natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Such indirect advantages should be distinguished from mere secondary economic effects that are inherent in almost all State aid measures (for example through an increase of output).
Näin on esimerkiksi silloin, jos suoran tuen oikeudellisena tai tosiasiallisena ehtona on vain tiettyjen yritysten (esimerkiksi ainoastaan tietyille alueille sijoittautuneiden yritysten) tuottamien tavaroiden tai palvelujen ostaminen [182].
For this purpose, the foreseeable effects of the measure should be examined from an ex ante point of view.
VALIKOIVUUS
An indirect advantage is present if the measure is designed in such a way as to channel its secondary effects towards identifiable undertakings or groups of undertakings.
Jotta valtiontuki kuuluisi ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, sen on suosittava ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa”.
This is the case, for example, if the direct aid is, de facto or de jure, made conditional on the purchase of goods or services produced by certain undertakings only (for example only undertakings established in certain areas) [182].
Näin ollen tukikäsitteen piiriin eivät kuulu kaikki talouden toimijoita suosivat toimenpiteet, vaan ainoastaan ne, joilla myönnetään etua tietyille valikoiduille yrityksille tai yrityslajeille tai toimialoille.
SELECTIVITY
Puhtaasti yleiset toimenpiteet, jotka eivät suosi vain tiettyjä yrityksiä tai tiettyä tuotannonalaa, eivät kuulu ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
To fall within the scope of Article 61(1) of the EEA Agreement, a State measure must favour ‘certain undertakings or the production of certain goods’.
Oikeuskäytännössä on kuitenkin tarkennettu, että myös sellaiset toimet, jotka vaikuttavat ensi näkemältä olevan kaikkiin yrityksiin sovellettavia, voivat olla tietyllä tavalla valikoivia, minkä vuoksi on katsottava, että niillä pyritään suosimaan tiettyjä yrityksiä tai tuotannonaloja [183].
Hence, not all measures which favour economic operators fall under the notion of aid, but only those which grant an advantage in a selective way to certain undertakings or categories of undertakings or to certain economic sectors.
Tukikelpoisten yritysten suuri määrä (joka voi sisältää myös kaikki tietyn toimialan yritykset) tai niiden toimialojen monimuotoisuus ja koko, joilla yritykset toimivat, eivät riitä perusteeksi päätellä, että valtion toimenpide on yleisluonteinen talouspoliittinen toimenpide, elleivät kaikki talouden alat voi hyötyä siitä [184].
Measures of purely general application which do not favour certain undertakings only or the production of certain goods only do not fall within the scope of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Se, että tuki ei ole suunnattu yhdelle tai useammalle etukäteen määritetylle yksittäiselle edunsaajalle vaan sen saamiselle on asetettu useita objektiivisia edellytyksiä, joiden täyttyessä se voidaan myöntää edeltä määritellyn kokonaistalousarvion rajoissa määrittelemättömälle määrälle tuensaajia, joita ei ole alun perin yksilöity, ei riitä kyseenalaistamaan tuen valikoivuutta [185].
However, the case-law has made it clear that even interventions which, at first appearance, apply to undertakings in general may be selective to a certain extent and, accordingly, be regarded as measures designed to favour certain undertakings or the production of certain goods [183].
Valikoivuuden käsitteen selventämiseksi valtiontukilainsäädännössä on hyödyllistä erottaa toisistaan aineellinen ja alueellinen valikoivuus.
Neither a large number of eligible undertakings (which can even include all undertakings of a given sector), nor the diversity and size of the sectors to which they belong, provide grounds for concluding that a State measure constitutes a general measure of economic policy, if not all economic sectors can benefit from it [184].
Lisäksi on hyödyllistä antaa lisäohjeita tietyistä verotoimenpiteisiin (tai vastaaviin) liittyvistä erityiskysymyksistä.
