen huomioon ottamista.
Additionally, for the period 2000 to 2006, rural development is also characterised by several territorial aspects like the implementation of the LFA-measure and higher co-financing rates for investments in less-favoured areas and in cohesion regions. 
Lisäksi ohjelmakaudella 2000–2006 maaseudun kehittämiselle ovat olleet tyypillisiä myös useat alueelliset tekijät, kuten epäsuotuisia alueita koskevan toimenpiteen toteuttaminen ja suurempi yhteisrahoitusosuus epäsuotuisilla alueilla ja koheesioalueilla tehtävissä investoinneissa.
A further spatial differentiation at programme level is the responsibility of the Member States. 
Maantieteellisen eriyttämisen lisääminen ohjelmatasolla on jäsenvaltioiden vastuulla.
25 and 26. The majority of rural development measures is by definition targeted towards agriculture and farmers resulting in a high share of spending on agriculture. 
25–26. Maaseudun kehittämistoimenpiteistä suurin osa kohdistuu luonnollisesti maatalouteen ja maanviljelijöihin, joten myös suuri osa varoista myönnetään maatalousalalle.
Since agriculture continues to be the largest user of rural land and still plays an important role in the economy of rural areas, support for the agricultural sector can contribute significantly to the development of rural areas. 
Koska maatalous on edelleen maaseutualueiden merkittävin maankäyttäjä ja sillä on yhä suuri merkitys maaseutualueiden elinkeinoelämälle, maatalousalalle annettava tuki voi osaltaan edistää merkittävästi maaseutualueiden kehittymistä.
Rural development policy has a strong function in promoting sustainable methods of farming and preserving the rural environment and landscape. 
Maaseudun kehittämispolitiikalla on tärkeä merkitys kestävien viljelymenetelmien edistämisessä sekä maaseutualueiden ympäristön ja maiseman suojelussa.
Furthermore, as shown in the case of Campania, a mainly sectoral-oriented policy does not exclude a territorial differentiation. 
Lisäksi, kuten Campanian esimerkki osoittaa, alakohtainen politiikka ei sulje pois alueellista eriyttämistä.
For the next programming period, a minimum funding of 10 % of the total EU contribution has been withheld by the Council Regulation for measures concerning the quality of life and diversification of the rural economy outside agriculture and forestry. 
Neuvoston asetuksessa varattiin seuraavaa ohjelmakautta varten vähintään 10 prosenttia EU:n kokonaisrahoituksesta toimenpiteisiin, jotka koskevat elämänlaatua ja maaseutualueiden elinkeinoelämän monipuolistamista maa-ja metsätalouden ulkopuolella.
Following the framework established by the Council, RD should also in the future accompany and complement the market and income support policies of the CAP as a second pillar, taking into account the general objectives of economic and social cohesion. 
Neuvoston vahvistamien puitteiden mukaan maaseudun kehittämisen pitäisi myös tulevaisuudessa tehostaa ja täydentää YMP:n markkina-ja tulotukivälineitä toisena pilarina, jossa otetaan huomioon taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden yleiset tavoitteet.
This is why the RD policy for 2007 to 2013 will focus on three areas in line with the ‘three axes’ of measures laid down in Regulation (EC) No 1698/2005: Axis 1: ‘improving competitiveness of the agricultural and forestry sector’; Axis 2: ‘improving the environment and the countryside’; Axis 3: ‘improving quality of life in rural areas and diversification of the rural economy’. 
Maaseudun kehittämispolitiikassa keskitytään jaksolla 2007–2013 tämän vuoksi kolmeen seikkaan asetuksessa (EY) N:o 1698/2005 vahvistettujen kolmen toimintalinjan mukaisesti: Toimintalinja 1: ”maa-ja metsätalousalan kilpailukyvyn parantaminen”; Toimintalinja 2: ”ympäristön ja maaseudun tilan parantaminen”; Toimintalinja 3: ”maaseutualueiden elämänlaatu ja maaseudun elinkeinoelämän monipuolistaminen”.
The fourth ‘Leader’ axis introduces possibilities for locally based bottom-up approaches to rural development. 
Neljännessä Leader-toimintalinjassa otetaan käyttöön mahdollisuuksia soveltaa maaseudun kehittämisessä paikallisia, alhaalta ylöspäin suuntautuvia lähestymistapoja.
However, to better accentuate the territorial dimension, Member States need to assess the designation of rural areas and their importance in the preparation of their RDPs. 
Jotta jäsenvaltiot voisivat ottaa alueellisen ulottuvuuden huomioon entistä paremmin, niiden on maaseudun kehittämisohjelmia laatiessaan arvioitava maaseutualueiden määrittelyä ja niiden merkitystä.
As outlined in paragraphs 24 to 26, the application of some sector-related measures does follow a territorial differentiation already in the current period 2000 to 2006. 
