natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The main causes of food insecurity are the high population growth rate (annual average of 2 million people) which, combined with the reliance on small-size and rain-fed agricultural holdings, results in unsustainable pressure on land2 and soil erosion. 
Puutteellisen elintarviketurvan keskeisenä syynä on voimakas väestönkasvu (väestö kasvaa vuosittain keskimäärin kahdella miljoonalla ihmisellä), minkä lisäksi maanviljely perustuu pieniin sadeveden varassa oleviin tiloihin. Mainitut tekijät johtavat maahan kohdistuvaan hallitsemattomaan paineeseen2 sekä maaperän eroosioon.
This in turn reduces agricultural productivity and yields. 
Tämä puolestaan heikentää maatalouden tuottavuutta ja satoja.
Land is the property of the state and farmers have usufruct rights, which both discourage and hamper access to the loans necessary to undertake productive investments. 
Maa kuuluu valtiolle ja viljelijöillä on siihen käyttöoikeus, mikä ei edistä ja jopa haittaa tuottavien investointien toteuttamiseen tarvittavien lainojen saantia.
Inefficiency of domestic markets and inadequate transport infrastructure pushes up food prices, further hindering access to food. 
Sisämarkkinoiden tehottomuus ja liikenneinfrastruktuurien puutteellisuus nostavat elintarvikehintoja, mikä heikentää entisestään kotitalouksien mahdollisuuksia hankkia elintarvikkeita.
Furthermore, it also complicates the physical distribution from surplus to deficit production areas, thereby increasing the need for food imports. 
Tilanne myös hankaloittaa ylijäämien jakelua alituotantoalueille, mikä lisää elintarvikkeiden tuontitarvetta.
While national agricultural production has increased over the last five years3, Ethiopia is still dependent on commercial food imports and food aid. 
Kansallinen maataloustuotanto on viimeisten viiden vuoden aika kasvanut3, mutta Etiopia on yhä riippuvainen kaupallisesta elintarviketuonnista ja elintarvikeavusta.
For example, food aid imports averaged 700 000 tonnes over the past decade4. 
Esimerkiksi elintarvikeapua tuotiin viime vuosikymmenen aikana 700 000 tonnia4.
Nevertheless, there are no reliable figures on the national food gap due to significant discrepancies (up to 40 %)4 between the national crop production data published by the Ministry of Agriculture and by the Central Statistical Agency. 
Kansallisesta elintarvikepulasta ei kuitenkaan ole luotettavia tietoja, sillä maatalousministeriön ja tilastokeskuksen julkaisemien kansallisten kasvin-tuotantotietojen välillä on huomattavia (jopa 40 prosentin) eroja4.
Ethiopia’s population is currently estimated at 77,5 million people, 85 % of whom depend on agriculture as their primary source of livelihood. 
Etiopian väestön arvioitu määrä on tällä hetkellä 77,5 miljoonaa henkeä, joista 85 prosenttia on riippuvaisia maataloudesta ensisijaisena toimeentulon lähteenään.
Agriculture’s contribution to the national gross domestic product (GDP) is 45 % and its development is therefore essential for poverty reduction. 
Maatalouden osuus kansallisesta bruttokansantuotteesta (BKT) on 45 prosenttia, joten maatalouden kehittäminen on köyhyyden vähentämisen kannalta ensisijaisessa asemassa.
Since its first comprehensive strategy for the agricultural sector5, the government of Ethiopia has supported agricultural production and productivity as the main means of attaining food sufficiency and boosting economic growth. 
Etiopian hallitus on ensimmäisestä kattavasta maatalousalan strategiastaan5 lähtien tukenut maataloustuotantoa ja tuottavuutta pääasiallisina elintarvikkeiden riittävyyden varmistamiseen ja talouskasvun edistämiseen tähtäävinä välineinä.
Food security has been a priority under the national poverty reduction strategies. 
Elintarviketurva on ollut painopistealana kansallisissa köyhyyden vähentämisstrategioissa.
The Sustainable Development and Poverty Reduction Paper (PRSP) covering the period 2002–05 recognised the need to improve food availability and access. 
Kauden 2002–2005 kattaneessa kestävän kehityksen ja köyhyyden vähentämisen strategia-asiakirjassa tuotiin esille tarve parantaa elintarvikkeiden saatavuutta ja kotitalouksien mahdollisuuksia hankkia elintarvikkeita.
The PRSP was followed by the Plan for Accelerated Sustained Development to End Poverty (PASDEP), which covered the period 2005–10 and included food security policy as part of its agricultural development policy. 
