natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The purpose of the present Chapter is to explain the Authority’s policy towards the implementation of recovery decisions.
Tämän luvun tarkoituksena on selittää valvontaviranomaisen politiikkaa takaisinperintäpäätösten täytäntöönpanemiseksi.
It shall not examine the consequences that national courts may draw from the non respect of the notification and standstill obligation of Article 1(3) in Part I of Protocol 3.
Luvussa ei tarkastella seuraamuksia, joita kansalliset tuomioistuimet voivat määrätä pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaisen ilmoitus- ja toimenpidekieltovelvoitteen laiminlyönnistä.
The Authority considers that there is a need to clarify the measures it intends to take to facilitate the execution of recovery decisions and to set out actions EFTA States could take to ensure that they reach full compliance with the rules and principles as established by the body of EEA law, and, in particular, the case law of the Courts of the European Communities and of the EFTA Court.
Valvontaviranomaisen mielestä on tarpeen selventää toimenpiteitä, joita se aikoo toteuttaa edistääkseen takaisinperintäpäätösten täytäntöönpanoa. Se esittää myös toimenpiteitä, joita EFTA-valtiot voisivat toteuttaa varmistaakseen, että ne noudattavat kokonaisvaltaisesti ETA:n lainsäädännössä ja varsinkin yhteisöjen tuomioistuinten tai EFTAn tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettuja sääntöjä ja periaatteita.
To this end, the present Chapter will first recall the purpose of recovery and the basic principles underlying the implementation of recovery decisions.
Tämän vuoksi tässä luvussa käsitellään ensin takaisinperinnän tarkoitusta ja takaisinperintäpäätösten täytäntöönpanon pääperiaatteita.
It will then present the practical implications of these basic principles for each of the actors involved in the recovery process.
Sen jälkeen esitetään näiden pääperiaatteiden käytännön vaikutukset takaisinperintäprosessin eri osapuoliin.
THE PRINCIPLES OF RECOVERY POLICY
TAKAISINPERINTÄPOLITIIKAN PERIAATTEET
A short history of recovery policy
Lyhyt katsaus menneeseen
Article 1(3) in Part I of Protocol 3 states that ‘[t]he EFTA Surveillance Authority shall be informed, in sufficient time to enable it to submit its comments, of any plans to grant or alter aid.
Pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaan ”EFTAn valvontaviranomaiselle on ilmoitettava tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta niin ajoissa, että se voi esittää huomautuksensa.
[…] The State concerned shall not put its proposed measures into effect until this procedure has resulted in a final decision.’
[…] Valtio, jota asia koskee, ei saa toteuttaa ehdottamiaan toimenpiteitä ennen kuin menettelyssä on annettu lopullinen päätös”.
In cases where an EFTA State does not notify the Authority of its plans to grant or alter aid prior to such aid being put into effect, the aid is unlawful in relation to EEA law from the time that it is granted.
Jos EFTA-valtio ei ilmoita valvontaviranomaiselle tuen myöntämistä tai muuttamista koskevista suunnitelmistaan ennen tuen myöntämistä, tuki on ETA:n lainsäädännön vastaista myöntämishetkestä lähtien.
In its Kohlegesetz judgment [6] of 1973, the European Court of Justice (hereinafter referred to as the ECJ) confirmed for the first time that the Commission had the power to order the recovery of unlawful and incompatible State aid.
Vuonna 1973 ns. Kohlegesetz-asiassa antamassaan tuomiossa [6] Euroopan yhteisöjen tuomioistuin vahvisti ensimmäisen kerran, että komissiolla on toimivalta määrätä sääntöjenvastainen ja yhteismarkkinoille soveltumaton valtiontuki perittäväksi takaisin.
The Court held that the Commission was competent to decide that a Member State must alter or abolish a state aid that was incompatible with the common market.
Tuomioistuin totesi, että komissiolla on valtuudet päättää, että jäsenvaltion on muutettava tai kumottava yhteismarkkinoille soveltumaton valtiontuki.
