natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Creating a company and locating it offshore means that the insurance services can be provided outside the company’s home tax jurisdiction(s), enabling the group to benefit (among other ways [23]) from lower taxation on the profits made from the decision to self-insure [24].During the formal investigation some of the parties involved argued that captives are not undertakings, firstly, because they only provide insurance services ‘in-house’, and, secondly, because the services provided are not offered by the open market mainly as they concern common high frequency risks commonly retained by companies, or complex, high value risks that cannot be insured on the market or can only be insured at prohibitive cost.
Yhtiön perustaminen ja sen sijoittaminen veroparatiisiin tarkoittaa, että vakuutuspalveluja voidaan tarjota yhtiön kotimaan verotusalueen ulkopuolella, jolloin yritysryhmä hyötyy (muun muassa [23] siitä, että itsevakuuttamista koskevasta päätöksestä aiheutuvaa voittoa verotetaan alemman kannan mukaisesti [24].Muodollisen tutkintamenettelyn aikana osa asianomaisista väitti, etteivät kytkösyhtiöt ole yrityksiä ensinnäkään siksi, että ne tarjoavat vakuutuspalveluja vain ”talon sisällä”, ja toiseksi siksi, että niiden tarjoamia palveluja ei ole tarjolla avoimilla markkinoilla lähinnä siitä syystä, että ne koskevat yleisiä usein toteutuvia riskejä, jotka yhtiöt säilyttävät tavallisesti itsellään, tai arvoltaan suuria monitahoisia riskejä, joita ei voi vakuuttaa markkinoilla tai joiden vakuuttamisen kustannukset ovat kohtuuttomat.
‘In-house’ provisions
Palvelujen tarjoaminen ”talon sisällä”
As stated above, specific references were made during the investigation to the Authority’s decision concerning the Norwegian Road Administration Møre and Romsdal District Office.
Kuten edellä todettiin, tutkintamenettelyn aikana viitattiin valvontaviranomaisen päätökseen, joka koski Norjan tielaitoksen Møren ja Romsdalin piiritoimistoa.
The Norwegian Road Administration was reorganised in 1995 and split into district offices, each with a production department responsible for construction and maintenance of roads, tunnels and bridges, and an administrative department in charge of ordering works and administering public tenders.
Norjan tielaitoksessa tehtiin vuonna 1995 rakenneuudistus, ja se jaettiin piiritoimistoihin, joissa jokaisessa on teiden, tunnelien ja siltojen rakentamisesta ja kunnostamisesta vastaava tuotanto-osasto sekä hallinto-osasto, joka vastaa työmääräyksistä ja julkisista tarjouskilpailuista.
The production departments carried out tasks falling within the responsibilities of the Road Administration according to applicable quality standards and framework conditions, but was not engaged in any work falling outside the responsibilities of the Road Administration, for example on the open market.
Tuotanto-osastot vastaavat tielaitokselle kuuluvista tehtävistä sovellettavien laatunormien ja puite-edellytysten mukaisesti, mutta ne eivät osallistu töihin, jotka jäävät tielaitoksen tehtävien ulkopuolelle esimerkiksi avoimilla markkinoilla.
Since the Production Department of the Møre and Romsdal District Office carried out its activities confined to the State ‘in-house’, the Authority concluded that those activities did not compete on a market with other market players.
Møren ja Romsdalin piiritoimiston tuotanto-osasto hoiti vain valtion ”talon sisäisiä” tehtäviä, joten valvontaviranomainen totesi, ettei kyseinen toiminta kilpaillut markkinoilla muiden markkinatoimijoiden kanssa.
Accordingly, the Department was not considered to be an undertaking, and its funding, therefore, was not State aid.
Osastoa ei siis katsottu yritykseksi, eikä sen rahoitusta näin ollen valtiontueksi.
Interested parties have argued that the same reasoning should apply to captive insurance companies.
Asianomaiset osapuolet ovat väittäneet, että samojen perusteluiden pitäisi päteä myös vakuutusalan kytkösyhtiöihin.
The Authority does not concur with such a position.
Valvontaviranomainen ei ole samaa mieltä.
