natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Seen over the past two years , Italy has reduced the rate of HICP inflation to a level which is generally considered to be consistent with price stability .
Kahden viime vuoden aikana Italia on hidastanut YKHI-inflaatiovauhtinsa tasolle , jonka yleensä katsotaan vastaavan hintavakautta .
Looking back , consumer price inflation in Italy , as measured on the basis of the CPI , has followed a broad downward trend since the early 1990s ( see Chart 1 ) .
Taaksepäin katsoen Italian ( kuluttajahintaindeksillä mitattu ) kuluttajahintainflaatio on ollut yleisesti ottaen hidastunut 1990-luvun alusta lähtien ( kuvio1 ) .
Inflation gradually declined from 6.4% in 1991 to 3.9% in 1994 .
Inflaatiovauhti hidastui vähitellen vuonna 1991 todetusta 6,4 prosentista 3,9 prosenttiin vuonna 1994 .
Following an interruption in the downward movement in 1995 , which was partly due to the impact of increased VAT rates , it has continued to fall at an accelerated pace .
Laskusuuntaus keskeytyi vuonna 1995 , osaltaan arvonlisäveron nousun vaikutuksesta , minkä jälkeen se jälleen jatkui nopeampana .
This experience of disinflation reflects a number of important policy choices .
Inflaation hidastumiseen ovat vaikuttaneet useat merkittävät politiikkavalinnat .
Most notably , monetary policy has been geared towards the achievement of price stability in the medium term , recently again within the framework of the ERM .
Erityisesti rahapolitiikka on suunnattu hintavakauden tavoitteen saavuttamiseen keskipitkällä aikavälillä , viime aikoina jälleen ERMissä .
The reduction in inflation has been supported by , inter alia , adjustments in fiscal policy , enhanced product market competition and labour market reforms such as the abolition of wage indexation .
Inflaation hidastumista ovat tukeneet mm . finanssipolitiikan sopeutus , hyödykemarkkinoiden tehostunut kilpailu ja työmarkkinauudistukset , kuten palkkojen indeksisidonnaisuuden poistaminen .
Notably , in the context of the recession in 1993 , a negative output gap emerged ( see Table 2 ) .
Tästä on esimerkkinä erityisesti vuoden 1993 laman yhteydessä syntynyt negatiivinen tuotantokuilu ( taulukko 2 ) .
The output gap persisted into 1997 as the recovery in economic activity in 1994-95 proved to be short-lived .
Tuotantokuilu on jatkunut vuoteen 1997 , koska talouden elpyminen vuosina 1994 - 1995 osoittautui lyhytaikaiseksi .
Against this background , growth in compensation per employee declined in the mid-1990s , which helped to subdue increases in unit labour costs .
Näin ollen palkkakustannus työntekijää kohti pieneni 1990-luvun puolivälissä , mikä osaltaan hillitsi yksikkötyökustannusten nousua .
Wage increases were 5.0% over 1995-97 while over the same period , unit labour costs rose by 3.3% per annum .
Vuosina 1995 1997 palkankorotukset olivat 5 % vuodessa ja samana aikana yksikkötyökustannukset kasvoivat 3,3 % vuodessa .
Meanwhile , import price changes have varied considerably , partly as a result of large effective exchange rate movements , which have complicated the task of controlling inflation in some years .
Tuontihintojen kehitys on ollut vaihtelevaa erityisesti efektiivisen valuuttakurssin suurten muutosten takia , jotka ovat joinakin vuosina vaikeuttaneet inflaation hillintää .
More recently , falling import prices have improved the price climate .
Viime aikoina tuontihintojen lasku on parantanut hintakehitystä .
The general trend towards low rates of inflation is also apparent when it is measured in terms of other relevant price indices , while some measures exceeded HICP inflation in 1997 ( see Table 2 ) .
Inflaatiovauhdeissa voidaan havaita yleinen hidastuva suuntaus myös muilla indikaattoreilla arvioiden , joskin jotkin niistä osoittivat YKHI-inflaatiovauhtia nopeampaa hintojen nousuvauhtia vuonna 1997 ( taulukko 2 ) .
Looking at recent trends and forecasts , current outturns for consumer price inflation ( measured as a percentage change over the corresponding month a year earlier ) have been broadly stable at around 1‰ % and there is little sign of immediate upward pressure on the basis of the measures shown in Table 3a .