The fact that the aid is not aimed at one or more specific recipients defined in advance, but that it is subject to a series of objective criteria according to which it may be granted, within the framework of a predetermined overall budget allocation, to an indefinite number of beneficiaries who are not initially individually identified, is insufficient to call into question the selective nature of the measure [185].
Toimenpiteen aineellinen valikoivuus merkitsee sitä, että toimenpide koskee ainoastaan tiettyjä yrityksiä (yritysryhmiä) tai tiettyjä toimialoja tietyssä ETA-valtiossa.
To clarify the notion of selectivity under State aid law, it is useful to distinguish between material and regional selectivity.
Aineellinen valikoivuus voidaan osoittaa oikeudellisesti tai tosiasiallisesti.
Moreover, it is useful to provide further guidance on certain issues specific to tax (or similar) measures.
Oikeudellinen valikoivuus johtuu suoraan oikeudellisista kriteereistä, jotka koskevat sellaisen toimenpiteen myöntämistä, joka on varattu ainoastaan tietyille yrityksille (esimerkiksi yrityksille, jotka ovat tietyn kokoisia ja toimivat tietyllä alalla [186] tai joilla on tietty oikeudellinen muoto [187], sekä yrityksille, jotka on perustettu tai jotka ovat listautuneet pörssiin säännellyillä markkinoilla tiettynä ajanjaksona [188], tai yritysryhmään kuuluville yrityksille, joilla on tiettyjä ominaispiirteitä, tai yrityksille, joiden tehtäväksi on annettu tiettyjä toimintoja yritysryhmän sisällä [189], tai vaikeuksissa oleville yrityksille [190], tai vientiyrityksille tai yrityksille, jotka suorittavat vientiin liittyviä toimintoja [191]).
The material selectivity of a measure implies that the measure applies only to certain (groups of) undertakings or certain sectors of the economy in a given EEA State.
Tosiasiallinen valikoivuus voidaan vahvistaa tapauksissa, joissa toimenpiteen rakenne on sellainen, että sen vaikutukset suosivat merkittävästi tiettyä yritysryhmää (kuten edellisessä virkkeessä olevissa esimerkeissä), vaikka toimenpiteen soveltamista koskevat kriteerit on muotoiltu yleisellä ja objektiivisella tavalla [192].
Material selectivity can be established de jure or de facto.
Tosiasiallinen valikoivuus voi johtua ehdoista tai esteistä, joita ETA-valtiot ovat asettaneet estääkseen tiettyjä yrityksiä hyötymästä toimenpiteestä.
De jure selectivity results directly from the legal criteria for granting a measure that is formally reserved for certain undertakings only (for instance: those having a certain size, active in certain sectors [186] or having a certain legal form [187]; companies incorporated or newly listed on a regulated market during a particular period [188]; companies belonging to a group having certain characteristics or entrusted with certain functions within a group [189]; ailing companies [190]; or export undertakings or undertakings performing export-related activities [191]).
Esimerkiksi verotoimenpiteen (kuten verohyvitys) soveltaminen vain tietyn kynnysarvon (muu kuin vähäinen kynnysarvo hallinnollisista tarkoituksenmukaisuussyistä) ylittäviin investointeihin saattaa merkitä sitä, että toimenpide on tosiasiallisesti varattu yrityksille, joilla on merkittäviä taloudellisia resursseja [193].
De facto selectivity can be established in cases where, although the formal criteria for the application of the measure are formulated in general and objective terms, the structure of the measure is such that its effects significantly favour a particular group of undertakings (as in the examples in the preceding sentence) [192].
Toimenpide, jolla myönnetään tiettyjä etuja vain lyhyeksi ajaksi, voi myös käytännössä olla valikoiva [194].
De facto selectivity may be the result of conditions or barriers imposed by EEA States preventing certain undertakings from benefiting from the measure.
Yleiset toimenpiteet, joita lähtökohtaisesti sovelletaan kaikkiin yrityksiin, mutta joita rajoitetaan julkisen hallinnon harkintavallalla, ovat valikoivia [195].