Consistent with case-law [25], the principles referred to in the Norwegian Road Administration decision are applicable in the case of public authorities exercising their right to undertake public services themselves without offering a contract to tender on the open market.
Oikeuskäytännön [25] mukaisesti Norjan tiehallintoa koskevassa päätöksessä mainittuja periaatteita sovelletaan viranomaisten oikeuteen tarjota julkisia palveluja itse kilpailuttamatta sopimusta avoimilla markkinoilla.
As referred to by the Court of Justice in the Stadt Halle judgment [26]: ‘A public authority which is a contracting authority has the possibility of performing the tasks conferred on it in the public interest by using its own administrative, technical and other resources, without being obliged to call on outside entities not forming part of its own departments.’ Referring to the difference between such a scenario and one involving a private undertaking, the Court went on to say that ‘it must be observed … that the relationship between a public authority which is a contracting authority and its own departments is governed by considerations and requirements proper to the pursuit of objectives in the public interest. Any private capital investment in an undertaking, on the other hand, follows considerations proper to private interests and pursues objectives of a different kind.’
Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa Stadt Halle antamassaan tuomiossa [26]: ”Hankintaviranomaisena olevalla viranomaisella on mahdollisuus hoitaa sille kuuluvia yleisen edun mukaisia tehtäviä itse hallinnollisilla, teknisillä tai muilla voimavaroillaan ilman, että sen olisi turvauduttava sellaisten ulkoisten yksikköjen apuun, jotka eivät kuulu sen toimipaikkoihin.” Tarkastellessaan, miten tämä eroaa tilanteesta, jossa yksityinen yritys on osallisena, tuomioistuin jatkoi: ”on […] korostettava sitä, että hankintaviranomaisena olevan viranomaisen ja sen omien toimipaikkojen välistä suhdetta sääntelevät yleisen edun tavoitteiden saavuttamiselle ominaiset seikat ja vaatimukset. Sitä vastoin yksityisen pääoman sijoittaminen yritykseen on yksityisille eduille ominaisten vaikuttimien mukaista ja sillä pyritään luonteeltaan erilaisiin tavoitteisiin.”
The Authority, in line with such reasoning, considers the legal and factual position of captive insurance companies to be very different from that of public authorities providing services in the public need.
Valvontaviranomaisen mielestä edellä esitettyjen päätelmien mukaisesti vakuutusalan kytkösyhtiöiden oikeudellinen ja tosiasiallinen asema on hyvin erilainen kuin yleisen edun mukaisia palveluja tarjoavan viranomaisen.
Captive insurance companies provide commercial services to private undertakings and are not in a comparable position — and any assistance provided to them by the State through tax exemptions must be considered within that context.
Vakuutusalan kytkösyhtiöt tarjoavat kaupallisia palveluja yksityisille yrityksille, eikä niiden asema ole verrattavissa viranomaisiin – jolloin valtion niille verovapautusten muodossa antamaa tukea on tarkasteltava siinä yhteydessä.
Captives providing services that are not available from commercial insurance providers
Kytkösyhtiöt tarjoavat palveluja, joita ei ole saatavilla kaupallisilta vakuutusyhtiöiltä
The European Commission recently completed a sectoral investigation into the European insurance industry.
Euroopan komissio sai vastikään valmiiksi alakohtaisen tutkinnan Euroopan yritysvakuutuksista.
according to the line(s) of insurance they write,
mitä vakuutuslajeja yhtiö tarjoaa
according to whether they are direct (primary) insurers or reinsurers,
onko yhtiö ensivakuuttaja vai jälleenvakuuttaja
according to whether they are independent of any particular buyer of insurance or closely affiliated to a particular buyer or group of buyers (as in the case of captive insurers or reinsurers).
onko yhtiö riippumaton tietystä vakuutusten ostajasta tai liittyykö se tiiviisti tiettyyn ostajaan tai ostajaryhmään (kuten vakuutus- tai jälleenvakuutusalan kytkösyhtiöt).
Competition in the insurance market is impacted upon by the availability of alternatives to taking out traditional insurance products [29].
Kilpailuun vakuutusmarkkinoilla vaikuttaa perinteisten vakuutustuotteiden vaihtoehtojen saatavuus [29].