It should therefore also be entitled to require repayment of this aid [7].
Tämän vuoksi komission olisi voitava myös vaatia tuki maksettavaksi takaisin [7].
In 2001, Protocol 3 was amended by inter alia inserting Part II which amongst others included basic rules on recovery [8].
Vuonna 2001 pöytäkirjaa 3 muutettiin muun muassa liittämällä siihen liite II, jossa muun muassa esitettiin takaisinperinnän perussäännöt [8].
Further implementing provisions on recovery were included in Decision No 195/04/COL of 14 July 2004, as amended [9].
Muita takaisinperinnän täytäntöönpanosäännöksiä sisältyi 14. heinäkuuta 2004 tehtyyn päätökseen N:o 195/04/KOL, sellaisena kuin se on muutettuna [9].
Article 14(1) in Part II of Protocol 3 confirms the constant case law of the ECJ [10] and establishes an obligation on the Authority to order recovery of unlawful and incompatible aid unless this would be contrary to a general principle of law.
Pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan yhteisöjen tuomioistuinten vakiintunut oikeuskäytäntö [10]. Siinä säädetään valvontaviranomaisen velvollisuudesta määrätä sääntöjenvastainen ja yhteismarkkinoille soveltumaton tuki perittäväksi takaisin.
This article also provides that the EFTA State concerned shall take all necessary measures to recover unlawful aid that is found to be incompatible.
Poikkeuksena on tilanne, jossa se olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista. Kyseisessä artiklassa säädetään lisäksi, että asianomaisen EFTA-valtion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet, jotta yhteismarkkinoille soveltumattomaksi todettu ja sääntöjenvastainen tuki peritään takaisin tuensaajalta.
Article 14(2) establishes that the aid is to be recovered, including interest from the date on which the unlawful aid was at the disposal of the beneficiary until the date of its effective recovery.
Pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 2 kohdan mukaan takaisin perittävään tukeen lisätään korko, jota maksetaan siitä päivästä alkaen, jolloin sääntöjenvastainen tuki on ollut tuensaajan käytössä, sen takaisinperimispäivään asti.
Decision No 195/04/COL elaborates on the methods to be used for the calculation of recovery interest.
Päätöksessä N:o 195/04/KOL määrätään menetelmistä, joilla tämä korko lasketaan.
Finally, Article 14(3) states that ‘[…] recovery shall be effected without delay and in accordance with the procedures under the national law of the EFTA State concerned, provided that they allow the immediate and effective execution of the EFTA Surveillance Authority’s decision.
Pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 3 kohdassa määrätään, että ”takaisinperiminen on toteutettava viipymättä ja asianomaisen EFTA-valtion kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti, jos ne mahdollistavat EFTAn valvontaviranomaisen päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon.
In a number of recent judgments, the ECJ further clarified the scope and interpretation of Article 14(3) of Council Regulation No 659/1999 (which corresponds to Article 14(3) in Part II of Protocol 3) thereby emphasising the need for an immediate and effective execution of recovery decisions [11].
Yhteisöjen tuomioistuin on monissa viimeaikaisissa tuomioissaan selventänyt neuvoston asetuksen N:o 659/1999 14 artiklan 3 kohdan (joka vastaa pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 3 kohtaa) soveltamisalaa ja tulkintaa. Se on korostanut tarvetta panna takaisinperintäpäätökset viipymättä ja tehokkaasti täytäntöön [11].
In addition, the Authority has also started to apply the Deggendorf case law [12] in a systematic manner.
Valvontaviranomainen on myös aloittanut ns. Deggendorf-oikeuskäytännön [12] järjestelmällisemmän soveltamisen.
This case law enables the Authority, if certain conditions have been satisfied, to order EFTA States to suspend the payment of a new compatible aid to a company until that company has reimbursed old unlawful and incompatible aid that is subject to a recovery decision.
