natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Recommendations 108. 
Suositukset 108.
The Commission should establish the type and scope of evaluation that can reasonably be expected for the dates specified in the legislation (2008, 2010 and 2015), explain how evaluations can be used to adapt programmes (learning programmes) and specify what contribution evaluations can make to policy decisions. 
Komission olisi määritettävä, minkätyyppisiä ja -laajuisia arviointeja on kohtuullista odottaa lainsäädännössä yksilöityinä ajankohtina (2008, 2010 ja 2015), selvitettävä, miten arviointeja voidaan käyttää ohjelmien mukauttamiseen (”oppimisohjelmat”) ja yksilöitävä, miten arvioinnit voivat vaikuttaa politiikkoja koskeviin päätöksiin.
In particular, the Commission should clarify its intended approach with regard to the evaluation of the longer-term results of past and present FPs, given that such results may take seven to 10 years to come to fruition (see Figure 8). 
Komission olisi tarkennettava etenkin, minkä lähestymistavan se aikoo ottaa pidemmän aikavälin tulosten arviointiin entisten ja nykyisten puiteohjelmien yhteydessä, ottaen huomioon, että tulosten ilmaantumiseen voi kulua 7–10 vuotta (ks. kaavio 8).
The Commission should review its practice on communicating and disseminating its evaluation findings to ensure that stakeholders receive the necessary information. 
Komission olisi tarkistettava käytäntö, jonka perusteella se tiedottaa ja levittää arviointihavaintojaan, jotta kyetään varmistamaan, että osallistujat saavat tarvittavat tiedot.
In particular, the ‘research DGs’ should provide a formal response to all evaluations and make these studies public in a timely manner, together with their replies. 
Tutkimusalan pääosastojen pitäisi antaa virallinen vastaus kaikkiin arviointeihin ja julkaistava kyseiset tutkimukset ja niihin antamansa vastaukset oikea-aikaisesti.
The ‘research DGs’ should also report in their ABB budgetary statements and their AARs on the follow-up given and make use of recommendations when updating work programmes and designing future programmes. 
Tutkimusalan pääosastojen olisi myös raportoitava toimintoperusteiseen budjetointiin liittyvissä selvityksissään ja vuotuisissa toimintakertomuksissaan arviointien perusteella toteutetuista toimenpiteistä ja hyödynnettävä suosituksia työohjelmien päivittämisen ja tulevien ohjelmien suunnittelun yhteydessä.
OVERALL CONCLUSION 110. 
YLEISET PÄÄTELMÄT 110.
The Court recognises that evaluating RTD programmes, and in particular assessing their long-term results, is inherently difficult and best practice is hard to define. 
Tilintarkastustuomioistuin ohjelmien arviointi ja varsinkin niiden pitkän aikavälin tulosten määrittäminen on jo sinällään vaikeaa ja parhaiden käytäntöjen yksilöinti hankalaa. tiedostaa, että TTK-
C 26/22 EN Official Journal of the European Union 30.1.2008 111. 
C 26/22 FI Euroopan unionin virallinen lehti 30.1.2008 111.
In the Court’s view, evaluation is essential for programme management, for future planning and for policy making. 
Tilintarkastustuomioistuimen näkemyksen mukaan arviointi on olennaista ohjelman hallinnoinnin, tulevan suunnittelun ja politiikkojen laatimisen kannalta.
Evaluation also provides a basis for accountability. 
Arviointi luo myös vastuullisuuden perustan.
It provides valuable information about what intended (or unintended) results have been achieved, the extent to which programme objectives have been reached, the relevance and utility of programmes and the efficiency and effectiveness of programme implementation. 
Arvioinnin avulla saadaan arvokasta tietoa saavutetuista tavoitelluista (tai odottamattomista) tuloksista, ohjelman tavoitteiden saavuttamisen laajuudesta, ohjelman tarkoituksenmukaisuudesta ja hyödyllisyydestä sekä ohjelman toteuttamisen tehokkuudesta ja vaikuttavuudesta.
As it is the European Parliament and the Council that decide upon general orientation, budgetary matters and programme design for the FPs, a transparent, credible and robust evaluation system is needed to provide them with the appropriate information. 
Euroopan parlamentti ja neuvosto päättävät puiteohjelmien yhteydessä yleisistä linjoista, budjettikysymyksistä sekä ohjelmasuunnittelusta, joten avoin, luotettava ja vankka arviointijärjestelmä on tarpeen, jotta ne saavat asianmukaiset tiedot.