The Authority is of the view that there are three main alternatives: self-insurance, captive insurance and alternative risk transfer products [30].
Valvontaviranomainen on sitä mieltä, että pääasiallisia vaihtoehtoja on kolme: itsevakuuttaminen, kytkösyhtiön kautta vakuuttaminen ja vaihtoehtoiset riskinsiirtotuotteet (Alternative Risk Transfer) [30].
In each case, the primary reason for using a substitute for insurance is the potential for reducing costs.
Jokaisessa tapauksessa pääsyy vakuutuksen korvikkeen käyttöön on mahdollisuus vähentää kustannuksia.
A captive insurance company enables investment income on the premiums to be retained within the group and potentially allows for more flexibility in the pattern of premiums.
Vakuutusalan kytkösyhtiön kautta sijoitustoiminnan tuottoa saadaan vakuutusmaksuista, jotka pysyvät yritysryhmän sisällä, jolloin vakuutusmaksujen rakenne voi olla joustavampi.
Although these are not necessarily perfect substitutes for insurance, they pose a degree of competitive restraint on the insurance market.
Vaikka ne eivät välttämättä ole täydellisiä vakuutuksen korvikkeita, ne rajoittavat jossain määrin kilpailua vakuutusmarkkinoilla.
Captive insurance companies are, therefore, considered to be an alternative to the third party insurance available on the market.
Vakuutusalan kytkösyhtiöitä pidetään näin ollen vaihtoehtona markkinoilla saatavilla oleville kolmansien osapuolten vakuutuksille.
According to the Commission’s Report, ‘large commercial clients (and they are increasingly large, since many are themselves the product of M&A activity) may now use their size to justify buying less insurance rather than more. They retain more exposures, take bigger deductibles, and increasingly use captives and other corporate vehicles in preference to full commercial insurance.’
Komission kertomuksen mukaan ”suuret yritysasiakkaat (jotka ovat koko ajan suurempia, koska monet niistä ovat fuusioiden ja yrityskauppojen tuloksia) voivat nyt käyttää kokoaan perustellakseen, miksi ostavat vakuutuksia pikemminkin vähemmän kuin enemmän. Ne säilyttävät enemmän riskejä, ottavat suurempia omavastuuosuuksia ja käyttävät yhä enemmän kytkösyhtiöitä ja muita yritysvälineitä täyden kaupallisen vakuuttamisen sijaan.”
The Commission’s report states that the main objectives in establishing a captive are:
Komission kertomuksen mukaan kytkösyhtiön perustamisen päätavoitteena on
to obtain the full benefit of the parent company/group’s risk control techniques by paying premiums based on its own experience,
saada täysi hyöty emoyhtiön/yritysryhmän riskinhallintatekniikoista maksamalla omiin kokemuksiin perustuvia vakuutusmaksuja
to avoid the direct insurers’ overheads and administrative costs,
välttää ensivakuuttajan kiinteät kustannukset ja hallintokulut
to retain as much of the premiums, and the investment income on them, as possible within the group,
säilyttää mahdollisimman suuri osuus vakuutusmaksuista ja niistä saatavista sijoitustoiminnan tuotoista yritysryhmän sisällä
to obtain tax advantages and the lower cost of (less rigorous) regulation in an offshore base,
saada veroetuja ja vähentää kuluja veroparatiisin (löyhemmän) sääntelyn avulla
to obtain a lower overall risk premium level by purchasing reinsurance ‘wholesale’ and at lower cost than that required by the conventional or direct insurer.
saada riskipreemion kokonaistasoa alemmas hankkimalla jälleenvakuutuksia ”tukkuna” alhaisemmin kustannuksin, kuin perinteinen vakuutusyhtiö tai ensivakuutusyhtiö perisi.
The Authority disagrees with the contentions of certain third parties that the services provided by captives are not alternatives to commercial insurance.
Valvontaviranomainen ei ole samaa mieltä joidenkin kolmansien osapuolten väitteistä, joiden mukaan kytkösyhtiöiden tarjoamat palvelut eivät ole kaupallisten vakuutusten vaihtoehtoja.
