natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the case law of the European Court of Justice, the standstill obligation laid down in Article 88(3) of the EC Treaty, which is mirrored by the last sentence of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, gives rise to directly effective individual rights of affected parties (such as the competitors of the beneficiary) [30].
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa määrätty toimenpiteistä pidättäytymisvelvollisuus, joka heijastuu valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan viimeisessä virkkeessä, antaa osapuolille, joihin kiellon rikkominen vaikuttaa (esimerkiksi tuensaajan kilpailijoille), yksilöllisiä oikeuksia, joilla on suora vaikutus [30].
These affected parties can enforce their rights by bringing legal action before competent national courts against the granting EC Member State.
Kyseiset osapuolet voivat käyttää oikeuksiaan nostamalla kanteen toimivaltaisissa kansallisissa tuomioistuimissa tuen myöntävää EY:n jäsenvaltiota vastaan.
Dealing with such legal actions and thus protecting competitor’s rights under Article 88(3) of the EC Treaty is one of the most important roles of national courts in the state aid field.
Yksi kansallisten tuomioistuinten tärkeimmistä tehtävistä valtiontuen alalla on kyseisten kanteiden käsittely ja sitä kautta kilpailijoiden oikeuksien suojaaminen EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdan nojalla.
The national courts in the EFTA States fulfill the same function.
EFTA-valtioiden kansallisilla tuomioistuimilla on sama tehtävä.
However, in the EFTA States the internal effect of EEA law is governed by constitutional law, subject to Protocol 35 to the EEA Agreement.
EFTA-valtioissa sovelletaan kuitenkin ETA-lainsäädäntöä kunkin valtion perustuslain mukaisesti siten kuin ETA-sopimuksen pöytäkirjassa 35 määrätään.
According to Protocol 35 the EFTA States must ensure, if necessary by a separate statutory provision, that in cases of conflict between implemented EEA rules and other statutory provisions, the implemented EEA rules prevail.
Pöytäkirjan 35 mukaan EFTA-valtioiden on tarvittaessa annettava lainsäädäntöä, jonka mukaan täytäntöön pannut ETA-säännöt ovat ensisijaisia tilanteissa, joissa ne ja muut laissa olevat säännökset ovat mahdollisesti ristiriidassa keskenään.
According to the EFTA Court, individuals and economic operators must be entitled to invoke and to claim at the national level any rights derived from provisions of the EEA law [31], as being or having been made part of the respective national legal order, if they are unconditional and sufficiently precise. [32].
EFTAn tuomioistuimen mukaan yksilöillä ja talouden toimijoilla on oltava oikeus vedota Euroopan talousalueen oikeuteen [31] ja vaatia sen mukaisten oikeuksiensa toteuttamista myös kansallisella tasolla sillä perusteella, että se on tai siitä on tehty osa asianomaista kansallista oikeusjärjestystä, edellyttäen että Euroopan talousalueen säännökset ovat ehdottomia ja riittävän täsmällisiä [32].
In the view of the Authority and in accordance with the case law of the European Court of Justice on the identical provision in Article 88(3) of the EC Treaty, Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement fulfils the implicit criteria in Protocol 35 to the EEA Agreement of being unconditional and sufficiently precise.
Valvontaviranomainen katsoo, EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 3 kohdassa olevaa samanlaista määräystä koskevan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti, että valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohta täyttää ETA-sopimuksen pöytäkirjaan 35 implisiittisesti sisältyvät ehdottomuutta ja riittävää täsmällisyyttä koskevat edellytykset.
The fact that the last sentence of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement has been incorporated in the national legal order of the EFTA States [33], gives affected parties a possibility to bring legal actions against a breach of the standstill provision before national courts.
Koska valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan viimeinen virke on sisällytetty EFTA-valtioiden kansalliseen oikeusjärjestykseen [33], asianomaisilla osapuolilla on mahdollisuus nostaa kansallisissa tuomioistuimissa kanne toimenpiteistä pidättäytymistä koskevan velvollisuuden rikkomisesta.
A national court should consequently use all appropriate devices and remedies and apply all relevant provisions of national law to give effect to the national law implementing the last sentence of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [34].
Kansallisen tuomioistuimen tulisi näin ollen käyttää kaikkia asianmukaisia menetelmiä ja soveltaa kaikkia asiaankuuluvia kansallisen oikeuden säännöksiä pannakseen täytäntöön valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan viimeisen virkkeen [34].
The essential role played by national courts in this context also stems from the fact that the Authority’s own powers to protect competitors and other third parties against unlawful aid are limited.