Strategia-asiakirjan jälkeen julkaistiin köyhyyden päättämiseen tähtäävää nopeutettua kestävää kehitystä koskeva suunnitelma, joka kattoi kauden 2005–2010 ja johon kuului elintarviketurvapolitiikan kehittäminen osana maatalouden kehittämispolitiikkaa.
This priority was maintained in the current poverty reduction strategy for the period 2010–15, the Growth and Transformation Plan. 
Tämä painopisteala säilytettiin nykyisessä, kautta 2010–2015 koskevassa köyhyyden vähentämisstrategiassa (kasvu-ja muutossuunnitelma).
1 Ethiopia’s Disaster Prevention and Preparedness Agency, time series data 2010. 
1 Etiopian katastrofien ehkäisystä ja niihin varautumisesta vastaava virasto, aikasarjatiedot 2010.
2 According to the EU delegation, more than one third of households farm less than 0,5 hectares. 
2 EU:n edustuston mukaan yli kolmannes tiloista käsittää alle 0,5 hehtaarin suuruisen viljelyalan.
3 According to the Commission’s draft MTR of the 10th CSP carried out in 2009: ‘Cereals production rose from a post-drought level of 10 million tonnes in 2004 to over 16 million tonnes in 2007 and 2008.’ 
3 Komissio luonnosteli vuonna 2009 kymmenettä maakohtaista strategia-asiakirjaa koskevan väliarvioinnin, jonka mukaan viljantuotanto nousi kuivuuden jälkeisestä kymmenestä miljoonasta tonnista (vuonna 2004) yli 16 miljoonaan tonniin vuosina 2007 ja 2008.
4 EC 10th EDF CSP diagnosis study on rural development and food security. 
4 Maaseudun kehittämistä ja elintarviketurvaa koskeva Euroopan komission analyysi kymmenettä Euroopan kehitysrahastoa koskevasta maakohtaisesta strategia-asiakirjasta.
5 Agriculture development-led industrialisation strategy, 1993. 
5 Maatalouden kehittämiseen perustuva teollistamisstrategia (Agriculture Development-Led Industrialisation Strategy), 1993.
Special Report No 1/ 2012 – Effectiveness of European Union development aid for food security in sub-Saharan Africa 46 ANNEX II The first food security policy adopted in 2001 aimed to increase the availability of food, improve access to food and strengthen emergency response capabilities. 
Erityiskertomus nro 1/2012 – Saharan eteläpuolisen Afrikan elintarviketurvaa koskevan Euroopan unionin kehitysavun vaikuttavuus 46 LIITE II Ensimmäisen, vuonna 2001 hyväksytyn elintarviketurvapolitiikan tavoitteena oli parantaa elintarvikkeiden saatavuutta ja kotitalouksien mahdollisuuksia hankkia elintarvikkeita sekä tehostaa hätätilaval-miuksia.
In 2003, a Government-Donor Coalition for Food Security agreed on the design of the Productive Safety-Net Programme (PSNP). 
Hallituksen ja avunantajien välinen työryhmä hyväksyi vuonna 2003 tuottavaa turvaverkkoa koskevan ohjelman rakenteen.
Since 2005, the PSNP has provided conditional and unconditional cash and/or food transfers for approximately 8 million people who would otherwise need food aid through emergency appeals. 
Ohjelman avulla on tehty vuodesta 2005 alkaen ehtoihin perustuvia tai ilman ehtoja toteutettavia käteissiirtoja ja/tai elintarviketoimituksia noin kahdeksalle miljoonalle ihmiselle, jotka olisivat muutoin tarvinneet hätäapuvetoomuksiin perustuvaa elintarvikeapua.
The food security policy is implemented through the Food Security Programmes (FSPs), which have so far covered the periods 2005–10 and 2010–14. 
Elintarviketurvapolitiikkaa toteutetaan elintarviketurvaohjelmien avulla; tähänastiset ohjelmat ovat koskeneet kausia 2005–2010 ja 2010–2014.
The FSP has four pillars: (i) the PSNP; (ii) voluntary population resettlement; (iii) the household asset-building programme (HAB); and (iv) the complementary investment programme for rural infrastructure. 
Elintarviketurvapolitiikka kattaa neljä osa-aluetta: i) tuottavaa turvaverkkoa koskevan ohjelman; ii) väestön vapaaehtoisen uudelleenasettautumisen; iii) kotitalouksien resurssien parantamiseen tähtäävän ohjelman; iv) maaseudun infrastruktuuria koskevan täydentävän investointiohjelman.