Valvontaviranomainen pystyy tämän oikeuskäytännön perusteella tietyin edellytyksin määräämään, että EFTA-valtioiden on keskeytettävä yhteismarkkinoille soveltuvan uuden tuen maksu yritykselle, kunnes se on maksanut takaisinperintäpäätöksen kohteena olevan, sääntöjenvastaisen ja yhteismarkkinoille soveltumattoman vanhan tuen takaisin.
Purpose and principles of recovery policy
Takaisinperintäpolitiikan tarkoitus ja periaatteet
Purpose of recovery
Takaisinperinnän tarkoitus
The ECJ has held on several occasions that the purpose of recovery is to re-establish the situation that existed on the market prior to the granting of the aid.
Yhteisöjen tuomioistuin on usein todennut, että takaisinperinnän tarkoituksena on palauttaa tilanne, joka vallitsi markkinoilla ennen tuen myöntämistä.
This is necessary to ensure that the level-playing field in the internal market is maintained.
Tämä on välttämätöntä tasapuolisten toimintaedellytysten säilymisen varmistamiseksi sisämarkkinoilla.
In this context, the ECJ underlined that the recovery of unlawful and incompatible aid is not a penalty [13], but the logical consequence of the finding that it is unlawful [14].
Yhteisöjen tuomioistuin on korostanut, että sääntöjenvastaisen ja yhteismarkkinoille soveltumattoman tuen takaisinperiminen ei ole rangaistus [13], vaan looginen seuraus tuen toteamisesta sääntöjenvastaiseksi [14].
It can therefore not be regarded as disproportionate to the objectives of the EC Treaty as regards state aid [15].
Takaisinperinnän voidaankin katsoa olevan oikeassa suhteessa perustamissopimuksen mukaisiin valtiontukitavoitteisiin [15].
According to the ECJ, the ‘re-establishment of the previously existing situation is obtained once the unlawful and incompatible aid is repaid by the recipient who thereby forfeits the advantage which he enjoyed over his competitors in the market, and the situation as it existed prior to the granting of the aid is restored’ [16].
Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan ”aikaisempi tilanne katsotaan palautetuksi, kun tuensaaja […] on palauttanut kysymyksessä olevan valtion tuen […]. Tämän palauttamisen seurauksena tuensaaja menettää todellakin markkinoilla saamansa edun kilpailijoihinsa verrattuna, ja valtion tuen suorittamista edeltänyt tilanne palautuu” [16].
In order to eliminate any financial advantages incidental to unlawful aid, interest is to be recovered on the sums unlawfully granted.
Jotta sääntöjenvastaisesta tuesta mahdollisesti saadut taloudelliset edut voidaan poistaa, sääntöjenvastaisesti myönnettyihin määriin on takaisinperinnän yhteydessä lisättävä korko.
Such interest must be equivalent to the financial advantage arising from the availability of the funds in question, free of charge, over a given period [17].
Korolla voidaan vain kompensoida tuensaajan käyttöön vastikkeetta tietyksi ajaksi asetetuista varoista koituvia taloudellisia etuja [17].
Furthermore, the ECJ has insisted that in order for a recovery decision to be fully executed, the actions undertaken by a Member State must produce concrete effects as regards recovery [18] and that recovery must be immediate [19].
Jotta takaisinperintäpäätökset voitaisiin panna kokonaan täytäntöön, yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi korostanut, että jäsenvaltion toteuttamien takaisinperintätoimien on tuotettava konkreettisia tuloksia [18] ja takaisinperinnän on tapahduttava välittömästi [19].
For recovery to reach its objective, it is indeed essential that the repayment of the aid takes place without delay.
Jotta takaisinperinnän tavoite saavutettaisiin, on todellakin olennaista, että tuki maksetaan viipymättä takaisin.
The obligation to recover unlawful and incompatible state aid and its exceptions
Velvollisuus periä takaisin sääntöjenvastainen ja yhteismarkkinoille soveltumaton valtiontuki sekä poikkeukset tästä velvollisuudesta
Article 14(1) in Part II of Protocol 3 specifies that ‘[w]here negative decisions are taken in cases of unlawful aid, the EFTA Surveillance Authority shall decide that the EFTA State concerned shall take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary’.
Pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 1 kohdan mukaan ”sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä EFTAn valvontaviranomainen päättää, että asianomaisen EFTA-valtion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta”.
The provisions in Protocol 3 impose two limits on the Authority’s power to order recovery of unlawful and incompatible aid.
Pöytäkirjassa 3 säädetään kaksi rajoitusta valvontaviranomaisen toimivallalle määrätä sääntöjenvastainen ja yhteismarkkinoille soveltumaton tuki perittäväksi takaisin.
Article 14(1) in Part II of Protocol 3 provides that the Authority shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of law.
Pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 1 kohdassa määrätään, että valvontaviranomainen ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista.
The general principles of law most often invoked in this context are the principles of the protection of legitimate expectation [20] and of legal certainty [21].
Yleiset periaatteet, joihin tässä yhteydessä useimmiten vedotaan, ovat luottamuksensuojan [20] ja oikeusvarmuuden periaatteet [21].
It is important to note that the ECJ has given a very restrictive interpretation to these principles in the context of recovery.
Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin tulkinnut takaisinperintätapauksissa näitä periaatteita hyvin suppeasti.
Article 15 in Part II of Protocol 3 states that the powers of the Authority to recover aid shall be subject to a limitation period of 10 years (the so-called ‘prescription period’).
Pöytäkirjassa 3 olevan II osan 15 artiklassa valvontaviranomaisen valtuudet periä tuki takaisin rajataan kymmeneen vuoteen (ns. vanhentumisaika).
The limitation period shall begin on the day on which the unlawful aid is awarded to the beneficiary either as individual aid or as aid under an aid scheme.
Vanhentumisaika alkaa päivästä, jona sääntöjenvastainen tuki myönnetään tuensaajalle joko yksittäisenä tukena tai osana tukiohjelmaa.
Any action taken by the Authority or the Commission [22] or by an EFTA State, acting at the request of the Authority, with regard to the unlawful aid, shall interrupt the limitation period.
Sääntöjenvastaista tukea koskevat valvontaviranomaisen tai komission toimet [22] tai EFTA-valtion valvontaviranomaisen pyynnöstä toteuttamat toimet keskeyttävät vanhentumisajan.
The EFTA State to which a recovery decision is addressed is obliged to execute this decision [23].
EFTA-valtion, jolle takaisinperintäpäätös on osoitettu, velvollisuutena on panna päätös täytäntöön [23]. Yhteisöjen tuomioistuin on hyväksynyt vain yhden poikkeuksen tästä jäsenvaltion täytäntöönpanovelvollisuudesta.
The ECJ has recognised only one exception to the obligation for a Member State to implement a recovery decision addressed to it, namely the existence of exceptional circumstances that would make it absolutely impossible for the Member State to execute the decision properly [24].
Ainoa mahdollinen peruste ovat poikkeukselliset olosuhteet, joiden vuoksi päätöksen asianmukainen täytäntöönpano on täydellisen mahdotonta [24].
According to the ECJ, absolute impossibility can however not be merely supposed.
Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan täydellinen mahdottomuus ei kuitenkaan voi perustua pelkkään oletukseen.
The Member State concerned must demonstrate that it attempted, in good faith, to recover unlawful aid and it must cooperate with the Commission in accordance with Article 10 of the EC Treaty, with a view to overcoming the difficulties encountered [25].
Asianomaisen jäsenvaltion on osoitettava, että se on vilpittömästi yrittänyt periä takaisin sääntöjenvastaisen tuen, ja sen on toimittava yhteistyössä komission kanssa perustamissopimuksen 10 artiklan mukaisesti, jotta takaisinperinnän ongelmat voidaan ratkaista [25].
A review of the jurisprudence shows that the ECJ has interpreted the concept of ‘absolute impossibility’ in a very restrictive manner.
Oikeuskäytännön tarkastelu osoittaa, että yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut täydellisen mahdottomuuden käsitettä hyvin suppeasti.