Viimeaikaiset kehityssuunnat ja ennusteet osoittavat , että kuluttajahintainflaation viime kuukausien kehitys ( mitattuna prosenttimuutoksena edellisen vuoden vastaavasta kuukaudesta ) on pysynyt suurin piirtein muuttumattomana 1,5 prosentin paikkeilla . Taulukossa 3a esitettyjen lukujen perusteella on vähäisiä merkkejä välittömistä hintojen nousupaineista .
The most recent forecast of inflation suggests a rate of slightly below 2 % for 1998 and of around 2 % for 1999 ( see Table 3b ) .
Uusimman inflaatioennusteen mukaan inflaatiovauhti vuonna 1998 olisi hieman alle 2 prosentin ja 2 prosentin paikkeilla vuonna 1999 ( taulukko 3b ) .
Risks for price stability over this period may be associated with higher administered prices and increases in indirect taxes .
Tänä ajanjaksona hintojen vakauteen kohdistuvia riskitekijöitä ovat hallinnollisten korkojen nousu ja välillisten verojen korotukset .
Looking further ahead , maintaining an environment conducive to price stability relates in Italy to , inter alia the conduct of fiscal policies over the medium to long term ;
Pitkän aikavälin tarkastelussa voidaan todeta , että hintavakautta tukevan ympäristön ylläpitäminen riippuu Italiassa mm . siitä , miten finanssipolitiikkaa harjoitetaan keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä .
it will be equally important to strengthen national policies aimed at enhancing competition in product markets and improving the functioning of labour markets against the background of the current high rate of unemployment in Italy .
Hyödykemarkkinoiden kilpailun edistämiseen ja työmarkkinoiden toiminnan parantamiseen tähtäävän kansallisen politiikan tehostaminen tulevat olemaan yhtä tärkeitä , ottaen huomioon Italian nykyinen korkea työttömyysaste .
Fiscal developments In the reference year 1997 the general government deficit ratio was 2.7% , i.e. below the 3 % reference value , and the debt ratio was 121.6% , i.e. far above the 60 % reference value .
Julkisen talouden kehitys Tarkasteluvuonna 1997 julkisen talouden alijäämän suhde BKT : hen oli 2,7 %, eli alle 3 prosentin viitearvon ja julkisen velan suhde BKT : hen oli 121,6 % eli paljon yli 60 prosentin
Compared with the previous year , the deficit ratio has been 153
viitearvon .
reduced by 4.0 percentage points and the debt ratio by 2.4 percentage points .
Verrattuna vuoden 1996 lukuihin alijäämäsuhde pieneni 4,0 ja velkasuhde 2,4 prosenttiyksikköä .
In 1998 the deficit ratio is forecast to decrease to 2.5% of GDP , while the debt ratio is projected to decline to 118.1% .
Vuonna 1998 alijäämäsuhteen odotetaan pienenevän 2,5 prosenttiin ja velkasuhteen 118,1 prosenttiin .
In 1996 and 1997 the deficit ratio exceeded the ratio of public investment expenditure to GDP by 4.4 percentage points and 0.3 percentage point respectively ( see Table 4 ) .
Vuonna 1996 alijäämäsuhde oli 4,4 prosenttiyksikköä suurempi kuin julkisten investointimenojen suhde BKT : hen , ja vuonna 1997 se oli 0,3 prosenttiyksikköä suurempi ( taulukko 4 ) .
Looking back over the years 1990 to 1997 , the Italian debt-to-GDP ratio increased by 23.6 percentage points ;
Vuosina 1990 - 1997 Italian velkasuhde suureni 23,6 prosenttiyksikköä .
initially the ratio tended to rise steeply , from 98 % in 1990 to reach 124.9% in 1994 , whereas it declined year by year thereafter , initially by around 0.5% per annum and by 2.4% in 1997 to reach 121.6% that year ( see Chart 2a ) , i.e. a decline of 3.3 percentage points over three years .
Ensin velkasuhde suureni nopeasti vuonna 1990 todetusta 98 prosentista 124,9 prosenttiin vuonna 1994 , mikä jälkeen se pieneni hieman vuosi vuodelta , ensin noin 0,5 prosenttiyksikköä vuodessa ja 2,4 prosenttiyksikköä vuonna 1997 eli 121,6 prosenttiin ( kuvio 2a ) , joten velkasuhde pieneni kolmen vuoden aikana 3,3 prosenttiyksikköä .
As is shown in greater detail in Chart 2b , for most of the time up to 1994 growing primary surpluses were not sufficient to outweigh the sizable debtincreasing effects of a negative growth / interest rate differential .