As for the nutrition situation, the MDG-related indicators are lagging behind6. 
Vuosituhattavoitteisiin perustuvat indikaattorit osoittavat, että ravitsemustilannetta koskevan tavoitteen saavuttamisessa on jääty jälkeen6.
The first national nutrition strategy was adopted in 2008 and is being implemented by the Ministry of Health through the national nutrition programme for 2008–13. 
Ensimmäinen kansallinen ravitsemusstrategia hyväksyttiin vuonna 2008, ja sen täytäntöönpanosta kaudella 2008–2013 vastaa terveysministeriö kansallisen ra-vitsemusohjelman avulla.
Its aim is to reduce the scale of malnutrition in Ethiopia, especially amongst children under the age of five and pregnant and lactating women. 
Strategian tavoitteena on supistaa vajaaravitsemuksen laajuutta Etiopiassa etenkin alle viisivuotiaiden lasten sekä raskaana olevien ja imettävien naisten keskuudessa.
6 According to the government of Ethiopia’s PASDEP progress reports from 2007 and 2009 MOFED — Matrix Table 1, the indicator on prevalence of underweight children under the age of five is close to 40 % while the MDG target is 30 %. Special Report No 1 / 2012 – Effectiveness of European Union development aid for food security in sub-Saharan Africa 
6 Etiopian hallituksen vuonna 2007 köyhyyden poistamiseen tähtäävästä nopean ja kestävän kehityksen suunnitelmasta julkaiseman väliarvioinnin ja valtiovarain-ja taloudellisen kehittämisen ministeriön vuonna 2009 julkaisemasta matriisitaulukosta nro 1 käy ilmi, että alipainoisten alle viisivuotiaiden lasten osuutta kuvaava indikaattori on lähes 40 prosenttia, kun vuosituhattavoitteissa tavoitteeksi asetettu osuus oli 30 prosenttia. Erityiskertomus nro 1/2012 – Saharan eteläpuolisen Afrikan elintarviketurvaa koskevan Euroopan unionin kehitysavun vaikuttavuus
47 ANNEX III OVERVIEW OF THE FOOD SECURITY SITUATION IN MALAWI Malawi’s economy is dominated by agriculture, which represents 35 % of national GDP and employs 85 % of the workforce, most of whom are smallholders and subsistence farmers. 
47 LIITE III KATSAUS MALAWIN ELINTARVIKETURVATILANTEESEEN Malawin talous on maatalousvoittoista. Maatalouden osuus kansallisesta bruttokansantuotteesta on 35 prosenttia ja se työllistää 85 prosenttia työvoimasta, josta suurin osa on pienviljelijöitä ja omava-raisviljelijöitä.
The main food crop is maize, which takes 75 % of cropland, tobacco being the main cash crop. 
Pääasiallinen ravintona käytettävä viljelykasvi on maissi, jonka osuus viljelyalasta on 75 prosenttia; pääasiallinen kaupallinen viljelykasvi on tupakka.
Smallholder agriculture thus plays a crucial role in the economic development of the country, but low productivity is slowing down the overall pace of development and has become the main cause of poverty and food insecurity. 
Pienviljelyyn perustuva maatalous on siis olennaisessa asemassa maan taloudellisen kehityksen kannalta, mutta alhainen tuottavuus jarruttaa yleistä kehitysvauhtia ja on muodostunut köyhyyden ja puutteellisen elintarviketurvan keskeiseksi syyksi.
Low agricultural productivity is due to several structural constraints such as: (i) population density (the highest in Africa) which, combined with the small7 size of rain-fed agricultural holdings, results in soil degradation; (ii) the lack of rural credit, which hinders smallholders’ access to productive assets such as land and inputs; (iii) poor market access and inadequate infrastructure, which increase transaction costs and food prices; and (iv) limited off-farm employment, which directs the population towards environmentally unsustainable coping strategies (i.e. deforestation). 
Maatalouden alhainen tuottavuus johtuu useista rakenteellisista rajoitteista, joista voidaan mainita esimerkiksi: i) (Afrikan korkein) väestöntiheys, joka johtaa yhdessä pienikokoisten7, sadeveden varassa olevien tilojen kanssa maaperän köyhtymiseen; ii) maaseutuluottojen puuttuminen, mikä jarruttaa tuotantoresurssien (esim. viljelysmaan ja tuotantopanosten) saatavuutta pienviljelijöiden keskuudessa; iii) heikko markkinoille pääsy ja puutteelliset infrastruktuurit, mikä nostaa toimintakustannuksia ja elintarvikehintoja; iv) vähäinen työllisyys maatilojen ulkopuolella, mikä ohjaa väestöä selviytymis-strategioihin, jotka eivät ole ympäristön kannalta kestäviä (seurauksena esim. metsäkato).
