natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Second, as referred to above, there is consistent Commission practice to the effect that a change of legal personality of the aid recipient is not relevant for the classification of the aid.
Kuten edellä lisäksi mainittiin, komission vakiintuneen käytännön mukaan tuensaajan oikeushenkilöllisyyden muuttamisella ei ole vaikutusta tuen luokitteluun.
Third, the financing of the potential aid measures in favour of the HFF, currently in force, has not changed as a consequence of the enactment of the Housing Act and subsequent amendments to that Act.
Asuntorahoitusrahaston hyväksi nykyisin toteutettavien mahdollisten tukitoimenpiteiden rahoituksessa ei ole tapahtunut muutoksia asuntolain antamisen ja siihen sittemmin tehtyjen muutosten seurauksena.
Fourth, the Housing Act did not change anything as regards the issuance of the housing bonds, the main loan category.
Asuntolailla ei myöskään tehty muutoksia tärkeimmän lainaryhmän eli asunto-obligaatioiden liikkeeseenlaskuun.
A new loan category the so-called additional loan category was introduced as a part of the reform of social housing under the Housing Act.
Uusi lainaryhmä, niin kutsuttujen lisälainojen ryhmä, otettiin käyttöön osana asuntolain mukaisesti toteutettua yhteiskunnan tukeman asuntojärjestelmän uudistusta.
However, in fact this loan category replaced the categories of social loans which could be granted pursuant to Act No 97/1993.
Tämä lainaryhmä korvasi kuitenkin käytännössä lain nro 97/1993 nojalla myönnettyjen sosiaalisten lainojen ryhmän.
As referred to Section I.2.2.3.3.3, the maximum percentage of these types of loans and the criteria governing entitlement were almost identical.
Kuten I osan 2.2.3.3.3 jaksossa todettiin, tämäntyyppisten lainojen enimmäisprosenttiosuus ja niiden myöntämisperusteet olivat lähes identtiset.
Thus, the main difference in the rules regarding these types of loans is that the Housing Act provides that these apartments could, subject to certain conditions, be sold on the general market for a market price.
Suurin ero näitä lainoja koskevissa säännöissä onkin se, että asuntolaissa säädetään yhteiskunnan tukeman asuntotuotannon mukaisten asuntojen myynnistä tietyin edellytyksin yleisillä asuntomarkkinoilla markkinahintaan.
The Authority is of the opinion that these legislative changes did neither materially change the circle of possible recipients of social loans nor extend the activities of the HFF in that field compared to its predecessors.
Valvontaviranomaisen kanta on, että nämä lakimuutokset eivät muuttaneet olennaisesti henkilöryhmää, jolla oli mahdollisuus saada sosiaalisia lainoja, eivätkä muuttaneet asuntorahoitusrahaston kyseisellä alalla harjoittamaa toimintaa laajemmaksi verrattuna sen edeltäjiin.
Furthermore, abolition of social loan categories (cf. Section I.2.2.3.3.3 above) cannot cause an aid scheme to be categorised as new aid.
Sosiaalisten lainojen ryhmän poistaminen käytöstä (ks. I osan 2.2.3.3.3 jakso) ei myöskään voi aiheuttaa tukiohjelman luokittelua uudeksi tueksi.
Such changes could, at most, be regarded as abolition of aid.
Kyseisissä muutoksissa voitaisiin enintään katsoa olevan kyse tuen myöntämisen lopettamisesta.
Fifth, the Authority cannot agree with the SFF that the Housing Act entailed a substantial expansion of the possibility for the HFF to lend to undertakings building rental apartments [50].
Valvontaviranomainen ei myöskään voi yhtyä rahoituspalveluyhdistyksen näkemykseen, jonka mukaan asuntolaki paransi tuntuvasti asuntorahoitusrahaston mahdollisuutta myöntää lainoja vuokra-asuntoja rakentaville yrityksille [50].
As outlined above in Section I.2.2.3.3.2, both under the terms of the regulations issued on the basis of the Housing Act and its predecessor, loans from the housing bonds system could be granted to undertakings involved in the construction of apartments.Sixth, as described above, the housing bonds system was abolished by Act No 57/2004 and replaced by direct cash loans granted by the HFF.
Kuten edellä I osan 2.2.3.3.2 jaksossa todettiin, asunto-obligaatiojärjestelmästä voitiin myöntää sekä asuntolain että sitä edeltävän lain perusteella annettujen säännösten nojalla lainoja asuntoja rakentaville yrityksille.Kuten edellä todettiin, asunto-obligaatiojärjestelmä lakkautettiin lailla nro 57/2004 ja korvattiin asuntorahoitusrahaston myöntämillä suorilla käteislainoilla.