Kuten käy ilmi kuviosta 2b , suurimman osan ajasta vuoteen 1994 asti kasvavat perusylijäämät eivät olleet riittäviä kompensoidakseen BKT : n kasvuvauhdin ja koron negatiivisen erotuksen aiheuttamaa merkittävää velan kasvua . Lisäksi velkaa kasvattivat näinä vuosina myös monet « velkakannan korjauserät » , jotka liittyivät mm .
In addition , a number of stock-flow adjustments contributed to debt growth in these years , related to , inter alia , the depreciation of the Italian lira in 1992 and the issuance of Treasury bonds in 1993 , as a result of a sizable overfunding aimed at building up a deposit of the Treasury at the Banca d Italia as a liquidity reserve in the context of the abolition of the Treasury s overdraft facility at the central bank , effective in 1994 .
Italian liiran heikkenemiseen vuonna 1992 ja valtion joukkovelkakirjalainojen liikkeeseenlaskuun vuonna 1993 . Tuolloin rahoitettiin valtion talletus Italian keskuspankissa , jotta valtiolle muodostettaisiin likviditeettireservi , sillä sen oikeus saada luottoa keskuspankista kumottiin vuonna 1994 .
After 1994 the primary surplus increased further , and it outweighed the debt-increasing effects of the macroeconomic environment .
Vuoden 1994 jälkeen perusylijäämä kasvoi edelleen ja kompensoi kokonaistalouden kehityksen velkaa kasvattavat vaikutukset .
Moreover , privatisation resulted in a positive stockflow adjustment .
Lisäksi yksityistämisestä aiheutui positiivinen velan korjauserä .
The patterns observed during the early 1990s may be seen as indicative of the risks to public finances which can arise when macroeconomic conditions deteriorate and the primary surplus is insufficient to counterbalance such effects .
1990-luvun alun kehitys kuvastaa niitä riskejä , joita julkiseen talouteen voi aiheutua , kun kokonaistaloudellinen kehitys heikkenee eikä perusylijäämä ole tarpeeksi suuri kompensoidakseen tällaisia negatiivisia vaikutuksia .
In this context , it may be noted that the share of debt with a shortterm residual maturity has been decreasing 154 from the high levels of the early 1990s , and in parallel the average maturity has increased ( see Table 5 ) .
Italian kokonaisvelasta lyhytmaturiteettisen velan osuus , joka vielä 1990luvun alkuvuosina oli suuri , on pienentynyt , ja vastaavasti velan keskimääräinen maturi - teetti on pidentynyt ( taulukko 5 ) .
This is a development in the right direction .
Tämä on oikean suuntaista kehitystä .
With regard to 1997 , the proportion of debt with a short-term residual maturity is still high , and , taking into account the current level of the debt ratio , fiscal balances are highly sensitive to changes in interest rates .
Vuonna 1997 lyhytmaturiteettisen velan osuus oli edelleen huomattava , ja kun otetaan huomioon velkasuhteen nykyinen koko , julkisen talouden rahoitusasema on erittäin herkkä korkojen muutoksille .
On the other hand , the proportion of foreign currency debt in Italy is low and fiscal balances are relatively insensitive to changes in exchange rates .
Toisaalta valuuttakurssimuutoksilla on suhteellisen vähän vaikutusta Italian julkisen talouden rahoitusasemaan , sillä vain pieni osa velasta on valuuttamääräistä .
During the 1990s a pattern of continuously improving outturns can be observed in the deficit-to-GDP ratio , with a particularly strong deficit reduction in 1997 .
Alijäämäsuhde kehittyi 1990-luvulla jatkuvasti kohentuen , ja vuonna 1997 se pieneni voimakkaasti .
Starting from a ratio of 11.1% in 1990 , the fiscal imbalance was reduced to 9.2% of GDP in 1994 ;
Vuodesta 1990 alijäämäsuhde pieneni 11,1 prosentista 9,2 prosenttiin vuonna 1994 ;
since then , the deficit has declined faster to stand at 2.7% of GDP in 1997 ( see Chart 3a ) .
sen jälkeen alijäämä on pienentynyt nopeammin , ja vuonna 1997 se oli 2,7 % ( kuvio 3a ) .
As is shown in greater detail in Chart 3b , which focuses on changes in deficits , cyclical factors tended to hinder the reduction in deficits in the first years of the decade and in particular during 1993 .
