natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission will continue to provide assistance to national authorities, but differences in interpretation are unlikely to disappear completely. 
Komissio tarjoaa edelleen apua kansallisille viranomaisille, mutta erilaisista tulkinnoista tuskin päästään kokonaan eroon.
The low number of fraudulent irregularities reported by some Member States can be due to many variables, such as the level of controls of EU funds or the proportion of EU funds as compared to the total public investment in that Member State. 
Eräiden jäsenvaltioiden petoksiksi ilmoittamien sääntöjenvastaisuuksien vähäinen määrä voi johtua monista muuttujista, kuten EU:n varojen valvontatasosta tai EU:n varojen osuudesta suhteessa julkisiin kokonaisinvestointeihin kyseisessä jäsenvaltiossa.
The under-reporting by France is known to the Commission and has already been pointed out in previous PIF Reports, which contained specific recommendations to this Member State (among others). 
Komissio on tietoinen siitä, että Ranska ei ilmoita kaikkia petostapauksia, ja tämä on jo todettu aiemmissa PIF-kertomuksissa, joissa esitettiin erityisiä suosituksia (muun muassa) Ranskalle.
See also Commission replies to paragraphs 47-48 and 53-54 above. 
Ks. myös komission vastaukset kohtiin 47 ja 48 sekä 53 ja 54 edellä.
Common Commission reply to paragraphs 56 and 57: Fraud detection rate measures the financial impact of detected and reported fraudulent irregularities on the payments. 
Komission yhteinen vastaus kohtiin 56 ja 57: Petosten havaitsemisaste mittaa havaittujen ja petoksiksi ilmoitettujen sääntöjenvastaisuuksien taloudellista vaikutusta maksuihin.
Despite mentioned shortcomings, of which the Commission is fully aware, IMS is the only tool that allows the analysis of fraud detected and reported by the Member States on EU scale. 
Huolimatta mainituista puutteista, joista komissio on täysin tietoinen, IMS on ainoa väline, joka mahdollistaa jäsenvaltioiden havaitsemien ja ilmoittamien petosten analyysin unionin tasolla.
Based on these analyses and taking into account the known limitations of the system, the Commission draws specific conclusions as regards risks linked to specific policy areas and in relation to the detection efforts and the reporting behaviour of the Member States. 
Näiden analyysien perusteella ja ottaen huomioon järjestelmän tiedossa olevat rajoitukset komissio tekee erityisiä päätelmiä tiettyyn politiikanalaan liittyvistä riskeistä sekä jäsenvaltioiden havaitsemistoimien ja raportointikäyttäytymisen osalta.
In the framework of its revised Anti-Fraud Strategy, while relying on an improved IMS, the Commission is also aiming at enhancing its analysis based on additional elements, in particular by developing country profiles to better understand differences in detection and reporting among Member States. 
Komissio pyrkii tarkistetun petostentorjuntastrategiansa puitteissa ja parannetun IMS-järjestelmän avulla myös vahvistamaan analyysiään lisätekijöillä, erityisesti laatimalla maaprofiileja, ymmärtääkseen paremmin jäsenvaltioiden välisiä eroja havaitsemisessa ja ilmoittamisessa.
As already indicated in relation to the ECA Special Report 01/2019, the absence of a strong correlation between reported fraud detection rates and perception of corruption should not be over-emphasised. 
Kuten tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksen 1/2019 yhteydessä jo todettiin, vahvan korrelaation puuttumista ilmoitetun petosten havaitsemisasteen ja korruptioindeksin välillä ei pitäisi painottaa liikaa.
Corruption is one of the many modi operandi through which fraud against the EU budget is perpetrated. 
Korruptio on yksi monista toimintatavoista, joilla EU:n talousarvioon kohdistuvia petoksia toteutetaan.
The Commission’s guidance note on fraud risk assessment states in section 4.3.3 that “Managing authorities should have clear reporting mechanisms ensuring sufficient coordination on anti-fraud matters with the audit authority and competent investigative authorities in the Member State”. 