SFF has claimed that this change calls for a qualification as new aid.
Rahoituspalveluyhdistuksen mukaan tämä muutos edellyttää toimenpiteen katsomista uudeksi tueksi.
However, this Act changed nothing as regards the scope of potential recipients and alike, nor did it entail a change in the purpose and financing of any possible aid measure to HFF.
Kyseisellä lailla ei kuitenkaan muutettu miltään osin mahdollisten tuensaajien ryhmän laajuutta eikä asuntorahoitusrahaston hyväksi mahdollisesti toteutettavan tukitoimenpiteen tarkoitusta ja rahoitustapoja.
Therefore, the Authority is of the opinion that the changes are to be regarded as administrative and technical rather than substantive.
Valvontaviranomainen katsoo sen vuoksi, että muutokset on katsottava ennemminkin hallinnollisiksi ja teknisiksi kuin sisällöllisiksi.
Seventh, by Act No 120/2004, the limit of the HFF’s general loan category was raised to 90 % of the appraised value of property.
Asuntorahoitusrahaston yleisten lainojen ylärajaa nostettiin lisäksi lailla nro 120/2004 90 prosenttiin kiinteistön arvioidusta arvosta.
As a consequence, Chapter VII of the Act on additional loans was abolished.
Tämän seurauksena lisälainoja koskeva lain VII luku kumottiin.
Act No 120/2004 altered nothing with the regard to the public service activities of the HFF system.
Lailla nro 120/2004 ei tehty mitään muutoksia asuntorahoitusrahastojärjestelmän julkisen palvelun toimintaan.
The aim of the Housing Act remained the same, the aid recipient was still only the HFF and its operations were essentially unchanged.
Asuntolain tavoite pysyi samana, asuntorahoitusrahasto oli edelleen ainoa tuensaaja eikä sen toimintaan tehty juurikaan muutoksia.
Furthermore, it did not change who was eligible for loans from the HFF, it only meant that the 90 % maximum was open to everyone [51].
Lailla nro 120/2004 ei tehty muutoksia ryhmään, jolla oli mahdollisuus saada lainaa asuntorahoitusrahastosta, sillä 90 prosentin enimmäislainamäärä oli kaikkien saatavilla [51]. Nyt tarkasteltavaa tilannetta voidaan verrata yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioon asiassa Keller.
The situation here can be contrasted with Keller where the Court of First Instance held that an increase from 7 billion ITL to 80 billion ITL in the maximum fixed assets an undertaking was permitted to hold in order to come within an approved aid scheme, constituted a substantive amendment that should have been notified to the Commission.
Tuomioistuin totesi, että käyttöomaisuuden, joka yrityksellä oli oikeus omistaa kuuluakseen hyväksytyn tukiohjelman soveltamisalaan, enimmäismäärän korottamisessa 7 miljardista 80 miljardiin Italian liiraan oli kyse olennaisesta muutoksesta, josta olisi pitänyt ilmoittaa komissiolle.
The Court stated that this change had entailed an increase in potential aid recipients and had indeed opened the scheme for applicants [52].
Tuomioistuin totesi myös, että kyseinen muutos merkitsi potentiaalisten edunsaajien määrän kasvua ja oli mahdollistanut sen, että entistä useammilla yrityksillä oli mahdollisuus pyrkiä järjestelmän piiriin [52].
Changing the aid scheme thereby potentially increasing the number of aid beneficiaries is an alteration to one of the basic features of a scheme capable of having an impact on its compatibility with EC Treaty.
Tukijärjestelmän muuttaminen siten, että tuensaajien määrä saattaa kasvaa, merkitsee järjestelmän perusominaisuuksiin kuuluvan ominaisuuden muuttamista. Tällä voi olla vaikutusta järjestelmän soveltuvuuteen EY:n perustamissopimuksen toimintaan.
However, in this case, whether general loans are 70 % or 90 % of the appraised value of a real estate is not significant with regard to whether such loans might be classified as public service pursuant to Article 59(2) of the EEA Agreement,HAS ADOPTED THIS DECISION:
Sillä, onko yleisten lainojen osuus kiinteistön arvioidusta arvosta 70 vai 90 prosenttia, ei kuitenkaan ole tässä tapauksessa vaikutusta kysymykseen siitä, voidaanko kyseiset lainat katsoa ETA-sopimuksen 59 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuksi julkiseksi palveluksi, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
The possible aid measures in the form of State guarantee, interest support, tax exemptions and no dividend payments in favour of the HFF would be existing aid.
Asuntorahoitusrahaston hyväksi valtiontakauksen, korkotuen, verovapautusten ja osinkomaksuista vapauttamisen muodossa toteutetut mahdolliset tukitoimenpiteet on katsottava voimassa olevaksi tueksi.