Kuten käy ilmi kuviosta 3b , jossa kuvataan alijäämän muutoksia , suhdannetekijöillä oli alijäämän pienenemistä estävä vaikutus 1990-luvun alkuvuosina ja erityisesti vuonna 1993 .
Thereafter they have played a limited role .
Sen jälkeen niiden merkitys on ollut melko vähäinen .
Evidence available suggests that measures with a temporary effect reduced the deficit ratio in 1997 , with an impact of around 1 % of GDP , and that they were mostly of a one-off nature .
Käytettävissä olevat taustatiedot viittaavat siihen , että tällaiset tilapäiset toimet pienensivät alijäämäsuhdetta noin 1 % BKT : stä vuonna 1997 , ja että ne olivat suurimmaksi osaksi « kertaluonteisia » toimia .
Compensating measures have already been included in the 1998 budget .
Kompensoivia toimia sisältyy jo vuoden 1998 budjettiin .
Additional compensating measures will be required when the effects of self-reversing measures ( amounting to 0.3% of GDP in 1997 ) unwind in the future .
Lisää kompensoivia toimia tarvitaan myös silloin , kun itsensä kumoavien toimien vaikutukset ( jotka olivat 0,3 % BKT : stä vuonna 1997 ) toteutuvat .
Moving on to examine trends in other fiscal indicators , it can be seen from Chart 4 that the general government total expenditure ratio rose by 3.3 percentage points between 1990 and 1993 , in particular on account of increased interest payments (+ 2.6 percentage points ) and current transfers ( see Table 6 ) .
Tarkasteltaessa muita julkisen talouden indikaattoreita voidaan kuvion 4 avulla todeta , että julkisen talouden menojen suhde BKT : hen suureni 3,3 prosenttiyksikköä vuosina 1990 - 1993 erityisesti lisääntyneiden korkomenojen (+ 2,6 prosenttiyksikköä ) ja tulonsiirtojen vuoksi ( taulukko 6 ) . Vuoden 1993 jälkeen menojen suhde BKT : hen pieneni 6,3 prosenttiyksikköä , mikä
After 1993 the ratio of total expenditure to GDP declined by 6.3 percentage points , mainly reflecting a decline in interest payments (- 2.6 percentage points ) and capital expenditure but also due to reductions in current transfers and public consumption .
153 johtui pääasiassa siitä , että korkomenot pienenivät (- 2,6 prosenttiyksikköä ) ja julkiset investoinnit vähenivät , mutta myös tulonsiirrot ja julkinen kulutus olivat pienemmät .
The expenditure ratio in 1997 was 3 percentage points lower than at the beginning of the 1990s , primarily due to a reduction in net capital expenditure and public consumption .
Vuonna 1997 menojen suhde BKT : hen oli 3 prosenttiyksikköä pienempi kuin 1990-luvun alussa , mikä johtui pääasiassa julkisten investointien ja julkisen kulutuksen supistumisesta .
Given this pattern , also when allowing for a further substantial reduction in interest payments on the basis of unchanged interest rates , a continuation of the downward trend of primary expenditure to GDP would appear to require further adjustments in expenditure items such as current transfers .
Vaikka arvioitaisiin , että korkomenot pienenevät edelleen merkittävästi , jos korot pysyvät ennallaan , menojen ( lukuun ottamatta korkomenoja ) aleneva trendi suhteessa BKT : hen näyttäisi edellyttävän lisätarkistuksia menoluokkiin , kuten esimerkiksi tulonsiirtoihin .
Government revenue in relation to GDP has tended to increase over the 1990s and is now 5‰ percentage points higher than in 1990 ;
Julkisen talouden tulot suhteessa BKT : hen ovat olleet kasvussa 1990-luvulla ja ovat nyt 5,5 prosenttiyksikköä suuremmat kuin vuonna 1990 ;
it may thereby have approached a level which is detrimental to economic growth .
ne saattavat olla jo lähellä tasoa , joka on kasvun kannalta haitallinen .
According to the Italian medium-term fiscal policy strategy , as presented in the Convergence Programme for 1998-2000 issued in June 1997 , the declining trend in deficit and debt ratios is projected to continue in 1998 .
Kesäkuussa 1997 julkaistuun lähentymisohjelmaan vuosiksi 1998 - 2000 sisältyvän Italian finanssipolitiikan keskipitkän aikavälin strategian mukaan alijäämäsuhteen ja velkasuhteen odotetaan vuonna 1998 pienenevän edelleen .
The budget for 1998 foresees somewhat more favourable outcomes than the Convergence Programme .