Kansallisten tuomioistuinten keskeinen asema osapuolten etujen suojaamisessa johtuu myös siitä, että valvontaviranomaisen valtuudet suojata kilpailijoita ja muita kolmansia sääntöjenvastaisen tuen vaikutuksilta ovat rajalliset.
Most importantly, the Authority cannot adopt a final decision ordering recovery merely because the aid was not notified in accordance with Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [35].
Mikä tärkeintä, valvontaviranomainen ei voi tehdä lopullista päätöstä tuen takaisinperinnästä vain sillä perusteella, että tukea ei ole ilmoitettu valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti [35].
The Authority must therefore conduct a full compatibility assessment, regardless of whether the standstill obligation has been respected or not [36].
Valvontaviranomaisella onkin velvollisuus arvioida suunnitellun tuen soveltuvuutta ETA-sopimuksen toimintaan riippumatta siitä, onko velvollisuutta pidättäytyä toimenpiteistä noudatettu vai ei [36].
This assessment can be time-consuming and the Authority’s powers to issue preliminary recovery injunctions are subject to very strict legal requirements [37].
Arvioinnin laatiminen voi kestää pitkään ja valvontaviranomaisen toimivallalle tehdä takaisinperintää koskevia alustavia välipäätöksiä on asetettu erittäin tiukkoja oikeudellisia vaatimuksia [37].
As a result, actions before national courts offer an important means of redress for competitors and other third parties affected by unlawful state aid.
Kansallisissa tuomioistuimissa nostetut kanteet tarjoavat tärkeän muutoksenhakukeinon kilpailijoille ja muille sääntöjenvastaisen valtiontuen vaikutuspiiriin kuuluville kolmansille.
Remedies available before national courts include:
Kansallisissa tuomioistuimissa saatavilla olevia oikeussuojakeinoja ovat seuraavat:
preventing the payment of unlawful aid;
sääntöjenvastaisen tuen maksamisen estäminen;
recovery of unlawful aid (regardless of compatibility);
sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintä (riippumatta siitä, soveltuuko tuki ETA-sopimuksen toimintaan);
recovery of illegality interest;
korko sääntöjenvastaisuuden ajalta;
damages for competitors and other third parties; and
vahingonkorvaukset kilpailijoille ja muille kolmansille; sekä
interim measures against unlawful aid.
sääntöjenvastaista tukea koskevat välitoimet.
Each of these remedies is set out in more detail in sections 1.2.1 to 1.2.6 of this Chapter.
Näitä oikeussuojakeinoja käsitellään yksityiskohtaisemmin tämän luvun 1.2.1–1.2.6 jaksossa.
Preventing the payment of unlawful aid
Sääntöjenvastaisen tuen maksamisen estäminen
National courts are obliged to protect the rights of individuals affected by violations of the standstill obligation.
Kansallisten tuomioistuinten on suojeltava toimenpiteistä pidättäytymistä koskevan velvollisuuden laiminlyönneistä kärsimään joutuneiden yksityisten oikeuksia.
National courts must therefore draw all appropriate legal consequences, in accordance with national law, where an infringement of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement has occurred [38].
Kansallisten tuomioistuinten on sen vuoksi määrättävä kansallisen lainsäädännön mukaisesti asianmukaisia oikeudellisia seuraamuksia, kun valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohtaa on rikottu [38].
However, the national courts’ obligations are not limited to unlawful aid already disbursed.
Kansallisten tuomioistuinten velvollisuudet eivät kuitenkaan rajoitu pelkästään jo maksettuun sääntöjenvastaiseen tukeen.
They also extend to cases where an unlawful payment is about to be made.
Ne kattavat myös tapaukset, joissa sääntöjenvastaista tukea aiotaan maksaa.
National courts must safeguard the rights of individuals against possible disregard of those rights [39].
Kansallisten tuomioistuinten on suojattava yksityisten oikeuksia siltä varalta, että ne jätetään ottamatta huomioon [39].
Where unlawful aid is about to be disbursed, the national court is therefore obliged to prevent this payment from taking place.
Kansallisella tuomioistuimella on sen vuoksi velvollisuus estää maksun suorittaminen, kun maksu koskee sääntöjenvastaista tukea.
The national courts’ obligation to prevent the payment of unlawful aid can arise in a variety of procedural settings, depending on the different types of actions available under national law.