As stated above, the Authority considers that captive insurance is a service substitutable for commercial insurance [31].
Kuten edellä todettiin, valvontaviranomaisen mielestä kytkösyhtiön vakuutus on palvelu, joka voidaan korvata kaupallisella vakuutuksella [31].
Although it may be the case that certain risks cannot be insured on the market (or, more likely, cannot be insured at what the potential purchaser considers to be a reasonable price), the Authority does not accept that captive insurance companies exclusively provide insurance services that are not available from commercial insurers.
Vaikka voi olla, ettei tiettyjä riskejä voi vakuuttaa markkinoilla (tai pikemminkin niitä ei voi vakuuttaa mahdollisen ostajan mielestä kohtuulliseen hintaan), valvontaviranomainen ei katso, että kytkösyhtiöt tarjoavat yksinomaan sellaisia vakuutuspalveluja, joita ei voi saada kaupallisilta vakuutusyhtiöiltä.
The Authority, furthermore, does not accept that what may be prohibitive pricing by commercial insurers means that captive insurance companies are not engaged in economic activities in competition with those insurers.
Valvontaviranomainen ei myöskään hyväksy sitä, että kaupallisten vakuutusyhtiöiden mahdollinen kohtuuton hinnoittelu tarkoittaisi, etteivät vakuutusalan kytkösyhtiöt harjoita taloudellista toimintaa kilpaillen kyseisten vakuutusyhtiöiden kanssa.
Undertakings belonging to a group have the choice to insure their (obligatory and voluntary) risks with a commercial insurer or create a captive insurance company.
Yritysryhmään kuuluvat yritykset voivat päättää hankkia (pakolliset ja vapaavalintaiset) vakuutuksensa kaupalliselta vakuutusyhtiöltä tai perustaa vakuutusalan kytkösyhtiön.
If they choose the latter option, they are foreclosing the insurance market as far as their risks are concerned.
Jos ne valitsevat jälkimmäisen vaihtoehdon, ne sulkevat vakuutusmarkkinat omien riskiensä osalta.
Competition with other insurance providers therefore exists at the point of formation of the captive, and at each point in which the client of the captive decides to what extent it wishes to retain risk within the captive or purchase insurance (or reinsurance) on the open market.
Kilpailua muiden vakuutusyhtiöiden kanssa on siis olemassa kytkösyhtiön perustamiseen asti sekä aina siihen asti, kun kytkösyhtiön asiakas päättää, haluaako se säilyttää riskin kytkösyhtiössä vai hankkia vakuutuksen (tai jälleenvakuutuksen) avoimilta markkinoilta.
The Authority also notes that captive insurance companies are at present subject to tax in Liechtenstein, like other undertakings, albeit with exemptions and at different rates.
Valvontaviranomainen huomauttaa myös, että tällä hetkellä vakuutusalan kytkösyhtiöt ovat Liechtensteinissa muiden yritysten tavoin veronalaisia, mutta niille on myönnetty vapautuksia ja niihin sovelletaan eri verokantoja.
The Authority has concluded, therefore, that the activities carried out by captive insurance companies in providing insurance (or reinsurance) services to their associated companies constitute an economic activity.
Näin ollen valvontaviranomainen on todennut, että vakuutusalan kytkösyhtiöiden harjoittama toiminta, vakuutuspalvelujen (tai jälleenvakuutuspalvelujen) tarjoaminen samaan yritysryhmään kuuluville yhtiöille, on taloudellista toimintaa.
On that basis the companies are undertakings within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Tällä perusteella yhtiöt ovat ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yrityksiä.
The measure confers upon captive insurance companies falling under Article 82a of the Tax Act an advantage by relieving them of charges (non-payment of income tax and only a reduced payment of a capital tax) that would normally be borne from their budgets.
Verolain 82a §:n soveltamisalaan kuuluville vakuutusalan kytkösyhtiöille aiheutuu toimenpiteestä etua, sillä sen mukaan ne saavat huojennuksia maksuista (tuloveroja ei makseta ja pääomaveroa maksetaan alennetun verokannan mukaan), jotka niiden olisi tavallisesti maksettava omista varoistaan.