The Commission established an overall evaluation framework in 2000 and 2002 and subsequently revised it in 2007. 
Komissio laati vuosina 2000 ja 2002 yleisen arviointikehyksen ja tarkisti sitä vuonna 2007.
Although during the period audited by the Court no major improvements were observed in the way evaluations of the FPs and their constituent programmes were planned, designed and implemented, in general terms, the ‘research DGs’ have complied with the formal Commission-wide requirements. 
Tilintarkastustuomioistuimen tarkastuskohteena olleen ajanjakson aikana puiteohjelmien ja niihin sisältyvien ohjelmien arviointien suunnittelu-, laadinta-tai toteuttamistavassa ei ollut havaittavissa suurempia parannuksia, mutta tutkimusalan pääosastot ovat yleisesti ottaen noudattaneet koko komission kattavia virallisia vaatimuksia.
For the period covered by this report, as required in the FP legislation, the ‘research DGs’ had an evaluation system in place and the Commission can point to a sizeable body of evaluation studies. 
Tämän kertomuksen kattaman ajanjakson osalta tutkimusalan pääosastoilla oli – kuten puiteohjelmia koskevassa lainsäädännössä edellytetään – käytössään arviointijärjestelmä ja komissiolla on esitettävänään huomattava määrä arviointitutkimuksia.
However, the fact remains that little or nothing is known about the achievement of programme objectives and the results of the FPs. 
On kuitenkin todettava, että ohjelmatavoitteiden saavuttamisesta ja puiteohjelmien tuloksista on tietoa vain vähän tai ei lainkaan.
This is because evaluations have generally focussed on short-term issues of programme implementation. 
Tämä johtuu siitä, että arvioinnit ovat yleensä keskittyneet ohjelmien täytäntöönpanoon liittyviin lyhyen aikavälin kysymyksiin.
As a result, the Commission’s evaluations were of limited usefulness to policy-makers, stakeholders and even to the Commission itself. 
Komission arvioinnit eivät näin ollen olleet kovin hyödyllisiä politiikkojen laatijoille, osallistujille tai edes komissiolle itselleen.
Given the importance of evaluation for programme management and policy-making, the Commission’s approach to evaluating the FPs and their constituent programmes needs to be re-examined in view of new political challenges, increased funding, a broadening of the orientation of Community research policy and the recent Commission reform. 
Kun otetaan huomioon arvioinnin merkitys ohjelmien hallinnoinnin ja politiikkojen laatimisen kannalta, komission lähestymistapa puiteohjelmien ja niihin sisältyvien ohjelmien arviointiin on tarkasteltava uudelleen ottaen huomioon uudet poliittiset haasteet, lisääntyvä rahoitus, yhteisön tutkimuspolitiikan kattavuuden laajentuminen ja hiljattain tapahtunut komission hallinnollinen uudistus.
This was also recommended by EURAB in its 2007 report. 
Tätä suositti myös tutkimusalan eurooppalainen neuvoa-antava komitea (EURAB) vuonna 2007 julkaistussa kertomuksessaan.
In the Court’s view, the use of an explicit intervention logic in future FP programme design would lead to more focussed and better structured programmes. 
Tilintarkastustuomioistuimen näkemyksen mukaan selkeän toimintalogiikan hyödyntäminen tulevien puiteohjelmien suunnittelussa johtaisi ohjelmien parempaan kohdentamiseen ja jäsentämiseen.
It would also contribute to the Commission’s ‘better regulation’ policy, which aims for a better designed, simpler, more effective and better-understood regulatory environment (1). 
Se vaikuttaisi myös ”parempaan säännöspolitiik-kaan” komissiossa – tavoitteena paremmin suunniteltu, yksinkertaisempi, vaikuttavampi ja paremmin ymmärrettävissä oleva säädösympäristö (1).
Evaluation of the FPs and their constituent programmes would be more effective if programme objectives and indicators were clearer from the outset, a robust, but not overly prescriptive, evaluation strategy were agreed upon by the ‘research DGs’ implementing the FPs and more advanced evaluation methodologies, including quantitative approaches, were used. 