Komission petosriskin arviointia koskevan ohjeasiakirjan 4.3.3kohdassa todetaan, että hallintoviranomaisilla olisi oltava selkeät ilmoitusjärjestelmät, joilla varmistetaan petostentorjunta-asioiden riittävä koordinointi tarkastusviranomaisen ja jäsenvaltion toimivaltaisen tutkintaviranomaisen kanssa.
This is to be translated into the management and control instructions and specific set-up can usually be found under the management and control system description of each programme. 
Tämän on sisällyttävä hallinnointia ja valvontaa koskeviin ohjeisiin, ja erityisjärjestelyt esitetään tavallisesti kunkin ohjelman hallinnointi-ja valvontajärjestelmän kuvauksessa.
In its 2014 PIF report the Commission carried out a mapping exercise of national obligations10. In 2014, only four Member States (UK, Ireland, Sweden and Denmark) specified in their replies to the questionnaire on the specific part of ‘Article 325 TFEU Report’, that they did not have an obligation for public officials to inform prosecution/law enforcement of potential cases of fraud11. 
Vuoden 2014 PIF-kertomuksessaan komissio kartoitti kansallisia velvoitteita.10 Vuonna 2014 vain neljä jäsenvaltiota (Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti, Ruotsi ja Tanska) täsmensivät vastauksissaan kyselylomakkeen SEUT-sopimuksen 325 artiklan mukaista kertomusta koskevaan osaan, että niillä ei ole käytössä virkamiesten velvoitetta ilmoittaa syyttäjä-/lainvalvontaviranomaisille mahdollisista petostapauksista.11 Euroopan syyttäjänviraston (EPPO) perustamisesta annetussa asetuksessa säädetään jo kaikkien toimivaltaisten viranomaisten ilmoitusvelvoitteesta (24artikla), ja kun EPPO on perustettu (aikaisintaan marraskuuhun 2020 mennessä), tämä kattaa myös hallintoviranomaiset.
At the same time, a prosecutor has been seconded to the Greek AFCOS office. 
Kreikan petostentorjunnan koordinointivirastoon on myös siirretty yksi syyttäjä.
The Commission will monitor whether this set-up ensures effective communication between the managing authorities and the AFCOS. 
Komissio seuraa, varmistetaanko tällä järjestelyllä tehokas viestintä hallintoviranomaisten ja petostentorjunnan koordinointiviraston välillä.
In Spain, officials working in public administrations are obliged by national law to report all suspected cases of fraud. 
Espanjassa julkishallinnon virkamiesten on kansallisen lainsäädännön mukaan ilmoitettava kaikista petosepäilyistä.
The Commission is of the opinion that the analysis of the reasons for rejection of a potential fraudulent case by the competent authority is a shared responsibility. 
Komissio katsoo, että toimivaltaisen viranomaisen mahdollisen petostapauksen tutkinnasta kieltäytymisen syiden analysointi on jaettu vastuu.
Services analysing and investigating these cases should offer feedback to managing authorities on the research carried out and the reasons not to open an investigation. 
Näitä tapauksia analysoivien ja tutkivien yksiköiden olisi annettava hallintoviranomaisille palautetta toteutetusta tutkimuksesta sekä syistä, joiden vuoksi tutkintaa ei aloiteta.
AFCOS could play a larger role in this context to ensure a better coordination between the managing authorities and the prosecutor. 
Petostentorjunnan koordinointivirastolla voisi olla tämän osalta merkittävämpi rooli paremman koordinoinnin varmistamiseksi hallintoviranomaisten ja syyttäjän välillä.
For example, arrangements of this kind exist in Bulgaria (see the latest annual action plan, adopted on 24 January 2019 - http://www.afcos.bg/bg/node/227) and in Greece (where the complaints management system involves the AFCOS). 
Tällaisia järjestelyjä on käytössä esimerkiksi Bulgariassa (ks. viimeisin vuotuinen toimintasuunnitelma, hyväksytty 24. tammikuuta 2019 – http://www.afcos.bg/bg/node/227) ja Kreikassa (jossa petostentorjunnan koordinointivirasto osallistuu valitusten hallinnointijärjestelmään).
The Commission and Member States have to in the first instance protect the EU budget. 
Komission ja jäsenvaltioiden on ensisijaisesti suojattava EU:n talousarviota.