Available data indicate that 70 % of all households in Malawi run out of their own self-produced food between three to four months prior to the next harvest8. 
Saatavilla olevat tiedot osoittavat, että 70 prosenttia malawilaisista kotitalouksista on käyttänyt itse tuottamansa elintarvikkeet loppuun 3–4 kuukautta ennen seuraavaa satoa8.
Food insecurity in Malawi is also a problem of access to food. 
Malawin puutteelliseen elintarviketurvaan vaikuttavat myös kotitalouksien vaikeudet hankkia elintarvikkeita.
In 2005, 22 % of the population was ultra-poor, meaning that one in every five people could not afford a minimum basic diet9. 
Vuonna 2005 yhteensä 22 prosenttia maan väestöstä oli äärimmäisen köyhää, mikä tarkoittaa, että yhdellä ihmisellä viidestä ei ollut varaa vähimmäisravitsemukseen9.
As for the nutrition situation, the lack of food access and an unbalanced diet based mainly on maize are the major causes of chronic malnutrition. 
Ravitsemustilannetta kuvaa jatkuva vajaaravitsemus, jonka keskeisinä syinä ovat kotitalouksien vaikeudet hankkia elintarvikkeita ja epätasapainoinen, lähinnä maissiin perustuva ruokavalio.
Between 60 % and 70 % of caloric intake comes from maize, with the result that 43 % of the under-fives are stunted, 22 % are underweight and 5 % suffer from acute malnutrition10. 
Energiasta 60–70 prosenttia saadaan maissista, minkä seurauksena 43 prosenttia alle viisivuotiaista lapsista on kasvultaan hidastuneita, 22 prosenttia on alipainoisia ja viisi prosenttia kärsii akuutista vajaaravitsemuksesta10.
The Malawi Growth and Development Strategy (MGDS) covering the period 2006–11 includes agriculture and food security as well as prevention and the management of nutrition disorders among its priorities. 
Kauden 2006–2011 kattavan Malawin kasvu-ja kehitysstrategian painopistealoihin lukeutuvat maatalous ja elintarviketurva sekä ravitsemushäiriöiden ehkäisy ja hallinta.
The government’s objective for food security is ‘to make Malawi a hunger-free nation’. 
Hallituksen elintarviketurvaa koskevana tavoitteena on tehdä Malawista kansakunta, joka ei näe nälkää.
The strategies defined to achieve this outcome are based on increased agricultural productivity, functioning crop markets, reduced food-aid dependency, effective early-warning systems, income-generating activities, coordination of food aid and imports, and the construction of silos to improve storage capacity. 
Tämän tuloksen saavuttamiseen tähtäävät strategiat perustuvat määritelmän mukaan maatalouden tuottavuuden parantamiseen, toimiviin viljelykasvimarkkinoihin, vähentyneeseen riippuvaisuuteen elintarvikeavusta, vaikuttaviin ennakkovaroitusjärjestelmiin, tuloja luoviin toimiin, elintarvikeavun ja tuonnin koordinointiin sekä varastointivalmiuksien parantamiseen siilojen rakentamisen avulla.
These strategies were further developed in more operational plans in the food security policy adopted in 2006. 
Näitä strategioita kehitettiin lisää elintarviketurvapolitiikan yhteydessä vuonna 2006 hyväksytyissä operatiivisemmissa suunnitelmissa.
7 According to USAID’s food security programme for 2008–14, three out of four farmers cultivate less than a hectare and 40 % of holdings are less than half a hectare. 
7 Vuosia 2008–2014 koskevan USAIDin elintarviketurvaohjelman mukaan kolme viljelijää neljästä viljelee alle hehtaarin suuruista viljelyalaa ja 40 prosenttia tiloista on alle puolen hehtaarin suuruisia.
8 Economics Association of Malawi and Ministry of Agriculture, ‘Can Malawi reverse the growing chronic and acute food and nutrition insecurity?’, concept note for a regional conference on food and nutrition security, 19–21 June 2006. 
8 Malawin talousalan liitto ja maatalousministeriö: elintarvike-ja ravitsemusturvaa käsittelevälle alueelliselle konferenssille laadittu yhteenveto (Can Malawi reverse the growing chronic and acute food and nutrition insecurity?), 19.–21. kesäkuuta 2006.