Vuoden 1998 budjetissa ennakoidaan jonkin verran suotuisampaa kehitystä kuin lähentymisohjelmassa .
The reduction in the budget deficit will mainly be achieved by expenditure restraint .
Budjettialijäämän supistuminen saavutetaan pääasiassa menoja hillitsemällä .
Tax revenue as a percentage of GDP is projected to decline , as the Government has decided not to fully compensate the expiring one-off revenue measures .
Verotulojen odotetaan pienenevän suhteessa BKT : hen , sillä hallitus on päättänyt olla kompensoimatta täysin kertaluonteisia tulonhankintatoimiaan , joiden vaikutus nyt lakkaa .
Tax-increasing measures enacted with the budget include an increase in the rates of value added tax and a widening of the bases for income taxes and social security contributions .
Budjetin yhteydessä säädettiin eräitä veroja kiristäviä muutoksia , esimerkiksi arvonlisäveroasteen nosto ja tuloveropohjan sekä sosiaaliturvamaksujen pohjan laajentaminen .
Currently , there is evidence of measures with a temporary effect in the 1998 budget amounting to 0.3% of GDP . According to the Convergence Programme , in the year 2000 the deficit ratio is projected to stand
Tällä hetkellä on merkkejä siitä , että vuoden 1998 budjettiin sisältyy tilapäisesti vaikuttavia toimia , joiden vaikutus on 0,3 % BKT : stä .
at 1.8% of GDP and the debt ratio to decrease to 116.3% .
Lähentymisohjelman mukaan alijäämäsuhteen odotetaan vuonna 2000 olevan 1,8 % ja velkasuhteen pienenevän 116,3 prosenttiin .
The programme is based on the previous medium-term financial plans of the Government dated May 1997 , which accelerated the consolidation plans previously envisaged .
Lähentymisohjelma perustuu hallituksen aiempiin , toukokuussa 1997 päivättyihin keskipitkän aikavälin suunnitelmiin , joissa nopeutettiin ennemmin laadittuja vakauttamissuunnitelmia .
Compared with fiscal balances projected in the Convergence Programme for 19982000 , further substantial consolidation measures are required in order to comply with the medium-term objective of the Stability and Growth Pact , effective from 1999 onwards , of having a budgetary position that is close to balance or in surplus .
massa vuosiksi 1998 - 2000 ennustettuihin rahoitusjäämiin verrattuna tarvitaan vielä huomattavia julkisen talouden vakauttamistoimia , jotta täytettäisiin vakaus - ja kasvusopimuksen vuodesta 1999 eteenpäin voimassa oleva keskipitkän aikavälin tavoite , jonka mukaan julkisen talouden rahoitusaseman tulisi olla lähellä tasapainoa tai ylijäämäinen .
On the assumption that fiscal balances and debt ratios as projected by the European Commission for 1998 are achieved , the first exercise , as detailed in Table 7 , shows the fiscal balances which would be consistent with convergence of the debt ratio to 60 % of GDP over different time horizons .
Ensimmäisessä , taulukossa 7 esitetyssä laskelmassa oletetaan , että Euroopan komission vuodeksi 1998 ennustamat julkisen talouden yli - tai alijäämät ja velkasuhteet saavutetaan . Laskelma osoittaa sen julkisen talouden ylitai alijäämän , joka vastaisi velkasuhteen pienenemistä 60 prosenttiin eri pituisten ajanjaksojen kuluessa .
As an illustration , focusing on the period of ten years , i.e. reducing the debt ratio to 60 % by 2007 , would imply realising from 1999 onwards an overall surplus of 3.1% of GDP per year ( see Table 7a ) or realising from 1999 onwards a primary surplus of 8.4% of GDP per year ( see Table 7b ) .
Velan pieneneminen 60 prosenttiin BKT : stä esimerkiksi kymmenessä vuodessa , eli vuoteen 2007 mennessä , edellyttäisi , että vuodesta 1999 lähtien rahoitusylijäämä on vuosittain 3,1 % BKT : stä ( taulukko 7a ) , tai että perusylijäämä vuodesta 1999 lähtien on vuosittain 8,4 % BKT : stä ( taulukko 7b ) .
This compares with an overall deficit ratio of 2.5% and a primary surplus ratio of 5.5% projected for 1998 , i.e. the difference is 5.6 and 2.9 percentage points respectively .