Kansallisten tuomioistuinten velvollisuuteen estää sääntöjenvastaisen tuen maksaminen voidaan vedota monenlaisissa menettelytilanteissa riippuen siitä, minkätyyppisiä kanteita kansallisen lainsäädännön mukaan voidaan nostaa.
Very often, the claimant will seek to challenge the validity of the national act granting the unlawful state aid.
Hyvin usein kantaja pyrkii kiistämään sääntöjenvastaisen valtiontuen myöntämistä koskevan kansallisen toimen pätevyyden.
In such cases, preventing the unlawful payment will usually be the logical consequence of finding that the granting act is invalid as a result of the EFTA State’s breach of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [40]
Sääntöjenvastaisen tuen maksamisen estäminen on tuolloin yleensä looginen seuraus toteamuksesta, jonka mukaan tuen myöntämistä koskeva toimi on pätemätön, koska EFTA-valtio on rikkonut valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohtaa [40].
Recovery of unlawful aid
Sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintä
Where a national court is confronted with unlawfully granted aid, it must draw all legal consequences from this unlawfulness under national law.
Kun kansallinen tuomioistuin käsittelee sääntöjenvastaisesti myönnettyä tukea, sen on määrättävä sääntöjenvastaisuudesta kaikki kansallisen lainsäädännön mukaiset oikeudelliset seuraamukset.
The national court must therefore in principle order the full recovery of unlawful state aid from the beneficiary [41].
Kansallisen tuomioistuimen on sen vuoksi periaatteessa määrättävä sääntöjenvastainen valtiontuki perittäväksi kokonaisuudessaan takaisin tuensaajalta [41].
Ordering the full recovery of unlawful aid is part of the national court’s obligation to protect the individual rights of the claimant (e.g. competitor) under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Sääntöjenvastaisen valtiontuen takaisinperintää koskevien määräysten antaminen on osa kansallisen tuomioistuimen velvollisuutta suojella kantajan (esimerkiksi kilpailijan) yksilöllisiä oikeuksia valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan nojalla.
The recovery obligation of the national court is thus not dependent on the compatibility of the aid measure with Article 61(2) or (3) of the EEA Agreement.
Kansallisen tuomioistuimen takaisinperintää koskeva velvollisuus ei tämän vuoksi riipu siitä, onko tukitoimenpide ETA-sopimuksen 61 artiklan 2 tai 3 kohdan mukainen.
Since national courts must order the full recovery of unlawful aid regardless of its compatibility, recovery can be swifter before a national court than through a complaint with the Authority.
Koska kansallisten tuomioistuinten on määrättävä sääntöjenvastainen tuki perittäväksi kokonaisuudessaan takaisin riippumatta siitä, soveltuuko se ETA-sopimuksen toimintaan, takaisinperintä voi tapahtua nopeammin kansallisen tuomioistuimen kautta kuin valvontaviranomaiselle tehtävän kantelun perusteella.
Indeed, unlike the Authority [42], the national court can and must limit itself to determining whether the measure constitutes state aid and whether the standstill obligation applies to it.
Toisin kuin valvontaviranomainen [42], kansallinen tuomioistuin voi rajoittaa ja joutuukin rajoittamaan tarkastelun sen määritykseen, onko toimenpide valtiontukea ja sovelletaanko siihen toimenpiteistä pidättäytymistä koskevaa velvollisuutta.
However, the national courts’ recovery obligation is not absolute.
Kansallisten tuomioistuinten takaisinperintää koskeva velvollisuus ei ole kuitenkaan ehdoton.
According to the “SFEI” case [43], there can be exceptional circumstances in which the recovery of unlawful state aid would not be appropriate.
Asian SFEI [43] mukaan voi ilmetä sellaisia poikkeuksellisia olosuhteita, joissa sääntöjenvastaisen valtiontuen takaisinperintä ei ole tarkoituksenmukaista.
The legal standard to be applied in this context should be similar to the one applicable under Articles 14 and 15 in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [44].
Tässä yhteydessä olisi sovellettava valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 ja 15 artiklan mukaista periaatetta vastaavaa oikeudellista periaatetta [44].
In other words, circumstances which would not stand in the way of a recovery order by the Authority cannot justify a national court refraining from ordering full recovery.
Toisin sanoen olosuhteet, jotka eivät estäisi valvontaviranomaista antamasta takaisinperintää koskevaa määräystä, eivät oikeuta kansallista tuomioistuinta olemaan määräämättä, että tuki on perittävä kokonaisuudessaan takaisin.
The standard which the EFTA Court will apply in this respect is very strict [45].
EFTAn tuomioistuin suhtautuu tällaisiin tilanteisiin erittäin tiukasti [45].