The formal investigation procedure applicable to new aid is therefore closed.
Tämän vuoksi uuteen tukeen sovellettava muodollinen tutkintamenettely lopetetaan.
The exemption of HFF from the application of the provisions of the Act referred to at point 14 of Chapter II of Annex IX to the EEA Agreement does not constitute State aid.
Asuntorahoitusrahastolle myönnetty vapautus ETA-sopimuksen liitteessä IX olevan II luvun 14 kohdassa tarkoitetun säädöksen säännösten soveltamisesta ei ole valtiontukea.
Hereinafter referred to as the Surveillance and Court Agreement (SCA).
Jäljempänä ’valvonta- ja tuomioistuinsopimus’.
Hereinafter referred to as Protocol 3.
Jäljempänä ’pöytäkirja 3’.
Guidelines on the application and interpretation of Articles 61 and 62 of the EEA Agreement and Article 1 of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, adopted and issued by the Authority on 19 January 1994, published in the Official Journal of the European Union (hereinafter referred to as OJ) L 231, 3.9.1994, p. 1, and the EEA Supplement 1994 No 32.
Suuntaviivat ETA-sopimuksen 61 ja 62 artiklan sekä valvonta- ja tuomioistuinsopimuksen pöytäkirjassa 3 olevan 1 artiklan soveltamista ja tulkitsemista varten, EFTAn valvontaviranomainen hyväksynyt ja julkaissut 19 päivänä tammikuuta 1994 (EYVL L 231, 3.9.1994, s. 1, ja ETA-täydennysosa N:o 32, 3.9.1994).
The updated version of the State Aid Guidelines is published on the Authority’s website: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/guidelines/
Valtiontuen suuntaviivojen ajantasaistettu versio on julkaistu valvontaviranomaisen verkkosivuilla: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/guidelines/
Published in OJ L 139, 25.5.2006, p. 37, and the EEA Supplement No 26.
EUVL L 139, 25.5.2006, s. 37, ja ETA-täydennysosa N:o 26.
Judgment of 7 April 2006, Case E-9/04 The Bankers’ and Securities’ Dealers Association of Iceland v EFTA Surveillance Authority [2006] EFTA Court Report, p. 42.
Asia E-9/04, Islannin pankkien ja arvopaperinvälittäjien yhdistys v. EFTAn valvontaviranomainen, EFTAn tuomioistuimen tuomio 7.4.2006, EFTAn oikeustapauskokoelma 2006, s. 42.
Decision No 185/06/COL of 21 June 2006 to initiate the formal investigation procedure with regard to the Icelandic Housing Financing Fund (OJ C 314, 21.12.2006, p. 89, EEA Supplement No 63).
Islannin asuntorahoitusrahastoa koskevan muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta 21 päivänä kesäkuuta 2006 tehty päätös N:o 185/06/KOL (EUVL C 314, 21.12.2006, s. 89, ETA-täydennysosa N:o 63, 2006).
The consolidation was done in accordance with Act No 61/1993, amending Act No 86/1988, and entered into force on 12 August 1993.
Konsolidointi tapahtui lain nro 86/1988 muuttamisesta säädetyn lain nro 61/1993 mukaisesti, ja se tuli voimaan 12 päivänä elokuuta 1993.
Chapter VIII of Act No 97/1993 laid down rules regarding housing cooperatives.
Lain nro 97/1993 VIII luvussa vahvistettiin asunto-osuuskuntia koskevat säännöt.
As regards the entitlement of these cooperatives to loans from the Housing Financing Fund, that is governed by the provisions in Chapter VIII of the Housing Act (cf. sub-paragraph (d) of Article 5 of Act No 66/2003).
Asunto-osuuskuntien oikeutta asuntorahoitusrahaston lainoihin säännellään asuntolain VIII luvun säännöksillä (ks. lain nro 66/2003 5 §:n d momentti).
The Authority’s unofficial translation.
Epävirallinen käännös.
The original Icelandic text can be found at http://www.althingi.is/altext/122/s/0877.html
Alkuperäinen islanninkielinen teksti on saatavilla osoitteessa http://www.althingi.is/altext/122/s/0877.html
The original Icelandic text can be found at http://www.althingi.is/altext/122/03/r06115030.sgml
Alkuperäinen islanninkielinen teksti on saatavilla osoitteessa http://www.althingi.is/altext/122/03/r06115030.sgml
As will outlined below, one of the categories, the additional loans was abolished by Act No 120/2004 (cf. 2.2.3.4.2).
Kuten jäljempänä todetaan, yksi lainaryhmä eli lisälainat lakkautettiin lailla nro 120/2004, ks. 2.2.3.4.2 jakso.