Puiteohjelmien ja niihin sisältyvien ohjelmien arviointi olisi tuloksekkaampaa, mikäli ohjelmatavoitteet ja indikaattorit olisivat alusta alkaen selkeämpiä, puiteohjelmien toteuttamisesta vastaavat tutkimusalan pääosastot sopisivat vankasta mutta ei liian rajoittavasta arviointistrategiasta ja käytössä olisi edistyksel-lisempiä arviointimenetelmiä, joihin sisältyisi myös kvantitatiivisia lähestymistapoja.
The Court also noted a number of respects in which there is scope for the Commission to reconsider its existing organisational arrangements for the evaluation of the FPs. 
Tilintarkastustuomioistuin pani myös merkille useita näkökohtia, joiden osalta komission on syytä harkita uudelleen puiteohjelmien arviointiin nykyisin soveltamiaan organisatorisia järjestelyitä.
There may be advantages in: — involving evaluation panels earlier in the evaluation process, thereby providing assistance to the Commission throughout the programming period and beyond, and increasing specialisation by having panels for specific programmes and, where appropriate, sub-programmes, — supplementing the existing DG-specific evaluation units with a joint evaluation office in charge of coordinating the FP evaluations. 
Voisi olla hyödyllistä esimerkiksi — sisällyttää arviointiryhmät arviointiprosessiin varhaisemmassa vaiheessa, jolloin komissio saisi tukea koko ohjelmakauden ajan ja sen jälkeenkin, ja lisätä erikoistumista siten, että erityisohjelmia ja tarvittaessa alaohjelmia varten olisi omat arviointiryhmänsä, — täydentää nykyisiä pääosastokohtaisia arviointiyksiköitä perustamalla yhteisiä arviointiyksiköitä vastaamaan puiteohjelmia koskevien arviointien koordinoinnista.
The recommendations contained in this report are based on either existing practices within the Commission or international good practice. 
Tässä kertomuksessa esitetyt suositukset perustuvat joko komissiossa sovellettaviin tai kansainvälisiin hyviin käytäntöihin.
With regard to resources, it is clear that the introduction of the suggested approach to programme evaluation would entail higher costs. 
Resurssien kannalta on selvää, että ehdotetun lähestymistavan käyttöönotto ohjelmien arvioinnissa merkitsisi korkeampia kustannuksia.
However, in the Court’s view, it is most likely that this will produce a positive pay-off of at least the same order. 
Tilintarkastustuomioistuin kuitenkin katsoo, että menettelyn avulla todennäköisesti saavutetaan vähintäänkin kustannuksia vastaava hyöty.
This report was adopted by the Court of Auditors in Luxembourg at its meeting of 22 November 2007. 
Tilintarkastustuomioistuin on hyväksynyt tämän kertomuksen Luxemburgissa 22. marraskuuta 2007 pitämässään kokouksessa.
For the Court of Auditors Hubert WEBER President (1) European Commission, DG Budget, Communication to the Commission from Ms Grybauskaitė in agreement with the President, ‘Responding to strategic needs: reinforcing the use of evaluation’, SEC(2007) 213, 21 February 2007, p. 
Tilintarkastustuomioistuimen puolesta Hubert WEBER presidentti (1) Euroopan komissio, budjettipääosasto, Dalia Grybauskaitėn yhdessä puheenjohtajan kanssa komissiolle antama tiedonanto, ”Responding to strategic needs: reinforcing the use of evaluation”, SEC(2007) 213, 21. helmikuuta 2007, s.
30.1.2008 EN Official Journal of the European Union ANNEX I MEASURING THE IMPACT AND RESULTS OF PUBLIC INTERVENTION IN RTD Some of the main methodological difficulties in measuring the impact and results of public intervention in RTD are: — ‘attribution problems’: attribution problems are manifest in evaluations and performance measurement. 
30.1.2008 FI Euroopan unionin virallinen lehti LIITE I TTK-TOIMIIN LIITTYVIEN JULKISTEN INTERVENTIOIDEN VAIKUTUSTEN JA TULOSTEN MITTAAMINEN TTK-toimia koskevien julkisten interventioiden vaikutusten ja tulosten mittaamismenetelmiin liittyvät esimerkiksi seuraavat keskeiset ongelmat: — ”Osoittamiseen liittyvät ongelmat”: Osoittamiseen liittyvät ongelmat ilmenevät arviointien ja tulosten mittaamisen yhteydessä.
They are closely linked to the ‘additionality’ question, which asks whether changes would not have happened anyhow. 