In line with the approach taken by the EFTA Court and the European Court of Justice, a beneficiary of unlawful aid cannot in principle plead legitimate expectations against a recovery order by the Authority [46].
EFTAn tuomioistuimen ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen näkemyksen mukaisesti sääntöjenvastaisen tuen saaja ei lähtökohtaisesti voi vedota perustellun luottamuksen periaatteeseen takaisinperintää koskevaan valvontaviranomaisen määräykseen nähden [46].
This is because a diligent businessman would have been able to verify whether the aid he received was notified or not [47].
Tähän on syynä se, että huolellinen taloudellinen toimija olisi kyennyt tarkistamaan, onko sille myönnetystä tuesta ilmoitettu valvontaviranomaiselle [47].
To justify the national court not ordering recovery with reference to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, a specific and concrete fact must therefore have generated legitimate expectations on the beneficiary’s part [48].
Jotta kansallinen tuomioistuin voisi perustellusti olla määräämättä valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaisesta takaisinperinnästä, tietyn konkreettisen tosiseikan on täytynyt antaa tuensaajalle perusteltu luottamus [48].
This can be the case if the Authority itself has given precise assurances that the measure in question does not constitute state aid, or that it is not covered by the standstill obligation [49].
Tilanne voi olla tämä silloin, jos valvontaviranomainen on itse vakuuttanut nimenomaisesti, että kyseinen toimenpide ei ole valtiontukea tai että toimenpiteistä pidättäytymistä koskevaa velvollisuutta ei sovelleta siihen [49].
In line with the case law of the European Court of Justice [50], the national court’s obligation to order full recovery of unlawful state aid ceases if, by the time the national court renders its judgment, the Authority has already decided that the aid is compatible with the functioning of the EEA Agreement.
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan [50] kansallinen tuomioistuin ei ole velvollinen määräämään sääntöjenvastaista tukea perittäväksi takaisin, jos valvontaviranomainen on päättänyt jo siihen mennessä, kun kansallinen tuomioistuin antaa tuomionsa, että tuki soveltuu ETA-sopimuksen toimintaan.
Since the purpose of the standstill obligation is to ensure that only compatible aid can be implemented, this purpose can no longer be frustrated where the Authority has already confirmed compatibility [51].
Koska toimenpiteistä pidättäytymistä koskevan velvollisuuden tavoitteena on varmistaa, että vain ETA-sopimuksen toimintaan soveltuva tuki voidaan panna täytäntöön, tämä tavoite ei voi enää jäädä saavuttamatta, jos valvontaviranomainen on jo vahvistanut, että tuki soveltuu ETA-sopimuksen toimintaan [51].
Therefore, the national court’s obligation to protect individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement remains unaffected where the Authority has not yet taken a decision, regardless of whether such procedure is pending or not [52].
Sen vuoksi kansallisen tuomioistuimen on noudatettava valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaista velvollisuuttaan suojella yksityisten oikeuksia, jos valvontaviranomainen ei ole vielä tehnyt päätöstä, riippumatta siitä, onko valvontaviranomaisen aloittama menettely kesken vai ei [52].
While after a positive decision of the Authority, the national court no longer has an obligation under EEA law to order full recovery, such recovery obligation may still exist under national law [53].
Vaikka kansallisella tuomioistuimella ei ole enää Euroopan talousalueen oikeuden mukaan velvollisuutta määrätä tukea perittäväksi kokonaisuudessaan takaisin sen jälkeen, kun valvontaviranomainen on hyväksynyt tuen päätöksellään, kansallisen oikeuden mukaan tällainen takaisinperintää koskeva velvollisuus saattaa edelleen olla olemassa [53].
However, where such a recovery obligation exists, this is without prejudice to the EFTA State’s right to re-implement the aid subsequently.
Tässä tilanteessa takaisinperintää koskeva velvollisuus ei kuitenkaan rajoita EFTA-valtion oikeutta toteuttaa kyseinen tuki uudestaan myöhemmin.
Once the national court has decided that unlawful aid has been disbursed in violation of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, it must quantify the aid in order to determine the amount to be recovered.
Kun kansallinen tuomioistuin on todennut päätöksellään, että maksettu tuki on sääntöjenvastaista ja valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan vastaista, sen on selvitettävä tuen määrä vahvistaakseen takaisin perittävän määrän.
The case law of the EFTA Court and the courts of the European Community on the application of Article 61(1) of the EEA Agreement and Article 87(1) EC and the Authority’s guidance and decision making practice should assist the court in this respect.