9 Malawi Integrated Household Survey, 2004/05. 
9 Malawin yhdennetty kotitaloustutkimus, 2004/2005.
48 ANNEX III The government’s commitment to improving food security is reflected in its budgetary priorities. 
48 LIITE III Hallituksen sitoutuminen elintarviketurvan parantamiseen näkyy talousarvioon liittyvissä painopiste-aloissa.
In 2009, 14 % of the national budget was allocated to agriculture, most of which (71 %) for the Farm Input Subsidy Programme (FISP). The FISP11 was launched in 2005 and is the largest programme in the country. 
Vuonna 2009 kansallisesta talousarviosta suunnattiin maatalouteen 14 prosenttia; määrästä suurin osa (71 prosenttia) kohdennettiin maatilojen tuotantopanoksia koskevalle tukiohjelmalle11, joka käynnistettiin vuonna 2005 ja joka on maan suurin tukiohjelma.
It is part of the National Safety-Net Strategy12 (NSNS) and provides smallholder and subsistence farmers with subsidised fertiliser and improved maize seeds which, combined with good rains, have increased maize production, making the country maize sufficient for the last four years13. 
Ohjelma on osa kansallista turvaverk-kostrategiaa12 ja tarjoaa pienviljelijöille sekä omavaraisviljelijöille tuettuja lannoitteita ja parempia maissinjyviä, mikä yhdessä hyvien sateiden kanssa lisäsi maissintuotantoa. Tämän seurauksena maa on ollut maissin suhteen omavarainen viimeisten neljän vuoden ajan13.
In its national nutrition policy and strategy adopted in 200714, the government of Malawi recognised that this issue had so far received insufficient attention. 
Malawin hallitus hyväksyi vuonna 2007 kansallista ravitsemuspolitiikkaa koskevan strategian14, jossa se totesi, että tähän kysymykseen ei ole toistaiseksi kiinnitetty riittävästi huomiota.
This policy seeks to enhance the response to malnutrition with a focus in the following three areas: (i) prevention and control of the most common nutrition disorders among women, men, boys and girls in Malawi by 2012; (ii) increased access to timely and effective management of the most common nutrition disorders; and (iii) an enabling environment for the effective implementation of nutrition services and programmes. 
Politiikan tavoitteena on edistää vajaaravitsemukseen puuttuvia toimia keskittymällä seuraaviin kolmeen alaan: i) naisten, miesten, poikien ja tyttöjen yleisimpien ravitsemushäiriöiden ehkäisy ja hallinta Malawissa vuoteen 2012 mennessä; ii) yleisimpien ravitsemushäiriöiden oikea-aikaisen ja tehokkaan hallinnan edistäminen; iii) ympäristö, joka mahdollistaa ravitsemuspalveluiden ja -ohjelmien vaikuttavan täytäntöönpanon.
12 The NSNS was adopted in 2002 and has four main components: public works programme; targeted input programme; targeted nutrition programme and direct transfers programme. 
12 Kansallinen turvaverkkostrategia hyväksyttiin vuonna 2002 ja siihen sisältyy neljä pääaluetta: julkisia rakennusurakoita koskeva ohjelma; kohdennettuja tuotantopanoksia koskeva ohjelma; kohdennettu ravitsemusohjelma; suoria siirtoja koskeva ohjelma.
13 UNSystemHigh-LevelTaskForcefortheGlobalFoodSecurityCrisis,countryreport23Februaryto4March2010.Theself-sufficiency level is set at 2,3 million tonnes. 14 Thenationalnutritionpolicyandstrategicplan,2007–12. Special Report No 1 / 2012 – Effectiveness of European Union development aid for food security in sub-Saharan Africa 
Omavaraisuusaste on asetettu 2,3 miljoonaan tonniin. 14 Kansallinen ravitsemuspolitiikka ja strateginen suunnitelma, 2007–2012. Erityiskertomus nro 1/2012 – Saharan eteläpuolisen Afrikan elintarviketurvaa koskevan Euroopan unionin kehitysavun vaikuttavuus
49 ANNEX IV OVERVIEW OF THE FOOD SECURITY SITUATION IN RWANDA Rwanda suffered greatly from the 1994 genocide. 
49 LIITE IV KATSAUS RUANDAN ELINTARVIKETURVATILANTEESEEN Vuonna 1994 tapahtunut kansanmurha koetteli Ruandaa rajusti.
After a rehabilitation period, the country has undertaken major steps on the path to recovery. 