For example, applying a tax measure (for example a tax credit) only to investments exceeding a certain threshold (other than a minor threshold for reasons of administrative expediency) may mean that the measure is de facto reserved for undertakings with significant financial resources [193].
Näin on silloin, kun asetettujen edellytysten täyttäminen ei automaattisesti merkitse oikeutta kuulua toimenpiteen piiriin.
A measure granting certain advantages for a brief period only may also be de facto selective [194].
Julkisella hallinnolla on harkintavaltaa toimenpidettä soveltaessaan, erityisesti jos tuen myöntämisperusteet on muotoiltu hyvin yleisellä tai epätarkalla tavalla, mikä väistämättä edellyttää arviointiin liittyvää harkintavaltaa.
General measures which prima facie apply to all undertakings but are limited by the discretionary power of the public administration are selective [195].
Esimerkiksi verohallinto voi vaihdella verohuojennuksen myöntämisedellytyksiä sen arvioitavaksi esitetyn investointihankkeen ominaisuuksien mukaan.
This is the case where meeting the given criteria does not automatically result in an entitlement to the measure.
Samoin jos verohallinnolla on laaja harkintavalta määrittää edunsaajat tai veroetuuden myöntämisedellytykset sellaisten kriteerien perusteella, jotka eivät liity verojärjestelmään, kuten työllisyyden säilyttäminen, tämän harkintavallan käytön on katsottava suosivan ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa” [196].
Public administrations have discretionary power in applying a measure, in particular, where the criteria for granting the aid are formulated in a very general or vague manner that necessarily involves a margin of discretion in the assessment.
Se, että verohelpotus edellyttää verohallinnon ennakkohyväksyntää, ei automaattisesti tarkoita sitä, että se on valikoiva toimenpide.
One example would be that the tax administration can vary the conditions for granting a tax concession according to the characteristics of the investment project submitted to it for assessment.
Näin ei ole silloin, kun verohallinnon ennakkohyväksyntä perustuu objektiivisiin perusteisiin, jotka ovat syrjimättömiä ja etukäteen tiedossa niin, että julkisen hallinnon harkintavaltaa rajoitetaan.
Similarly, if the tax administration has broad discretion to determine the beneficiaries or the conditions under which a tax advantage is granted on the basis of criteria unrelated to the tax system, such as maintaining employment, the exercise of that discretion must then be regarded as favouring ‘certain undertakings or the production of certain goods’ [196].
Hallinnollisen ennakkolupajärjestelmän perustana on oltava myös asianomaisten henkilöiden kannalta helposti saatavilla oleva menettelyllinen järjestelmä, jossa heille pystytään takaamaan, että heidän hakemuksensa käsitellään objektiivisesti ja puolueettomasti kohtuullisessa määräajassa ja että mahdollisiin luvan epäämispäätöksiin voidaan hakea muutosta tuomioistuimessa [197].
The fact that a tax relief requires prior administrative authorisation does not automatically mean that it constitutes a selective measure.
Kun ETA-valtiot hyväksyvät tapauskohtaisia myönteisiä toimenpiteitä, jotka hyödyttävät yhtä tai useampaa yksilöityä yritystä (esimerkiksi varojen tai omaisuuserien myöntäminen tietyille yrityksille), on yleensä helppo päätellä, että kyseiset toimenpiteet ovat luonteeltaan valikoivia, sillä niillä varataan suotuisa kohtelu yhdelle tai vain muutamalle yritykselle [198].
This is not the case where a prior administrative authorisation is based on objective, non-discriminatory criteria which are known in advance, thus circumscribing the exercise of the public administrations' discretion.
Tilanne ei yleensä ole yhtä selvä silloin, kun ETA-valtiot ottavat käyttöön laajempia toimenpiteitä, joita sovelletaan kaikkiin tietyt kriteerit täyttäviin yrityksiin ja joilla lievennetään maksuja, jotka yritykset tavallisesti joutuisivat maksamaan (esimerkiksi tietyt kriteerit täyttäville yrityksille myönnetyt vapautukset veroista tai sosiaaliturvamaksuista).