The Court has confirmed on several occasions that a Member State may not plead requirements of its national law, such as national prescription rules [26] or the absence of a recovery title under national law [27], in order to justify its failure to comply with a recovery decision [28].
Tuomioistuin on vahvistanut moneen otteeseen, että jäsenvaltio ei voi vedota kansallisen lainsäädännön mukaisiin vaatimuksiin (kuten kansallisiin vanhentumissääntöihin [26] tai takaisinperintäsäännöksen puuttumiseen kansallisesta lainsäädännöstä [27] perustellakseen sitä, miksi se ei ole noudattanut takaisinperintäpäätöstä [28].
In the same way, the ECJ held that the obligation to recover is not affected by circumstances linked to the economic situation of the beneficiary.
Yhteisöjen tuomioistuin on myös todennut, että tuensaajan taloudellinen tilanne ei vaikuta takaisinperintävelvollisuuteen.
It clarified that a company in financial difficulties does not constitute proof that recovery was impossible [29].
Tuomioistuimen mukaan yrityksen taloudelliset vaikeudet eivät riitä näytöksi siitä, että takaisinperintä olisi mahdotonta [29].
In such circumstances, the Court pointed out that the absence of any recoverable assets is the only way for a Member State to show the absolute impossibility of recovering the aid [30].
Tuomioistuin on todennut, että tällaisessa tilanteessa takaisinperittävän omaisuuden täydellinen puuttuminen on ainoa tapa osoittaa, että jäsenvaltion on täydellisen mahdotonta periä tukea takaisin [30].
In a number of cases, the Member State argued that they had not been able to execute the recovery decision because of the administrative or technical difficulties involved (e.g. the very high number of beneficiaries involved).
Eräissä tapauksissa jäsenvaltiot ovat väittäneet, että ne eivät ole panneet takaisinperintäpäätöstä täytäntöön hallinnollisten tai teknisten ongelmien vuoksi (esim. tuensaajien suuri lukumäärä).
The Court consistently refused to accept that such difficulties constitute an absolute impossibility to recover [31].
Tuomioistuin on johdonmukaisesti kieltäytynyt hyväksymästä näitä ongelmia perusteeksi takaisinperinnän täydelliselle mahdottomuudelle [31].
Finally, the apprehension of even insurmountable internal difficulties cannot justify a failure by a Member State to fulfil its obligations under Community law [32].
Edes ylitsepääsemättömät sisäiset ongelmat eivät oikeuta jäsenvaltiota laiminlyömään yhteisön lainsäädännöstä johtuvia velvollisuuksia [32].
The use of national procedures and the necessity of an immediate and effective execution
Kansallisten menettelyjen käyttö ja tarve välittömään ja tehokkaaseen täytäntöönpanoon
Article 14(3) in Part II of Protocol 3 specifies that ‘recovery shall be effected without delay and in accordance with the procedures under the national law of the EFTA State concerned, provided that they allow the immediate and effective execution of the EFTA Surveillance Authority’s decision’.
Pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 3 kohdassa määrätään, että ”takaisinperiminen on toteutettava viipymättä ja asianomaisen EFTA-valtion kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti, jos ne mahdollistavat EFTAn valvontaviranomaisen päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon”.
If EFTA States are free to choose, according to their national law, the means by which they implement recovery decisions, the measures chosen should give full effect to the recovery decision.
Jos EFTA-valtiot voivat kansallisen lainsäädäntönsä nojalla valita vapaasti keinot, joita noudattaen ne panevat takaisinperintäpäätöksen täytäntöön, valittujen toimenpiteiden olisi varmistettava takaisinperintäpäätösten täysi vaikutus.
It is therefore necessary that the national measures taken by EFTA States lead to an effective and immediate execution of the Authority’s decision.
EFTA-valtioiden toteuttamien kansallisten toimenpiteiden olisikin johdettava valvontaviranomaisen päätöksen tehokkaaseen ja välittömään täytäntöönpanoon.