This is effective through for example, withdrawal of affected expenditure from the EU co-funded programme by the programme authorities. 
Tämä on tehokasta, kun esimerkiksi ohjelmaviranomaiset peruuttavat sääntöjenvastaisuuksiin liittyvät menot EU:n yhteisrahoittamasta ohjelmasta.
However, the judicial proceeding may continue at national level and the recovery from perpetrators will take time, depending on the outcome of this judicial proceeding, which can take several years to be finalised. 
11 ja takaisinperiminen sääntöjenvastaisuuksiin syyllistyneiltä voi oikeuskäsittelyn tuloksesta riippuen kestää useitakin vuosia.
It is therefore, from a point of view of administrative efficiency and legal security of the EU budget, preferable to have the concerned amounts withdrawn immediately from the co-funded operational programme, while the Member State will follow up at national level the required judicial proceedings. 
EU:n talousarvion tehokkaan hallinnoinnin ja oikeusvarmuuden kannalta on tämän vuoksi suotavampaa, että kyseiset määrät peruutetaan välittömästi yhteisrahoitetusta toimenpideohjelmasta ja että jäsenvaltiot toteuttavat kansallisella tasolla tarvittavat oikeudelliset menettelyt.
Moreover, the Commission has no legal means to force Member States to enter into such judicial proceedings or to recover funds from the perpetrator once expenditure has been withdrawn and, consequently, no longer forms part of the EU co-funded programme. 
Komissiolla ei myöskään ole oikeudellisia keinoja pakottaa jäsenvaltioita tällaisiin oikeuskäsittelyihin tai perimään varoja takaisin sääntöjenvastaisuuksiin syyllistyneiltä sen jälkeen kun menot on peruutettu, jolloin ne eivät enää ole osa EU:n yhteisrahoittamaa ohjelmaa.
Common Commission reply to paragraphs 63, 64 and Box 3: The Commission regularly reminds the Member States of their obligations regarding the possible horizontal implications of a single fraud case identified, based on the guidance note on fraud risk assessment, section 4.4. 
Komission yhteinen vastaus kohtiin 63 ja 64 ja laatikkoon 3: Komissio muistuttaa jäsenvaltioita säännöllisesti niiden velvoitteista havaittujen yksittäisten petostapausten mahdollisten monialaisten vaikutusten osalta. Tätä tarkastellaan petosriskin arviointia koskevan ohjeasiakirjan luvussa 4.4.
Some Member States indeed assess the implications of potential fraud cases on their systems and apply corrective measures. 
Eräät jäsenvaltiot todellakin arvioivat mahdollisten petostapausten vaikutuksia järjestelmiinsä ja soveltavat korjaavia toimenpiteitä.
Common Commission reply to paragraphs 66 and 67: According to the current provisions of Regulation 883/2013, the role of AFCOSs is to facilitate effective cooperation and exchange of information with OLAF. 
Komission yhteinen vastaus kohtiin 66 ja 67: Asetuksen 883/2013 voimassa olevien säännösten mukaan petostentorjunnan koordinointivirastojen tehtävänä on helpottaa tehokasta yhteistyötä ja tiedonvaihtoa OLAFin kanssa.
However, the organisation and powers of AFCOSs are left for the decision of each Member State. 
Petostentorjunnan koordinointivirastojen organisaatio ja toimivalta kuuluvat kuitenkin kunkin jäsenvaltion päätösvaltaan.
Since Regulation 883/2013 relates to OLAF's investigations, the role of AFCOSs, as defined in Article 3(4) is limited to investigative cooperation and does not require including tasks such as monitoring of fraud reporting or coordinating the work of all the parties involved at the national level. 
Koska asetus 883/2013 koskee OLAFin tutkimuksia, 3 artiklan 4 kohdassa määritelty petostentorjunnan koordinointivirastojen tehtävä rajautuu tutkimusyhteistyöhön, eikä niiltä edellytetä muita tehtäviä, kuten petoksista ilmoittamisen seurantaa tai kaikkien osapuolten työn koordinointia kansallisella tasolla.
The Commission, however, could support expanding the role of AFCOSs. 
Komissio voisi kuitenkin tukea petostentorjunnan koordinointivirastojen roolin laajentamista.