Such a prior administrative authorisation scheme must also be based on a procedural system which is easily accessible and capable of ensuring that a request for authorisation will be dealt with objectively and impartially within a reasonable time and refusals to grant authorisation must also be capable of being challenged in judicial or quasi-judicial proceedings [197].
Tällaisissa tapauksissa toimenpiteiden valikoivuutta olisi tavallisesti arvioitava kolmivaiheisen analyysin avulla.
When EEA States adopt ad hoc positive measures benefiting one or more identified undertakings (for instance, granting money or assets to certain undertakings), it is normally easy to conclude that such measures have a selective character, as they reserve favourable treatment for one or a few undertakings [198].
Ensinnäkin on selvitettävä viitejärjestelmä.
The situation is usually less clear when EEA States adopt broader measures applicable to all undertakings fulfilling certain criteria, which mitigate the charges that those undertakings would normally have to bear (for instance, tax or social security exemptions for undertakings fulfilling certain criteria).
Toiseksi olisi määritettävä, muodostaako kyseinen toimenpide poikkeuksen tästä järjestelmästä, koska siinä erotellaan toisistaan talouden toimijat, jotka järjestelmään olennaisesti kuuluvien tavoitteiden mukaisesti ovat vertailukelpoisessa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa.
In such cases, the selectivity of the measures should normally be assessed by means of a three-step analysis.
Tässä testissä on tärkeää arvioida, onko kyse poikkeuksesta.
First, the system of reference must be identified.
Arvioinnin perusteella voidaan päätellä, onko toimenpide lähtökohtaisesti valikoiva.
Second, it should be determined whether a given measure constitutes a derogation from that system insofar as it differentiates between economic operators who, in light of the objectives intrinsic to the system, are in a comparable factual and legal situation.
Jos kyseinen toimenpide ei muodosta poikkeusta suhteessa viitejärjestelmään, se ei ole valikoiva.
Assessing whether a derogation exists is the key element of this part of the test and allows a conclusion to be drawn as to whether the measure is prima facie selective.
Jos se kuitenkin muodostaa poikkeuksen (ja näin ollen on lähtökohtaisesti valikoiva), testin kolmannessa vaiheessa on arvioitava, voidaanko poikkeustoimenpidettä perustella (viite)järjestelmän luonteella tai yleisellä rakenteella [199].
If the measure in question does not constitute a derogation from the reference system, it is not selective.
Jos lähtökohtaisesti valikoivaa toimenpidettä voidaan perustella järjestelmän luonteella tai yleisellä rakenteella, sitä ei pidetä valikoivana ja sen vuoksi se ei kuulu ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan [200].
However, if it does (and therefore is prima facie selective), it needs to be established, in the third step of the test, whether the derogation is justified by the nature or the general scheme of the (reference) system [199].
Kolmivaiheista analyysia ei kuitenkaan voida soveltaa tietyissä tapauksissa, ottaen huomioon kyseisten toimenpiteiden käytännön vaikutukset.
If a prima facie selective measure is justified by the nature or the general scheme of the system, it will not be considered selective and will thus fall outside the scope of Article 61(1) of the EEA Agreement [200].
On syytä korostaa, että ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa ei erotella valtion toimia niiden syiden tai tavoitteiden perusteella vaan niiden vaikutusten perusteella, riippumatta käytetyistä tekniikoista [201].
However, the three-step analysis cannot be applied in certain cases, taking into account the practical effects of the measures concerned.
Tämän vuoksi tietyissä poikkeustapauksissa ei riitä, että tarkastellaan, poikkeaako tietty toimenpide asianomaisen ETA-valtion määrittelemistä viitejärjestelmän säännöistä.
It must be emphasised that Article 61(1) of the EEA Agreement does not distinguish between measures of State intervention in terms of their causes or aims, but defines them in relation to their effects, independently of the techniques used [201].