The payment of taxes is an operating cost incurred in the normal course of an undertaking’s economic activity, which is normally borne by the undertaking itself.
Verojen maksu on liiketoimintakulu, joka aiheutuu yrityksen tavanomaisessa taloudellisessa toiminnassa ja josta yritys vastaa tavallisesti itse.
In general, qualification for a lower rate of taxation than would normally be due or an exemption from paying taxes confers an advantage on the eligible companies.
Yleensä normaalia alemman verokannan soveltamisesta tai veroista vapauttamisesta aiheutuu etua niille yrityksille, joilla on tällaiseen oikeus.
These companies are granted an advantage because their operating costs are reduced in comparison with others that are in a similar factual and legal position.
Näille yrityksille aiheutuu etua, koska niiden liiketoimintakulut ovat pienempiä verrattuna muihin samankaltaisessa oikeudellisessa ja tosiasiallisessa asemassa oleviin yrityksiin.
It is a deliberate choice of the group of undertakings to insure its risks in the form of a separate company set up on an arm’s length basis that is paid for the service provided.
Valvontaviranomainen ei hyväksy tätäkään väitettä. On yritysryhmän vapaavalintainen päätös vakuuttaa riskinsä erillisessä yrityksessä, jolle maksetaan tarjotusta palvelusta.
The tax rules do not relate to the risks insured but to the income generated irrespective of its source.
Verosäännöt eivät liity vakuutettuihin riskeihin vaan saatuihin tuloihin lähteestä riippumatta.
The undertaking receives an advantage on lower or zero taxation of the income and capital which it derives from this source of economic activity.
Yritys saa etua, kun sen taloudellisesta toiminnasta saamia tuloja ja pääomaa verotetaan alemman verokannan mukaan tai ei veroteta lainkaan.
By exempting shares or parts of captive insurance companies from payment of the coupon tax, the Liechtenstein legislation also makes it more attractive to invest in captive insurance companies than in other undertakings.
Vapauttamalla vakuutusalan kytkösyhtiöiden osakkeet tai osuudet kuponkiveroista Liechtensteinin lainsäädäntö tekee samalla vakuutusalan kytkösyhtiöihin sijoittamisesta houkuttelevampaa kuin muihin yhtiöihin sijoittamisesta.
Investors in captive insurance companies are, therefore, granted an advantage [32].
Vakuutusalan kytkösyhtiöihin sijoittaville aiheutuu siis tästä etua [32].
For a measure to be aid it must be selective in that it favours ‘certain undertakings or the production of certain goods’.
Ollakseen tukea toimenpiteen on oltava valikoiva niin, että sillä suositaan ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa”.
Assessment of material selectivity
Aineellisen valikoivuuden arviointi
According to Article 73 of the Tax Act, legal persons operating commercial businesses in Liechtenstein (including foreign companies operating a branch in Liechtenstein) pay income and capital tax.
Verolain 73 §:n mukaisesti liiketoimintaa Liechtensteinissa harjoittavat oikeushenkilöt (myös ulkomaiset yhtiöt, joilla on Liechtensteinissa sivuliike) maksavat tulo- ja pääomaveroa.
By virtue of Article 82a of the Liechtenstein Tax Act, however, captive insurance companies (‘Eigenversicherung’) pay a reduced capital tax of 0,1 % instead of the generally applicable 0,2 % capital tax rate.
Liechtensteinin verolain 82a §:n mukaisesti vakuutusalan kytkösyhtiöt (”Eigenversicherung”) maksavat kuitenkin alennettua 0,1 prosentin pääomaveroa yleisesti sovellettavan 0,2 prosentin pääomaverokannan sijasta.
This rate is further reduced for amounts exceeding CHF 50 million and CHF 100 million.
Verokantaa alennetaan vielä lisää 50 miljoonaa Sveitsin frangia ja 100 miljoonaa Sveitsin frangia ylittäviltä osuuksilta.
As confirmed by the Liechtenstein authorities, on the basis of the same provision, captive insurance companies do not pay income tax.
Kuten Liechtensteinin viranomaiset vahvistivat, saman säännöksen perusteella vakuutusalan kytkösyhtiöt eivät maksa tuloveroa.