Jälleenrakennusvaiheen jälkeen maa on edennyt tuntuvasti toipumisen tiellä.
Rwanda’s priorities are embodied in Rwanda Vision 2020, which was issued in July 2000 after a national consultation process which lasted two years. 
Ruandan painopistealat sisältyvät maan tulevaisuutta koskevaan ohjelmaan (Rwanda Vision 2020), joka julkaistiin heinäkuussa 2000 kaksi vuotta kestäneen kansallisen konsultaatioprosessin jälkeen.
The agricultural sector employs 80 % of the population, mainly in subsistence agriculture, and accounts for 42 % of GDP. 
Maatalousala työllistää 80 prosenttia väestöstä lähinnä omavaraistalouden parissa, ja alan osuus bruttokansantuotteesta on 42 prosenttia.
Vision 2020’s aim is to transform Rwanda from a subsistence agriculture economy to a knowledge-based society, adopting a ‘pro-poor’ approach to combat hunger and poverty. 
Vision 2020 -ohjelman tavoitteena on muuttaa Ruanda omavaraistalouteen perustuvasta yhteiskunnasta tietoperustaiseksi yhteiskunnaksi köyhien aseman parantamiseen keskittyvän, nälän ja köyhyyden torjumiseen sovellettavan lähestymistavan avulla.
Rwanda’s first Poverty Reduction Strategy Paper (PRSP) (2002–05) focused on reconstruction and rehabilitation. 
Ruandan ensimmäinen köyhyyden vähentämistä koskeva strategia-asiakirja (2002–2005) keskittyi jälleenrakentamiseen ja kunnostamiseen.
Despite rapid and sustained economic growth during this transition period, limited progress in poverty and inequality reduction was achieved. 
Tämän siirtymäkauden aikaisesta nopeasta ja kestävästä talouskasvusta huolimatta köyhyyden ja eriarvoisuuden vähentämisessä edistyttiin takkuisesti.
This led to a redefinition of priorities under the second Economic Development and Poverty Reduction Strategy (EDPRS) which covers the period 2008–12. 
Tilanne johti siihen, että painopistealat määritettiin uudelleen toisen talouskehitystä ja köyhyyden vähentämistä koskevan strategian yhteydessä; strategia kattaa jakson 2008–2012.
Despite strong political will and impressive results, Rwanda is still in a difficult situation regarding food insecurity, ranked 64 out of 84 countries in the 2010 Global Hunger Index. 
Vahvasta poliittisesta tahdosta ja vakuuttavista tuloksista huolimatta Ruanda on yhä elintarviketurvan kannalta hankalassa tilanteessa – maa oli vuonna 2010 maailman nälkäindeksissä 84 maan joukossa sijalla 64.
The country is in a food deficit15 situation and the population is highly vulnerable to food insecurity with 40 % of people undernourished. 
Maa kärsii elintarvikepulasta15, ja väestö on erittäin altista puutteelliselle elintarviketur-valle, sillä 40 prosenttia väestöstä on vajaaravittuja.
Rwanda is unlikely to achieve the MDG1 targets for poverty and undernour-ishment. 
Ruanda ei todennäköisesti saavuta köyhyyttä ja vajaaravitsemusta koskevaa vuosituhattavoitetta 1.
Indeed, the MDG1 poverty indicator (percentage of population below the national poverty line) decreased from 60,4 % (baseline in 2000) to 56,9 % in 2006, struggling to achieve the 2015 target of 30,2 %. 
Vuosituhattavoitteen 1 köyhyysindikaattori (kansallisen köyhyysrajan alapuolella elävän väestön osuus) itse asiassa laski vuoden 2000 vertailuarvosta –60,4 prosentista – 56,9 prosenttiin vuonna 2006, mutta vuoden 2015 tavoitearvon (30,2 prosenttia) saavuttaminen on työn takana.
Similarly, the MDG1 child malnutrition indicator (percentage of underweight children under five) was 22,5 % in 2006, better than the 2000 baseline rate of 24,5 %, but lagging behind the 2015 target of 14,5 %. 
Vastaavasti lasten vajaaravitsemusta kuvaava vuosituhattavoitteen 1 indikaattori (alle viisivuotiaiden alipainoisten lasten osuus) oli 22,5 prosenttia vuonna 2006 – siis vuoden 2000 vertailuarvoa (24,5 prosenttia) parempi, mutta jäljessä vuoden 2015 tavoitearvosta (14,5 prosenttia).