Kuten kohdissa 24–26 on esitetty, joidenkin alakohtaisten toimenpiteiden soveltamisessa noudatetaan alueellista eriyttämistä jo nykyisellä ohjelmakaudella 2000–2006.
Observation 2 Agenda 2000 established rural development as the second pillar of the CAP. 
Huomautus 2 Agenda 2000:n myötä maaseudun kehittämisestä tuli YMP:n toinen pilari.
The majority of rural development measures are by definition targeted towards agriculture and farmers resulting in a high share of spending on the agricultural sector but also includes territorial elements like higher co-financing rates for investments in less favoured areas and in cohesion regions. 
Suurin osa maaseudun kehittämistoimenpiteistä kohdistuu luonnollisesti maatalouteen ja maanviljelijöihin, joten myös suuri osa varoista myönnetään maatalousalalle. Näihin toimenpiteisiin kuuluu kuitenkin myös alueellisia osatekijöitä, kuten suurempi yhteisrahoitusosuus epäsuotuisilla alueilla ja koheesioalueilla tehtävissä investoinneissa.
The flexible design of RD policy in combination with its decentralised approach provides Member States the possibility to include a territorial approach in their rural development programmes. 
Maaseudun kehittämispolitiikan joustavuus ja sen yhteydessä sovellettava hajautettu lähestymistapa antavat jäsenvaltioille mahdollisuuden sisällyttää maaseudun kehittämisohjelmiinsa alueellisen ulottuvuuden.
Regulation 1257/1999 states ‘be as decentralised as possible and emphasis must be on participation and a “bottom-up” approach’ (1). 
Asetuksen (EY) N:o 1257/1999 mukaan ”politiikan pitäisi olla mahdollisimman hajautettua sekä osallistumista ja alhaalta ylöspäin suuntautumista (bottom-up) korosta-vaa” (1).
The integration of various policies put in place in a territory at regional/local level is carried out by the Member States. 
Alueellisella ja/tai paikallisella tasolla tietyllä maantieteellisellä alueella toteutettavien politiikkojen integroimisesta huolehtivat jäsenvaltiot.
Additionally, rural development programmes (RDPs) require information on the complementarity of support with other Community instruments like cohesion policy. 
Lisäksi maaseudun kehittämisohjelmissa on selvitettävä, miten tuella täydennetään yhteisön muita välineitä, kuten koheesiopolitiikkaa.
The Commission’s reports on economic and social cohesion were drafted taking account of the need of all structural policies (including regional policy) being designed to contribute to enhancing territorial cohesion in rural areas. 
Taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevia komission kertomuksia laadittaessa on otettu huomioon, että kaikki rakennepolitiikat (aluepolitiikka mukaan luettuna) on suunniteltava siten, että ne auttavat osaltaan edistämään maaseutualueiden alueellista yhteenkuuluvuutta.
They therefore need to be seen as a whole with the rural development policy as the second pillar of the CAP having a clear contribution (see also reply to paragraph 24). 
Näin ollen ne on nähtävä osana maaseudun kehittämispolitiikan muodostamaa kokonaisuutta YMP:n toisena pilarina ja siihen selkeästi vaikuttavina tekijöinä (ks. myös vastaus kohtaan 24).
The two European conferences on rural development mentioned by the Court need to be seen within the context of a new era where a need for a more comprehensive RD policy was felt which, besides agricultural restructuring, also addressed environmental concerns and the wider needs of rural areas. 
Tilintarkastustuomioistuimen mainitsemien kahden maaseudun kehittämistä koskeneen Euroopan laajuisen konferenssin on katsottava kuuluvan uuteen aikakauteen, jona tarvitaan kokonaisvaltaisempaa maaseudun kehittämispolitiikkaa, joka kattaa maatalouden rakenneuudistusten lisäksi myös ympäristöasiat ja maaseutualueiden laajempialaiset tarpeet.
This is reflected in the current programming period and strengthened in the future period under Regulation (EC) No 1698/2005. 
Tämän lähestymistavan vaikutus näkyy jo nykyisellä ohjelmakaudella ja tulee vahvistu-maan tulevalla kaudella asetuksen (EY) N:o 1698/2005 mukaisesti.
(1) Recital 14 of Council Regulation (EC) No 1257/1999. 
(1) Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/1999 johdanto-osan 14 kappale.
20.11.2006 EN Official Journal of the European Union C 282/27 For the next programming period, several territorial elements have been included, like the implementation of the LFA-measure and a differentiation in co-financing rates according to the type of area (higher co-financing rates for certain measures implemented in LFA areas, like convergence regions, outermost regions, smaller Aegean islands). 