Ne liittyvät läheisesti kysymykseen ”täydentävyydestä” – olisivatko muutokset tapahtuneet joka tapauksessa?
The difficulty of attributing results to a specific public intervention is also influenced by a large number of external factors (such as the effects of other policies or programmes, changes in the legal framework, societal changes, etc.). 
Siihen, että tulosten on vaikea osoittaa olevan seurausta tietystä julkisesta tukitoimenpiteestä, vaikuttavat myös lukuisat ulkoiset tekijät (esimerkiksi muiden politiikkojen tai ohjelmien vaikutukset, säädösperustaan liittyvät muutokset ja yhteiskunnalliset muutokset).
Furthermore, in research, not achieving the expected results can also be a success. 
Tutkimusalalla kyseessä voi olla onnistuminen, vaikka odotetut tulokset jäisivätkin saavuttamatta.
A further complication is the apparent difficulty of clearly attributing research outputs, not to mention outcomes and impacts, to specific aspects of the RTD process, or even to individual entities involved in a research activity, — ‘measurement problems’: — ‘data availability’: generally speaking, most data available, in particular the data collected through monitoring systems, is on the inputs and outputs of RTD activities, rather than on outcomes or impacts, — ‘understanding the dynamics’: given the apparent difficulty to model the causal relations between inputs and outputs, the inner workings of the research process are unclear; and in the absence of an explicit intervention logic, the process itself is mostly considered as a ‘black box’, — ‘comparability of results’: the extent to which a comparison of results between different scientific fields can be made is limited, so that these generally should be interpreted in the context of specific programmes and sub-programmes. 
Mutkistavana tekijänä on myös se, että on ilmeisen vaikeaa osoittaa selkeästi, miten tutkimuksen tuotokset – tuloksista ja vaikutuksista puhumattakaan – polveutuvat tietyistä TTK-prosessin näkökohdista tai edes tietyistä yksittäisistä tutkimustoimintaan osallistuvista yksiköistä. — ”Mittaamisongelmat”: — ”Tietojen saatavuus”: Yleisesti ottaen suurin osa saatavilla olevasta, etenkin seurantajärjestelmien avulla kerätystä tiedosta koskee TTK-toimien panoksia ja tuotoksia eikä niinkään tuloksia tai vaikutuksia. — ”Dynamiikan ymmärtäminen”: Kun otetaan huomioon, että on ilmeisen vaikeaa muodostaa syy-seuraussuhdetta panosten ja tuotosten välille, tutkimusprosessin sisäinen dynamiikka jää epäselväksi; selkeän toimintalogiikan puuttuessa itse prosessin katsotaan usein olevan selityksen tarjoava ”musta laatikko”. — ”Tulosten vertailukelpoisuus”: Eri tieteenalojen tulosten välinen vertailu on mahdollista vain rajoitetussa määrin, joten tuloksia tulee yleensä tulkita erityis-tai alaohjelmien puitteissa.
In addition, the evaluation of results is more difficult for basic (or fun-damental) research, than for applied research or technological development. 
Tulosten arviointi on lisäksi vaikeampaa perustutkimuksen alalla kuin soveltavan tutkimuksen tai teknologisen kehittämisen aloilla.
The main reason for this is the fact that basic research generally consists of unique, non-replicable procedures. 
Tähän on pääsyynä se, että perustutkimus koostuu yleensä yksittäisistä menettelyistä, jotka eivät ole toistettavissa.
Even in the field of applied research, results vary considerably and cannot therefore be compared easily, — ‘aggregation’: concluding from evaluation results in terms of outputs, outcomes and impacts attained at the lower level for the next higher level poses problems (for example when aggregating project results, first for clusters of projects, then for domains within a programme and finally at the level of the programme as such), — ‘adequacy of indicators’: another question is whether evaluators are measuring the right thing. 
Tulokset vaihtelevat huomattavasti jopa soveltavan tutkimuksen alalla eivätkä näin ollen ole helposti vertailtavissa. — ”Kertyneet tulokset”: On vaikea tehdä arviointitulosten perusteella päätelmiä siitä, mitkä ovat alemman tason tuotokset, tulokset ja vaikutukset siirryttäessä seuraavalle tasolle (esimerkiksi koottaessa hankkeiden tuloksia edeten hanketasolta ensin hankeryhmiin ja sitten ohjelmaan kuuluville aloille ja lopulta itse ohjelmaan). — ”Indikaattoreiden riittävyys”: Esiin tulee myös kysymys, mittaavatko arvioijat oikeita asioita.