On myös tarpeen arvioida, onko viitejärjestelmän rajat suunniteltu johdonmukaisesti tai selvästi mielivaltaisella tai puolueellisella tavalla, niin että se suosii tiettyjä yrityksiä, jotka ovat vastaavassa tilanteessa suhteessa kyseisen järjestelmän perustana oleviin periaatteisiin.
This means that in certain exceptional cases it is not sufficient to examine whether a given measure derogates from the rules of the reference system as defined by the EEA State concerned.
Näin ollen yhdistetyissä asioissa C-106/09 P ja C-107/09 P [202], jotka koskevat Gibraltarin verouudistusta, unionin tuomioistuin katsoi, että asianomaisen ETA-valtion määrittelemässä viitejärjestelmässä, vaikka se perustui yleisiin kriteereihin, kohdeltiin tosiasiassa eri tavalla yrityksiä, jotka olivat samantapaisessa tilanteessa verouudistuksen tavoitteen kannalta, mikä johti offshore-yrityksille myönnettyyn valikoivaan etuun [203].
It is also necessary to evaluate whether the boundaries of the system of reference have been designed in a consistent manner or, conversely, in a clearly arbitrary or biased way, so as to favour certain undertakings which are in a comparable situation with regard to the underlying logic of the system in question.
Tältä osin tuomioistuin katsoi, että se, ettei offshore-yrityksiä verotettu, ei ole kyseessä olevan järjestelmän sattumanvarainen seuraus vaan väistämätön seuraus siitä, että veroperusteet oli nimenomaan suunniteltu siten, että offshore-yrityksillä ei ollut veropohjaa [204].
Thus, in Joined Cases C-106/09 P and C-107/09 P [202] concerning the Gibraltar tax reform, the Court of Justice found that the reference system as defined by the EEA State concerned, although founded on criteria that were of a general nature, discriminated in practice between companies which were in a comparable situation with regard to the objective of the tax reform, resulting in a selective advantage being conferred on offshore companies [203].
Vastaava tarkastelu voi tietyissä tapauksissa osoittautua tarpeelliseksi myös erityistarkoituksiin sidottujen maksujen osalta, jos on olemassa tekijöitä, jotka osoittavat, että maksujen rajat on suunniteltu selvästi satunnaisella tai puolueellisella tavalla, jotta voitaisiin suosia tiettyjä tuotteita tai toimintoja, jotka ovat samantapaisessa tilanteessa suhteessa kyseessä olevien maksujen perustana oleviin periaatteisiin.
In this respect, the Court found that the fact that offshore companies were not taxed was not a random consequence of the regime, but the inevitable consequence of the fact that the bases of assessment were specifically designed so that offshore companies had no tax base [204].
Esimerkiksi asiassa Ferring [205] tuomioistuin katsoi, että lääketehtaille määrätty suoramyyntivero, jota ei veloitettu tukkukauppiailta, oli valikoiva.
Similar verification may also be necessary in certain cases concerning special-purpose levies, where there are elements indicating that the boundaries of the levy have been designed in a clearly arbitrary or biased way, so as to favour certain products or certain activities which are in a comparable situation with regard to the underlying logic of the levies in question.
Ottaen huomioon erityiset tosiasialliset olosuhteet – kuten toimenpiteen selkeä tavoite ja sen vaikutukset – tuomioistuin ei tarkastellut pelkästään sitä, johtaisiko kyseinen toimenpide poikkeukseen verosta muodostuvasta viitejärjestelmästä.
For instance, in Ferring [205], the Court of Justice considered that a levy imposed on the direct sale of medicinal products by pharmaceutical laboratories but not on the sale by wholesalers was selective.
Se vertasi myös (veroa maksavien) lääketehtaiden ja (veroa maksamattomien) tukkukauppiaiden tilannetta ja totesi, että se, ettei tukkukauppiaille ollut asetettu suoramyyntiveroa, tarkoitti, että niille oli myönnetty lähtökohtaisesti valikoiva verovapautus [206].