In its Olympic Airways judgment [33], the ECJ underlined that the implementation measures taken by the Member State must be effective and produce a concrete outcome in terms of recovery.
Asiassa Olympic Airways antamassaan tuomiossa [33] yhteisöjen tuomioistuin korosti, että jäsenvaltion toteuttamien täytäntöönpanotoimenpiteiden on oltava tehokkaita ja tuotettava konkreettisia perintätuloksia.
The actions undertaken by the State must result in the actual recovery of the sums owed by the beneficiary.
Valtion toteuttamien toimien on johdettava siihen, että määrä, jonka tuensaaja on velkaa, todella saadaan perittyä takaisin.
In its Scott judgment [34], the ECJ confirmed that line and emphasised that national procedures which do not fulfil the conditions laid down in Article 14(3) of the Procedural Regulation (which corresponds to Article 14(3) in Part II of Protocol 3) should be left unapplied.
Scott-tuomiossaan [34] yhteisöjen tuomioistuin vahvisti tämän lähestymistavan ja korosti, että sellaisia kansallisia menettelyjä ei pitäisi soveltaa, jotka eivät täytä menettelyasetuksen 14 artiklan 3 kohdan (joka vastaa pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 3 kohtaa) mukaisia edellytyksiä.
It refuted, in particular, the Member State’s argument that it had taken all steps available in its national system and insisted that these steps should also lead to a concrete outcome in terms of recovery, and this within the deadline set by the Commission.
Tuomioistuin hylkäsi asianomaisen jäsenvaltion perustelut siitä, että se oli toteuttanut kaikki kansallisessa järjestelmässään käytettävissä olevat keinot. Tuomioistuin korosti, että toimien pitäisi myös johtaa konkreettisiin perintätuloksiin komission asettamassa määräajassa.
Article 14(3) in Part II of Protocol 3 requires that recovery decisions are implemented in a way that is both effective and immediate.
Pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 3 kohdan mukaan takaisinperintäpäätökset on pantava täytäntöön välittömästi ja tehokkaasti.
In the Scott case, the ECJ stressed the importance of the time-dimension in the recovery process.
Scott-tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin korosti takaisinperintäprosessiin kuluvan ajan merkitystä.
The Court specified that the application of national procedures should not impede the restoration of effective competition by preventing the immediate and effective execution of the Commission’s decision.
Kansallisten menettelyjen soveltamisen ei pitäisi haitata tehokkaan kilpailun palauttamista estämällä komission päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntäntöönpanon.
National procedures, which prevent the immediate restoration of the previously existing situation and prolong the unfair competitive advantage resulting from unlawful and incompatible aid, do not fulfil the conditions laid down in Article 14(3) in Part II of Protocol 3.
Kansalliset menettelyt, jotka estävät aikaisemmin vallinneen tilanteen välittömän palauttamisen ja pidentävät sääntöjenvastaisesta ja yhteismarkkinoille soveltumattomasta tuesta koituvaa perusteetonta kilpailuetua, eivät täytä pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 3 kohdassa asetettuja edellytyksiä.
In this context it is important to recall that an action for annulment of a recovery decision brought under Article 36 of the Agreement between the EFTA States on the Establishment of a Surveillance Authority and a Court of Justice (hereinafter referred to as the Surveillance and Court Agreement) does not have a suspensive effect.
Tässä yhteydessä on tärkeä huomata, että valvontaviranomaisen ja tuomioistuimen perustamista koskevan EFTA-valtioiden sopimuksen, jäljempänä ’valvonta- ja tuomioistuinsopimus’, 36 artiklan nojalla nostetulla, takaisinperintäpäätöstä koskevalla kumoamiskanteella ei ole lykkäävää vaikutusta.
In the context of such an action, the beneficiary of the aid may however apply for the suspension of the execution of the recovery decision pursuant to Article 40 of the Surveillance and Court Agreement.
Kumoamiskanteen yhteydessä tuensaaja voi kuitenkin hakea takaisinperintäpäätöksen lykkäämistä valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen 40 artiklan nojalla.