The Commission issued a Guidance Note in 2013, shortly after the entry into force of Regulation 883/2013, encouraging Member States to consider a possible broader role for the AFCOS, by entrusting them also with other anti-fraud tasks. 
Komissio antoi vuonna 2013 pian asetuksen 883/2013 voimaantulon jälkeen ohjeasiakirjan, jossa se kannustaa jäsenvaltioita harkitsemaan petostentorjunnan koordinointivirastojen roolin mahdollista laajentamista siten, että niille osoitetaan muitakin petostentorjuntaan liittyviä tehtäviä.
It was intended to support the Member States in the setting up of their AFCOS in the period 2013-2014 and was not binding upon the Member States. 
Tarkoituksena oli tukea jäsenvaltioita niiden petostentorjunnan koordinointivirastojen perustamisessa vuosina 2013 ja 2014. Ohjeasiakirja ei sido jäsenvaltioita.
The evaluation of the OLAF Regulation showed that the creation of the AFCOSs had brought about a clear improvement in the cooperation and exchange of information between OLAF and the Member States, but it has also identified room for further improvement. 
OLAF-asetuksen arvio osoitti, että petostentorjunnan koordinointivirastojen perustaminen oli selvästi parantanut yhteistyötä ja tiedonvaihtoa OLAFin ja jäsenvaltioiden välillä, mutta siinä todettiin myös, että parantamisen varaa on edelleen.
While the diversity of AFCOSs was acknowledged, there were diverging views (notably among the AFCOSs themselves) on the need to further align their role and powers. 
Petostentorjunnan koordinointivirastojen moninaisuus todettiin, mutta tarpeesta yhdenmukaistaa niiden tehtäviä ja toimivaltaa oli erilaisia näkemyksiä (erityisesti petostentorjunnan koordinointivirastoissa).
While the Commission agrees that more coherence among the AFCOSs in various Member States would be desirable, at this point it is up to the co-legislators to decide on any changes. 
Vaikka komissio onkin samaa mieltä siitä, että petostentorjunnan koordinointivirastojen suurempi yhdenmukaisuus olisi suotavaa, tässä vaiheessa mahdolliset muutokset kuuluvat lainsäädäntövallan käyttäjien päätösvaltaan.
The Commission proposal to amend the OLAF Regulation, which is now in the legislative process, represents already a significant improvement over the current situation, from several perspectives. 
OLAF-asetuksen muuttamisesta koskeva komission ehdotus, joka on parhaillaan lainsäädäntömenettelyssä, on jo merkittävä parannus nykytilanteeseen monestakin näkökulmasta.
Firstly, it proposes (Article 12a) to further specify the role of the AFCOSs in the Member States in support of OLAF in particular by creating an obligation of result to ensure that OLAF is provided with the assistance it needs for its investigations, either directly by AFCOS or by a different authority. 
Ensinnäkin siinä ehdotetaan (12 a artikla) petostentorjunnan koordinointivirastojen tehtävän täsmentämistä edelleen jäsenvaltioissa OLAFin tukemiseksi erityisesti luomalla tulosvelvoite sen varmistamiseksi, että OLAFille tarjotaan sen tutkinnoissaan tarvitsema apu, joko petostentorjunnan koordinointivirastoista tai muista viranomaisista.
While abstaining from harmonisation of the organisation and powers of AFCOS, the proposal stipulates that AFCOS should “provide”, “obtain” or "coordinate" the assistance required by OLAF. 
Ehdotuksessa ei yhdenmukaisteta petostentorjunnan koordinointivirastojen organisaatioita ja toimivaltaa, mutta siinä säädetään, että niiden olisi tarjottava, saatava tai koordinoitava apua, jota virasto tarvitsee.
Secondly, the proposal also introduces a legal basis for AFCOS to cooperate among themselves, horizontally, which is currently lacking from the legal setting of operation of AFCOS. 
12 Toiseksi ehdotuksessa esitetään myös oikeusperustaa petostentorjunnan koordinointivirastojen keskinäiselle horisontaaliselle yhteistyölle.