20.11.2006 FI Euroopan unionin virallinen lehti C 282/27 Seuraavaa ohjelmakautta varten mukaan on otettu useita alueellisia tekijöitä, kuten epäsuotuisia alueita koskevan toimenpiteen toteuttaminen ja yhteisrahoitusosuuden eriyttäminen aluetyypin mukaan (suurempi yhteisrahoitusosuus tietyille epäsuotuisilla alueilla, kuten lähentymistavoitealueilla, syrjäisimmillä alueilla ja pienillä Egeanmeren saarilla, toteutettaville toimenpiteille).
The mainstreaming of the Community initiative Leader under the other three axes will also facilitate this approach. 
Yhteisön Leader-aloitteen mukaisen toiminnan mahdollistaminen kaikissa kolmessa toimintalinjassa helpottaa myös tämän lähestymistavan soveltamista.
It is true that the minimum Community contributions to the programme for axes 1 and 3 have been reduced by the Council to 10 %. 
On totta, että neuvosto on supistanut ohjelmaan myönnettävän yhteisön vähimmäisrahoitusosuuden 10 prosenttiin toimintalinjoissa 1 ja 3.
These reductions were preferred by the Member States to leave them more flexibility to adapt programming to their particular needs. 
Jäsenvaltiot pitivät tätä myönteisenä, koska ne voivat näin joustavammin mukauttaa ohjelmat omiin tarpeisiinsa.
However, the programming rates are a minimum giving Member States the possibility to apply higher rates. 
Ohjelmatyöhön sovellettavat osuudet ovat kuitenkin vähimmäis-osuuksia, ja jäsenvaltioilla on mahdollisuus soveltaa suurempia osuuksia.
The reduced percentage for Leader contributions in the new Member States has to be seen as a ‘phasing in’ period, to gain experience in the lengthy process of implementing those measures. 
Leader-rahoituksen osuuden vähentäminen uusissa jäsenvaltioissa on nähtävä ”sisäänajokautena”, jonka aikana hankitaan kokemusta näiden toimenpiteiden toteuttamisen vaatimassa pitkällisessä prosessissa.
Taken into account the variety of regions in Europe and the different situations at national level, it is difficult to provide a single definition of rural areas. 
Kun otetaan huomioon Euroopan alueiden monimuotoisuus ja erilaiset tilanteet kansallisella tasolla, on vaikeaa laatia yhtä maaseutualueen määritelmää.
Therefore, the definition of rural areas and the identification of areas eligible for intervention as well as the location of the projects within these rural areas is the responsibility of the Member States in function of their needs, objectives and the strategy defined in their programmes. 
Maaseutualueiden määrittelemisestä ja tukikelpoisten alueiden valitsemisesta sekä hankkeiden sijoittamisesta näillä alueilla vastaavat sen vuoksi jäsenvaltiot ohjelmissa määrittelemiensä tarpeiden, tavoitteiden ja strategian mukaisesti.
This explains the differences among the RDPs for the current programming period of the audited Member States as regards the clear designation of the areas of implementation of the specific measures. 
Tämä selittää, miksi tarkastettujen, nykyistä ohjelmakautta koskevien maaseudun kehittämisohjelmien välillä on eroja erityistoimenpiteiden toteut-tamisalueiden selkeässä määrittelyssä.
As mentioned in paragraph 27, for the next programming period Member States need to include in their RDPs the designation of their rural areas and indicate their importance. 
Kuten kohdassa 27 mainitaan, jäsenvaltioiden tulee seuraavaa ohjelmakautta varten sisällyttää maaseudun kehittämisohjelmiinsa maaseutualueidensa määrittely ja osoittaa niiden merkitys. 30–31.
Investment measures should be tailored to the needs of the areas eligible for intervention. 
Investointitoimenpiteet tulee räätälöidä tukikelpoisten alueiden tarpeisiin.
In some Member States for example, the increasing (environmental) urban pressure on so-called ‘peri-urban’ areas is forming an important spatial challenge to which rural development policy can contribute. 
Joissakin jäsenvaltioissa esimerkiksi kaupunkien läheiseen maaseutuun kohdistuva (ympäristöön liittyvä) kaupunkikeskusten kasvava paine muodostaa merkittävän maantieteellisen haasteen, johon voidaan osaltaan vastata maaseudun kehittämispolitiikalla.
So, depending on the aim of the measure, support can be more effective in areas under urban pressure than in remote peripheral areas. 
Näin ollen tuki voi toimenpiteen tavoitteen mukaan olla vaikutuksiltaan tehokkaampaa kaupunkikeskusten paineesta kärsivillä alueilla kuin kaukaisilla syrjäseuduilla.
However, as outlined under paragraph 29, the situation differs in the different Member States. 
Kuten kohdassa 29 todetaan, tilanne on kuitenkin eri jäsenvaltioissa erilainen.
For a small country as the Netherlands for example — where the regional disparities are small — a national general approach could be more useful. 