Met-rics must be easy to measure, difficult to manipulate and drive the right behaviour. 
Indikaattoreiden tulee olla helposti mitattavissa, vaikeasti manipuloitavissa ja edistää oikeanlaista toimintatapaa.
However, a ‘mea-surable’ indicator for output does not necessarily permit conclusions on outcomes or impacts to be drawn, — ‘timing problems’: a further obstacle is the considerable time lag from the research activity to the generation of outputs and outcomes, so that impact can be assessed. 
Toisaalta ”mitattavissa olevan” tuotoksiin sovellettavan indikaattorin avulla ei välttämättä voida tehdä päätelmiä tuloksista tai vaikutuksista. — ”Ajoitukseen liittyvät ongelmat”: Haittaavana tekijänä on niin ikään se, että tutkimustoiminnan ja tuotosten sekä tulosten syntymisen väliin jää huomattava viive ennen kuin vaikutukset ovat arvioitavissa.
Data needs to be collected over the long term so that meaningful and robust conclusions can be drawn. 
Tietoja on kerättävä pitkällä aikavälillä, jotta voidaan tehdä päteviä ja pitäviä päätelmiä.
Such time scales for evaluation are often not consistent with the expectations and needs of policy makers, and a trade-off must be made between early delivery for policy making and allowing the adequate time for the effects to emerge, — ‘project fallacy’: evaluation of outcomes and impacts of individual projects within a programme needs to take account of the dilemma that the technological and scientific results have usually been obtained using previous work. 
Tällaiset arviointiin kuluvat aikavälit eivät useinkaan ole yhteneväisiä politiikkojen laatijoiden odotusten ja tarpeiden kanssa, joten on ratkaistava, miten tulokset voidaan toimittaa nopeasti politiikkojen laatimista varten ja samalla antaa riittävästi aikaa sille, että vaikutukset ehtivät tulla esiin. — ”Virheelliset käsitykset hankkeesta”: Arvioitaessa ohjelman yhteydessä toteutettavien yksittäisten hankkeiden tuloksia ja vaikutuksia on otettava huomioon seuraava ongelma: teknologiset ja tieteelliset tulokset on yleensä saavutettu aiempaa työtä hyödyntämällä.
Similarly, before the publication and exploitation of the scientific results takes place, the project results may be used for other work by the participant. 
Vastaavasti osallistuja saattaa hyödyntää hankkeen tuloksia muuhun työhön ennen tieteellisten tulosten julkaisemista ja hyödyntämistä.
Therefore, a project in itself is not necessarily the appropriate assessment framework, in particular for longer-term outcomes and impacts, C 26/23 
Näin ollen hanke sinällään ei välttämättä muodosta asianmukaisia puitteita etenkään pidemmän aikavälin tulosten ja vaikutusten arvioinnille. C 26/23
C 26/24 EN Official Journal of the European Union 30.1.2008 — ‘credibility, integrity and independence’: the quality of an evaluation depends largely on the level of engagement the evaluators have with the subject matter, which involves a trade-off between understanding and expertise on the one hand, and independence and objectivity on the other hand. 
C 26/24 FI Euroopan unionin virallinen lehti 30.1.2008 — ”Uskottavuus, rehellisyys ja riippumattomuus”: Arvioinnin laatu riippuu suurelta osin arvioijien sitoutumisesta kyseiseen aiheeseen; toiminta edellyttää toisaalta ymmärtämyksen ja asiantuntemuksen ja toisaalta riippumattomuuden ja objektiivisuuden yhteensovittamista.
It also depends on the assumptions and interests of policy makers and the rationales and purposes of the evaluation. 
Laatu on riippuvainen niin ikään politiikkojen laatijoiden oletuksista ja kiinnostuksen painopisteistä sekä arvioinnin lähtökohdista ja tarkoituksista.