Kun näitä verrataan vuodeksi 1998 ennustettuun 2,5 prosentin rahoitusalijäämään ja 5,5 prosentin perusylijäämään suhteessa BKT : hen , saadaan erotuksiksi 5,6 ja 2,9 prosenttiyksikköä .
A second exercise , as detailed in Chart 5 , shows that maintaining the 1998 overall fiscal balance of - 2.5% of GDP over the subsequent years would only reduce the debt ratio to 103.4% in ten years ;
Toinen , kuviossa 5 esitetty laskelma osoittaa , että jos vuodeksi 1998 ennustettu - 2,5 prosentin rahoitusjäämä suhteessa BKT : hen pysyisi muuttumattomana seuraavien vuosien ajan , velkasuhde pienenisi kymmenessä vuodessa vain 103,4 prosenttiin ;
the 60 % reference value would never be reached as the debt ratio would cease to decline in the long term , to remain at around 67 %. Maintaining the 1998 primary surplus of 155
tuolloin 60 prosentin viitearvoa ei saavutettaisi koskaan , sillä pitkällä aikavälillä velkasuhteen pieneneminen pysähtyisi noin 67 prosentin paikkeille .
5.5% of GDP would reduce the debt-toGDP ratio to 88.8% in ten years ; in this case , the 60 % level would be reached in 2015 .
Jos vuodeksi 1998 ennustettu 5,5 prosentin perusylijäämä suhteessa BKT : hen pysyisi muuttumattomana , velkasuhde pienenisi kymmenessä vuodessa 88,8 prosenttiin , ja 60 prosentin viitearvo saavutettaisiin vuonna 2015 .
Finally , realising balanced budgets annually from 1999 onwards would bring the debt ratio down to 84.0% in ten years ; the 60 % reference value would be reached in 2016 .
154 tasapainossa vuodesta 1999 lähtien , velkasuhde pienenisi 84,0 prosenttiin kymmenessä vuodessa , ja 60 prosentin viitearvo saavutettaisiin vuonna 2016 .
Such calculations are based on the normative assumption of a constant nominal rate of interest of 6 % ( average real cost of public debt outstanding of 4 % and 2 % inflation ) and the assumption of a constant real GDP growth rate of 1.8% , as estimated by the Commission for real trend GDP growth in 1998 .
Näissä laskelmissa oletetaan , että nimelliskorko pysyy muuttumattomana 6 prosentissa ( julkisen velan keskimääräiset reaaliset kustannukset olisivat 4 % ja inflaatio 2 %) ja että BKT : n määrän kasvuvauhti pysyy 1,8 prosentissa , joka on komission arvioima BKT : n määrän trendikasvu vuonna 1998 .
On the alternative assumption of a 2.5% yearly rate of real GDP growth , a growth assumption more in line with that applied to most other EU countries , the overall surplus ratio and the primary surplus ratio required to reach the 60 % level in ten years would be 2.5% and 7.8% respectively .
Jos vaihtoehtoisesti käytetään oletuksena BKT : n määrän 2,5 prosentin kasvuvauhtia , joka vastaa paremmin useimpien muiden EU-maiden laskelmissa käytettyä oletusarvoa , rahoitusylijäämän suhteessa BKT : hen pitäisi olla 2,5 ja perusylijäämän 7,8 %, jotta velkasuhde saavuttaisi 60 prosentin tason kymmenessä vuodessa .
This means , respectively , a difference in the overall balance ratio projected for 1998 of 5.0 and to the primary surplus projected for 1998 of 2.3 percentage points .
Näin ollen ero vuodeksi 1998 ennustettuun rahoitusjäämään suhteessa BKT : hen olisi 5,0 prosenttiyksikköä ja ero vuodeksi 1998 ennustettuun perusylijäämään suhteessa BKT : hen 2,3 prosenttiyksikköä .
While these calculations are purely illustrative , and can by no means be seen as forecasts , they do provide an illustration of why consolidation efforts need to be all the more resolute and lasting the higher the initial stock of debt , in order to forcefully reduce the debt-to-GDP ratio to 60 % or below within an appropriate period of time .
Vaikka tällaiset laskelmat on esitetty vain valaisevina esimerkkeinä , eikä niitä voi missään tapauksessa pitää ennusteina , ne osoittavat , että vakauttamistoimien on oltava sitä päättäväisempiä ja pysyvämpiä , mitä suurempi velan alkuperäinen määrä on , jotta velkasuhde saadaan tehokkaasti pienennettyä 60 prosenttiin tai sitä pienemmäksi kohtuullisessa ajassa .