Kun kyseessä on pieni maa, kuten Alankomaat, missä alueelliset erot ovat pieniä, yleinen kansallisen tason lähestymistapa saattaa olla tarkoituksenmukaisempi.
In other Member States, thematic differentiations exist in order to promote areas with highest needs. 32 and 33. 
Muissa jäsenvaltioissa ohjelmia on eriytetty aihekohtaisesti suurimman tuen tarpeessa olevien alueiden tukemiseksi.
Following the principle of subsidiarity, the selection and ranking of projects is also the responsibility of the Member States. 
Toissijaisuusperiaatteen mukaisesti myös hankkeiden valinta ja niiden tärkeysjärjestyksen määrittäminen on jäsenvaltioiden vastuulla.
However, the Commission has introduced a more strategic management based on priorities and objectives for the next programming period. 
Komissio on kuitenkin ottanut käyttöön aiempaa strategisemman hallinnointitavan, joka perustuu seuraavan ohjelmakauden painopisteisiin ja tavoitteisiin.
Text box 3 — Spain The practice in Catalonia, described by the Court, of encouraging new applications by increasing the total number of different beneficiaries over time is an incentive to bring European benefits to more people. 
Laatikko 3 – Espanja Tilintarkastustuomioistuimen kuvailema katalonialainen käytäntö, jossa uusia hakemuksia pyritään saamaan lisäämällä edunsaajien kokonaismäärää ajan myötä, on kannuste, jonka tarkoitus on ulottaa yhteisön tuki suuremmalle edunsaajajoukolle.
Text box 3 — Germany The quoted example of Niedersachsen is an exception in Germany, as the communes are in charge of co-financing. 
Laatikko 3 – Saksa Mainittu Niedersachsenin esimerkki on poikkeus Saksassa, koska yhteisrahoituksesta ovat vastuussa kunnat.
In other German Länder the Federal State (Bund) and/or the Land are responsible for it. 
Muissa Saksan osavaltioissa siitä vastaavat liittovaltio ja/tai osavaltio.
In the current period one of the eligibility conditions for productive investments is economic viability of the holding in order to support projects with real economic perspectives. 
Nykyisellä ohjelmakaudella yksi tuottavien investointien tukikelpoisuusehdoista on maatilan elinkelpoisuus.
This is intended to help to increase efficiency of public support. For the next programming period, enterprises that are ‘in difficulty’ will be excluded from support. 
Samalla on tarkoitus auttaa tehostamaan julkista tukea. ”Vaikeuksissa olevat” yritykset suljetaan seuraavalla ohjelmakaudella tuen ulkopuolelle.
However, it is inevitable that the better informed and organised potential beneficiary is best placed to benefit from a scheme. 
On kuitenkin väistämätöntä, että enemmän tietävällä ja paremmin organisoidulla potentiaalisella edunsaajalla on parhaat mahdollisuudet hyötyä ohjelmasta.
Text box 4 — Italy The quoted example for Emilia Romagna of a required minimal revenue recalls the criteria chosen by the region, on the basis of a methodology set up by the Member State, to fulfil the legal requirement of economic viability for agricultural holdings benefiting from EU co-financed investment support. 
Laatikko 4 – Italia Mainitussa esimerkissä Emilia-Romagnasta, jossa tuen saamiseksi edellytetään vähimmäistuloja, perustana ovat alueen valitsemat kriteerit. Tuen myöntämisessä sovelletaan jäsenvaltion käyttöön ottamaa menetelmää, jolla varmistetaan, että maatila täyttää lakisääteisen vaatimuksen EU:n yhteisrahoittamaa investointitukea saavien maatilojen taloudellisesta elinkelpoisuudesta.
The fact that only a part of the holdings operating in the region (approximately half of them) may be able to benefit from this support is based on considerations on the specific structure of agricultural farms, on the objective to be fulfilled, namely to support competitive farms, and on the responsibility for financial management of EU funds. 
Se seikka, että vain osa (noin puolet) alueella toimivista maatiloista saattaa pystyä hyötymään tästä tuesta, perustuu maatilojen erityisraken-netta, ohjelman tavoitteena olevaa kilpailukykyisten tilojen tukemista sekä EU-varojen hoitoon liittyvää vastuuta koskeviin näkökohtiin.
Text box 4 — Spain As outlined above (paragraph 34), the Regulation requires that the investment in agricultural holdings that will receive EU funding must be economically viable. 
Laatikko 4 – Espanja Kuten edellä todettiin (kohta 34), asetuksessa säädetään, että EU:n tukemien maatilainvestointien on oltava taloudellisesti kannattavia.
Pursuant to Article 33, subsidies may be granted for investments going beyond individual agricultural holdings. 
Tukia voidaan 33 artiklan nojalla myöntää investoinneille, jotka koskevat suurempaa kokonaisuutta kuin yksittäiset maatilat.