Instruments) ANNEX II PROVISIONS REGARDING MONITORING AND EVALUATION IN LEGISLATIVE DECISIONS FOR FP4 TO FP7 — to report in detail on progress with implementing the FP, and in particular progress towards achieving its objectives and meeting its priorities as set out under each heading of Annex I; including information on financial aspects and the use of the instruments in the context of the annual report to be submitted by the Commission pursuant to Article 173 of the Treaty (Article 4) — to regularly report and disseminate the results of this monitoring (Article 7(1)) 
Kertomus sisältää myös rahoitusnäkökohtiin ja välineiden käyttöön liittyvää tietoa (4 artikla) — komissio raportoi säännöllisesti tämän seurannan tuloksista ja levittää niitä (7 artiklan 1 kohta)
30.1.2008 EN Official Journal of the European Union C 26/29 FP4 (1995 to 1998) (1) Basic information on FP structure FP5 (1999 to 2002) (2) FP6 (2003 to 2006) (3) FP7 (2007 to 2013) (4) — FP4 (EC): 7 specific programmes comprising — 17 sub-programmes plus two clusters of activities zontal programmes — FP6 (EC): 20 programmes, of which 10 are — regrouped under 7 thematic priorities, and 4 programmes which relate to cross-cutting research activities, in the Specific programme ‘Focusing and integrating Community research’. 
30.1.2008 FI Euroopan unionin virallinen lehti C 26/29 Neljäs puiteohjelma (1995–1998) (1) Perustietoa puiteohjelman rakenteesta Viides puiteohjelma (1999–2002) (2) Kuudes puiteohjelma (2003–2006) (3) Seitsemäs puiteohjelma (2007–2013) (4) — neljäs puiteohjelma (EY): seitsemän erityisohjel-— maa, joihin sisältyy 17 alaohjelmaa sekä kaksi toimintokokonaisuutta viides puiteohjelma (EY): seitsemän erityisoh-jelmaa, joista neljä on alakohtaisia ja kolme monialaista — kuudes puiteohjelma (EY): 20 ohjelmaa, joista kymmenen on jaoteltu seitsemään ensisijaiseen aihealueeseen ja neljä liittyy monialaisiin tutkimustoimiin erityisohjelman ”Yhteisön tutkimuksen kohdentaminen ja integrointi” yhteydessä.
The Specific programme ‘Structuring the European Research Area’ represent 4 programmes, and the Spe-FP7 (EC): 24 specific sub-programmes, of which 10 are regrouped in the specific programme ‘Cooperation’, one relates to the specific programme ‘Ideas’, 5 sub-programmes relate to the specific programme ‘People’ and 8 sub-programmes relate to the specific programme ‘Capacities’ (one of which is devoted to the non-nuclear activities of the JRC) — Total budget (EC): 11 046 million euro (i.e. — 2 761 million euro p.a.) 
Erityisohjelmaan ”Eurooppalaisen tutkimusalueen jäsentäminen” liittyy neljä ohjelmaa ja ohjelmaan ”Eurooppalaisen tutkimusalueen perustan lujittaminen” kaksi erityisohjelmaa — seitsemäs puiteohjelma (EY): 24 erityistä alaohjelmaa, joista kymmenen kuuluu erityisohjelman ”Yhteistyö” alaisuuteen, yksi liittyy ”Ideat”-erityisohjelmaan, viisi alaohjelmaa erityisohjelmaan ”Ihmiset” ja kahdeksan alaohjelmaa ”Valmiudet”-erityisohjelmaan.
(2) FP5: 4 Thematic Programmes (Quality of Life and management of living resources (Quality of Life), User-friendly information society (IST), Competitive and sustainable growth (GROWTH), Energy, environment and sustainable development (EESD)); 3 Horizontal Programmes (Confirming the international role of Community research (INCO 2), Promotion of innovation and encouragement of SME participation (Innovation/SMEs), Improving the human research potential and the socio-economic knowledge base (Improving)). 
(2) Viidespuiteohjelma:neljäalakohtaistaohjelmaa(elämänlaatujaluonnonvarojenhoitaminen(elämänlaatu),käyttäjäystävällinentietoyhteiskunta(IST),kilpailukykyinenjakestäväkasvu(GROWTH),energia,ympäristöjakestäväkehitys(EESD)); kolme monialaista ohjelmaa (yhteisön tutkimuksen kansainvälisen aseman vahvistaminen (INCO 2), innovaatioiden edistäminen ja pk-yritysten osallistumisen kannustaminen (innovaatiot/pk-yritykset), tutkijavoimavarojen lisääminen ja sosioekonomisen tietopohjan laajentaminen (lisääminen ja laajentaminen)).