While the Commission agrees that information on case status and statistics would be useful for effective anti-fraud coordination, the current legal mandate of the AFCOS, as defined in Article 3(4) of Regulation 883/2013, does not require such access to statistics on the number and progress of cases under investigation by competent national authorities. 
Komissio on samaa mieltä siitä, että tapausten tilannetta koskevat tiedot ja tilastot olisivat hyödyksi petostentorjunnan tehokkaassa koordinoinnissa, mutta petostentorjunnan koordinointivirastojen nykyinen oikeudellinen tehtävä, joka määritellään asetuksen 883/2013 3 artiklan 4 kohdassa, ei edellytä tällaisten tilastojen saamista toimivaltaisten kansallisten viranomaisten tutkinnassa olevien tapausten määrästä ja edistymisestä.
The current OLAF Regulation 883/2013 does not oblige the AFCOS to have a full overview of investigations by competent national authorities involving EU funding in the respective Member State. 
Voimassa oleva OLAF-asetus 883/2013 ei velvoita petostentorjunnan koordinointivirastoja muodostamaan kokonaiskuvaa toimivaltaisten kansallisten viranomaisten EU:n rahoitusta kyseisessä jäsenvaltioissa koskevista tutkinnoista.
See common Commission reply to paragraphs 47 and 48. 
Ks. komission yhteinen vastaus kohtiin 47 ja 48.
The Commission agrees that for the protection of the EU’s financial interests Member States should put in place adequate coordination mechanisms where different actors can exchange information on the steps taken and planned and recommendations for improvement. 
Komissio on samaa mieltä siitä, että suojatakseen EU:n taloudellisia etuja jäsenvaltioiden olisi otettava käyttöön asianmukaiset koordinointimekanismit, joiden avulla eri toimijat voivat vaihtaa tietoja toteutetuista ja suunnitelluista toimista sekä parannuksia koskevista suosituksista.
OLAF encourages the Member States to set up AFCOS networks to improve national coordination of fight against fraud. 
OLAF kannustaa jäsenvaltioita perustamaan petostentorjunnan koordinointivirastojen verkostoja petostentorjunnan kansallisen koordinoinnin parantamiseksi.
Intervening at the level of the operations of the National Prosecutor is not within the competences of the Commission; however, the Commission is adamant about the need for cooperation between the bodies responsible for the management of EU funds, audit and fraud prevention and other relevant national bodies such as the prosecutor's office. 
Puuttuminen kansallisen syyttäjänviraston toimintaan ei kuulu komission toimivaltaan. Komissio on kuitenkin tiukasti sitä mieltä, että EU:n varojen hallinnoinnista, tilintarkastuksesta ja petostentorjunnasta vastaavien elinten sekä muiden asianomaisten kansallisten elinten, kuten syyttäjänviraston, on tehtävä yhteistyötä.
In this context, when appropriate, the Commission requests information on measures taken or intended to be taken in order to ensure that ESIF co-financed interventions are implemented in a regular, efficient and effective manner. 
Komissio pyytää tämän osalta tarvittaessa tietoja toteutetuista tai aiotuista toimenpiteistä sen varmistamiseksi, että ERI-rahastoista yhteisrahoitetut toimet pannaan täytäntöön säännönmukaisesti, tehokkaasti ja vaikuttavasti.
See Commission replies to paragraphs 46 and 75. 
Katso komission vastaukset kohtiin 46 ja 75.
The Commission fully supports the adoption of national anti-fraud strategies by Member States in their fight against fraud. 
Komissio antaa täyden tukensa sille, että jäsenvaltiot laativat kansalliset petostentorjuntastrategiat.
Regardless of the absence of legal obligation, ten Member States have on a voluntary basis adopted a national anti-fraud strategy and one Member State is updating its existing one. 
Oikeudellisen velvoitteen puuttumisesta huolimatta kymmenen jäsenvaltiota on laatinut vapaaehtoisesti kansallisen petostentorjuntastrategian ja yhdessä jäsenvaltiossa päivitetään nykyistä politiikkaa.
The Commission’s 2014 guidance note on fraud risk assessment and effective and proportionate anti-fraud measures includes a voluntary template for an anti-fraud policy statement at programme level, the purpose of which is to indicate to beneficiaries and the public that programme authorities have zero tolerance for fraud and how they intend to fight fraud. 