On the basis of Article 88d(3) of the Tax Act, captive insurance companies are also exempted from payment of the coupon tax.
Verolain 88d §:n 3 momentin nojalla vakuutusalan kytkösyhtiöt on vapautettu myös kuponkiverosta.
By not being subject to any income or coupon tax and only a reduced rate of capital tax, captive insurance companies receive a selective advantage in comparison to other undertakings which are subject to ordinary taxation on revenues from their business activities.
Kun vakuutusalan kytkösyhtiöiltä ei peritä tulo- eikä kuponkiveroa lainkaan ja pääomaveroa peritään vain alennetun kannan mukaan, vakuutusalan kytkösyhtiöille aiheutuu valikoivaa etua verrattuna muihin yrityksiin, joiden liiketoiminnan tuloista peritään tavanomaista veroa.
According to the Liechtenstein legislation, in particular Article 82a paragraph 1 of the Tax Act, these tax reductions are only applicable to insurance companies which exclusively engage in captive insurance (‘Eigenversicherung’).
Liechtensteinin lainsäädännön ja erityisesti verolain 82a §:n 1 momentin mukaan näitä verohuojennuksia sovelletaan vain sellaisiin vakuutusyhtiöihin, jotka toimivat yksinomaan kytkösyhtiöinä (”Eigenversicherung”).
Other insurance companies as well as any other type of undertaking active in other sectors of the economy are subject to normal tax rules.
Muihin vakuutusyhtiöihin sekä kaiken muun tyyppisiin muilla aloilla toimiviin yrityksiin sovelletaan tavanomaisia verosääntöjä.
The Authority is also of the view that the tax measures contain a further element of selectivity as they also provide for greater tax reductions for captive insurance companies which have capital exceeding CHF 50 million or CHF 100 million.
Valvontaviranomainen katsoo lisäksi, että verotoimenpiteissä on muitakin valikoivia piirteitä, sillä niiden mukaan verohuojennukset ovat suuremmat niillä vakuutusalan kytkösyhtiöillä, joiden pääoma ylittää 50 miljoonaa tai 100 miljoonaa Sveitsin frangia.
Reference has been made in the context of the assessment of selectivity to the decision of the European Commission regarding taxation of captive insurance companies in Åland [37].
Valikoivuuden arvioinnin yhteydessä on viitattu Euroopan komission päätökseen, joka koski Ahvenanmaalla toimivien captive-vakuutusyhtiöiden verotusta [37].
In this decision, the Commission considered that captive insurance companies which benefited from lower taxation than would normally apply to companies had received a selective advantage because this favoured only captive insurance companies as the prime beneficiaries of the tax relief.
Kyseisessä päätöksessä komissio katsoi, että yrityksiin tavallisesti sovellettavaa verokantaa alemmasta verokannasta hyötyville vakuutusalan kytkösyhtiöille aiheutuu valikoivaa etua, koska tällä suositaan vain vakuutusalan kytkösyhtiöitä ensisijaisina verohuojennuksen saajina.
The Authority concurs with this view and is of the opinion that this in itself is sufficient to make the measures selective [38].
Valvontaviranomainen yhtyy tähän näkemykseen ja katsoo, että yksin tämä riittää perustelemaan toimenpiteen valikoivuuden [38].
Unlike many recent complex fiscal aid cases, the objectives of the measure in question were straightforward.
Toisin kuin monissa vastikään käsitellyissä monitahoisissa verotukiasioissa, tässä kyseessä olevan toimenpiteen tavoitteet ovat selkeät.
The standard rate taxes generate revenue for the State, while the reduction and exemption applicable to captive insurance companies were (by the Liechtenstein authorities’ own admission) designed to attract a mobile (and tax sensitive) service sector to the Principality.
Tavanomaisen kannan mukaan perityistä veroista valtio saa tuloja, kun taas vakuutusalan kytkösyhtiöihin sovellettavien verohuojennusten ja -vapautusten tarkoitus on (Liechtensteinin viranomaistenkin mielestä) houkutella liikkuvaa (ja verojen vaikutuksille altista) palvelusektoria Liechtensteiniin.