In the light of the particular factual circumstances – such as the clear objective of the measure and its effects – the Court did not simply examine whether the measure in question would lead to a derogation from the reference system constituted by the levy.
Viitejärjestelmän tunnistaminen
It also compared the situations of the pharmaceutical laboratories (subject to the levy) and of the wholesalers (excluded), concluding that the non-imposition of the tax on the direct sales by the wholesalers equated to granting them a prima facie selective tax exemption [206].
Viitejärjestelmä muodostaa vertailukohdan, jonka perusteella arvioidaan toimenpiteen valikoivuutta.
Identification of the reference system
Viitejärjestelmä muodostuu johdonmukaisesta sääntökokonaisuudesta, jota sovelletaan objektiivisten kriteerien perusteella yleensä kaikkiin sen tavoitteen määrittelemään soveltamisalaan kuuluviin yrityksiin.
The reference system constitutes the benchmark against which the selectivity of a measure is assessed.
Yleensä näissä säännöissä määritetään järjestelmän soveltamisalan lisäksi myös edellytykset, joiden perusteella järjestelmää sovelletaan, kohteena olevien yritysten oikeudet ja velvollisuudet sekä järjestelmän toiminnan tekniset yksityiskohdat.
The reference system is composed of a consistent set of rules that generally apply – on the basis of objective criteria – to all undertakings falling within its scope as defined by its objective.
Verojen osalta viitejärjestelmä perustuu sellaisiin tekijöihin kuin veropohja, verovelvolliset, verotettava tapahtuma ja verokannat.
Typically, those rules define not only the scope of the system, but also the conditions under which the system applies, the rights and obligations of undertakings subject to it and the technicalities of the functioning of the system.
Viitejärjestelmä voitaisiin tunnistaa esimerkiksi yhtiöverojärjestelmän [207], alv-järjestelmän [208] tai vakuutusten yleisen verotusjärjestelmän [209] osalta.
In the case of taxes, the reference system is based on such elements as the tax base, the taxable persons, the taxable event and the tax rates.
Sama koskee (erillisiä) erityisveroja, kuten tietyille ympäristöön tai terveyteen kielteisesti vaikuttaville tuotteille tai toiminnoille asetettuja veroja, jotka eivät varsinaisesti ole osa laajempaa verojärjestelmää.
For example, a reference system could be identified with regard to the corporate income tax system [207], the VAT system [208], or the general system of taxation of insurance [209].
Tämän seurauksena ja ellei edellä 129–131 kohdassa kuvatuista tapauksista muuta johdu, viitejärjestelmä on periaatteessa vero itse [210].
The same applies to special-purpose (stand-alone) levies, such as levies on certain products or activities having a negative impact on the environment or health, which do not really form part of a wider taxation system.
Poikkeaminen viitejärjestelmästä
As a result, and subject to special cases illustrated in paragraphs 129 to 131 above, the reference system is, in principle, the levy itself [210].
Kun viitejärjestelmä on vahvistettu, analyysin seuraavassa vaiheessa tarkastellaan, kohteleeko kyseinen toimenpide yrityksiä eri tavoin poiketen kyseisestä järjestelmästä.
Derogation from the system of reference
Tätä varten on tarpeen määritellä, onko toimenpide omiaan suosimaan jotakin yritystä tai tuotannonalaa verrattuna muihin yrityksiin, jotka ovat samankaltaisessa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa, ottaen huomioon viitejärjestelmään kiinteästi liittyvä tavoite [211].
Once the reference system has been established, the next step of the analysis consists in examining whether a given measure differentiates between undertakings in derogation from that system.
ETA-valtiot eivät voi nojautua ulkoisiin poliittisiin tavoitteisiin – kuten alue-, ympäristö- ja teollisuuspolitiikan tavoitteet – yritysten erilaisen kohtelun perusteena [212].