Komission vuoden2014 petosriskin arviointia sekä tehokkaista ja oikeasuhteisia petostentorjuntatoimenpiteitä koskevaan ohjeasiakirjaan sisältyy vapaaehtoinen malli ohjelmatason petostentorjuntapoliittisesta lausumasta. Sen tarkoituksena on osoittaa edunsaajille ja suurelle yleisölle, että ohjelmaviranomaiset soveltavat petoksiin nollatoleranssia ja että ne aikovat torjua petoksia.
The Commission also further refers to its guidance on how to assess management and control systems’ key requirements (KR), and in particular assessment criterion 7.3 in relation to KR7 on "proportionate and effective antifraud measures". 
Komissio viittaa lisäksi hallinnointi-ja valvontajärjestelmien keskeisten vaatimusten arviointia koskeviin ohjeisiinsa ja erityisesti arviointikriteeriin7.3, joka koskee keskeistä vaatimusta7 oikeasuhteisista ja tehokkaista petostentorjuntatoimenpiteistä.
Even though this KR does not refer to an anti-fraud policy per se but to the need to conduct a self-assessment leading to targeted controls on fraud risks identified, it makes clear what the position of the programme authorities against fraud should be. 
Vaikka kyseisessä keskeisessä vaatimuksessa ei viitata varsinaiseen petostentorjuntapolitiikkaan, vaan itsearvioinnin tarpeeseen kohdennettujen tarkastusten toteuttamiseksi havaittujen petosriskien osalta, siinä tehdään selväksi, millainen ohjelmaviranomaisten kannan petoksiin olisi oltava.
Non-compliance may lead under certain further conditions (i.e. in combination with other weaknesses) to interruption of payments or financial corrections by the Commission. 
Noudattamatta jättäminen saattaa tietyin edellytyksin (muihin heikkouksiin yhdistyneenä) johtaa komission osalta maksujen keskeyttämiseen tai rahoitusoikaisuihin.
Recommendation 1 – Develop formal strategies and policies to combat fraud against EU funds (a) The Commission notes that the recommendation is addressed to the Member States. 
Suositus1–Virallisen petostentorjuntastrategian ja politiikan laatiminen EU:n varoihin kohdistuvien petosten torjumiseksi a) Komissio toteaa, että suositus on osoitettu jäsenvaltioille. 13
The Commission fully supports the adoption of national anti-fraud strategies by Member States. 
Komissio antaa täyden tukensa sille, että jäsenvaltiot laativat kansalliset petostentorjuntastrategiat.
For this purpose, the Commission has developed under the auspices of the Advisory Committee for Coordination for Fraud Prevention (COCOLAF) guidelines for national anti-fraud strategies. (b) The Commission accepts the recommendation. 
Komissio on laatinut tätä varten petollisen menettelyn torjunnan yhteensovittamista käsittelevän neuvoa-antavan komitean (COCOLAF) avustuksella kansallisia petostentorjuntastrategioita koskevat suuntaviivat. b) Komissio hyväksyy suosituksen.
The Commission will continue to encourage the adoption of national anti-fraud strategies by Member States and will continue to assist the Member States accordingly. 
Komissio kannustaa jatkossakin jäsenvaltioita laatimaan kansallisen petostentorjuntastrategian ja auttaa jäsenvaltioita siinä.
However, it has no legal basis to require each managing authority to adopt a formal, stand-alone anti-fraud policy at OP level, but has recommended them to do so through its guidance. 
Sillä ei kuitenkaan ole oikeusperustaa vaatia hallintoviranomaisia laatimaan virallista ja erillistä petostentorjuntapolitiikkaa toimenpideohjelmien tasolla. Ohjeissaan se on kuitenkin suositellut tätä.
A clear policy statement per programme authority as provided in the Commission guidance is indeed an appropriate instrument to indicate to beneficiaries and the public how managing authorities intend to address the fight against fraud. 
Komission ohjeiden mukainen kunkin ohjelmaviranomaisen selkeä lausuma on asianmukainen väline osoittamaan edunsaajille ja suurelle yleisölle, miten hallintoviranomaiset aikovat torjua petoksia.