Kansalliset tuomioistuimet voivat käyttää tässä apuna ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdan ja EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan soveltamista koskevaa EFTAn tuomioistuimen ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuinten oikeuskäytäntöä sekä valvontaviranomaisen ohjeita ja päätöksiä.
Should the national court encounter difficulties in calculating the aid amount, it may request the Authority’s support, as further set out in section 2 of this Chapter.
Jos kansallisella tuomioistuimella on vaikeuksia tuen määrän laskennassa, se voi pyytää apua valvontaviranomaiselta, kuten tämän luvun 2 jaksossa todetaan.
Recovery of interest
Koron periminen
The economic advantage of unlawful aid is not limited to its nominal amount.
Sääntöjenvastaisesta tuesta saatava taloudellinen hyöty ei rajoitu sen nimelliseen määrään.
In addition, the beneficiary obtains a financial advantage resulting from the premature implementation of the aid.
Tuensaaja hyötyy taloudellisesti myös tuen ennenaikaisesta täytäntöönpanosta.
This is due to the fact that, had the aid been notified to the Authority, payment would (if at all) have taken place later.
Tämä johtuu siitä, että jos tuesta olisi ilmoitettu valvontaviranomaiselle, se olisi maksettu (jos sitä ylipäänsä olisi maksettu) myöhempänä ajankohtana.
This would have obliged the beneficiary to borrow the relevant funds on the capital markets, including interest at market rates.
Tuensaaja olisi joutunut tämän vuoksi lainaamaan kyseiset varat pääomamarkkinoilta ja maksamaan lainasta markkinakorkoa.
This undue time advantage is the reason why, if recovery is ordered by the Authority, Article 14(2) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement requires not only recovery of the nominal aid amount, but also recovery of interest from the day the unlawful aid was put at the disposal of the beneficiary to the day when it is effectively recovered.
Tämä perusteeton ajallinen etu on syynä siihen, että jos valvontaviranomainen määrää tuen perittäväksi takaisin, valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan II osan 14 artiklan 2 kohdassa edellytetään nimellisen tukimäärän takaisinperinnän lisäksi myös koron lisäämistä takaisinperittävään määrään siitä päivästä alkaen, jolloin sääntöjenvastainen tuki on ollut tuensaajan käytössä, sen takaisinperimispäivään asti.
The interest rate to be applied in this context is defined in the Authority’s Decision No 195/04/COL of 14 July 2004 [54].
Tässä yhteydessä käytettävä korko määritellään valvontaviranomaisen 14 päivänä heinäkuuta 2004 tekemässä päätöksessä N:o 195/04/KOL [54].
In line with the case law of the European Court of Justice [55], and in view of giving effect to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, national courts should order recovery of the financial advantage resulting from premature implementation of the aid (hereinafter referred to as “illegality interest”).
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti [55] ja valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan täytäntöön panemiseksi kansallisten tuomioistuinten olisi määrättävä perittäväksi korkoa tuen ennenaikaisesta täytäntöönpanosta saadusta taloudellisesta edusta, jäljempänä ’korko sääntöjenvastaisuuden ajalta’.
This is because the premature implementation of unlawful aid will at least make competitors suffer depending on the circumstances earlier than they would have to, in competition terms, from the effects of the aid.
Tämä johtuu siitä, että sääntöjenvastaisen tuen ennenaikainen täytäntöönpano aiheuttaa käytännössä olosuhteista riippuen vähintäänkin sen, että kilpailijat joutuvat kestämään tuen kilpailuvaikutukset aikaisemmin kuin niiden olisi pitänyt.
The beneficiary has therefore obtained an undue advantage [56].
Tuensaajan katsotaan sen vuoksi saaneen perusteettoman edun [56].
The national court’s obligation to order the recovery of illegality interest can arise in two different settings:
Kansallisella tuomioistuimella on velvollisuus määrätä koron perimisestä sääntöjenvastaisuuden ajalta kahdessa eri tilanteessa:
The national court must normally order full recovery of unlawful aid under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Kansallisen tuomioistuimen on yleensä määrättävä valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan I osan 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti sääntöjenvastainen tuki perittäväksi kokonaisuudessaan takaisin.
Where this is the case, illegality interest needs to be added to the original aid amount when determining the total recovery amount.
Kun näin tapahtuu, alkuperäiseen tukimäärään on lisättävä korko sääntöjenvastaisuuden ajalta laskettaessa takaisin perittävää kokonaismäärää.