By Act No 57/2004 the provisions related to Housing Bonds were abolished as the Fund started granting loans in cash (cf. 2.2.3.4.1).
Asunto-obligaatioihin liittyvät säännökset kumottiin lailla nro 57/2004, kun rahasto alkoi myöntää käteislainoja (ks. 2.2.3.4.1 jakso).
Cf. 2.2.2.4 above.
Ks. 2.2.2.4 jakso.
These additional loans were abolished by Act No 120/2004 (cf. Section 2.2.3.4.2 below).
Lisälainat poistettiin käytöstä lailla nro 120/2004, ks. jäljempänä oleva 2.2.3.4.2 jakso.
An individual could not earn more than 1620000 ISK and have assets in excess of 1900000 ISK.
Yksityishenkilön tulot saivat olla enintään 1620000 Islannin kruunua ja varallisuus enintään 1900000 Islannin kruunua.
These figures were to be adjusted annually.
Näitä lukuja mukautettiin vuosittain.
With regard to the losses that the Housing Financing Fund might incur with the granting of these additional loans, Article 43 of the Housing Act provided that the municipalities should own and operate a so-called reserve fund administered by the Housing Financing Fund.
Asuntolain 43 §:ssä säädettiin tappioista, joita asuntorahoitusrahastolle saattoi aiheutua lisälainojen myöntämisestä. Kyseisen säännöksen mukaan kuntien oli omistettava ja käytettävä nk. vararahastoa, jonka hoidosta vastasi asuntorahoitusrahasto.
According to Article 44 the reserve fund compensates the Housing Financing Fund losses it incurs on additional loans.
Asuntolain 44 §:n mukaan vararahaston tarkoituksena oli korvata tappiot, joita asuntorahoitusrahastolle aiheutui lisälainojen myöntämisestä.
Article 45 provided that the municipalities should initially pay a contribution of 5 % of each additional loan granted in the municipality.
Lain 45 §:ssä säädettiin, että kuntien oli suoritettava vararahastoon aluksi 5 prosentin maksuosuus kustakin kunnassa myönnetystä lisälainasta.
The Authority’s unofficial translation.’
Epävirallinen käännös.
The original Icelandic text can be found at: http://www.althingi.is/altext/131/s/0223.html
Alkuperäinen islanninkielinen teksti on saatavilla osoitteessa http://www.althingi.is/altext/131/s/0223.html
See Regulation No 540/2006, as last amended by Regulation No 587/2007.
Ks. asetus nro 540/2006 sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella nro 587/2007.
The Regulation also lays down a nominal lending cap which is currently 18 million ISK.
Asetuksessa vahvistetaan myös nimellinen antolainauskanta, joka on tällä hetkellä 18 miljoonaa Islannin kruunua.
The original Icelandic text can be found at: http://www.althingi.is/altext/122/s/0099.html
Alkuperäinen islanninkielinen teksti on saatavilla osoitteessa http://www.althingi.is/altext/122/s/0099.html
The Icelandic Government’s letter of 3 January 2007, p. 10.
Ks. 3 päivänä tammikuuta 2007 päivätty Islannin hallituksen kirje, s. 10.
This is different when the State owns companies that are organised as limited liability companies and are governed by private law.
Tilanne on toinen, kun valtio omistaa osakeyhtiöiksi organisoituja yksityisoikeudellisia yrityksiä.
For an application of this principle, see e.g. judgment of the Icelandic Supreme Court of 5 November 1998 in case No 50/1998.
Tätä periaatetta sovelletaan esimerkiksi tuomiossa, jonka Islannin korkein oikeus antoi 5 päivänä marraskuuta 1998 asiassa nro 50/1998.
This translation has been provided by the Icelandic Government.
Käännetty suomeksi Islannin hallituksen toimittamasta käännöksestä englantiin.
Case C-44/93 Namur-Les Assurances du Crédit [1994] ECR I-3829.
Asia C-44/93, Namur-Les assurances du crédit SA (Kok. 1994, s. I-3829).
Case T-351/02 Deutsche Bahn v Commission [2006] ECR II-1047, paragraphs 100-103.
Asia T-351/02, Deutsche Bahn AG (Kok. 2006, s. II-1047, 100–103 kohta).
Case C-400/99 Italy v Commission [2005] ECR I-3657, paragraphs 47, 54-55.
Asia C-400/99, Italia v. komissio (Kok. 2005, s. II-3657, 47, 54 ja 55 kohta).
Case T-190/00 Regione Siciliana v Commission [2003] ECR II-5015, paragraph 48.
Asia T-190/00, Regione Siciliana v. komissio (Kok. 2003, s. II-5015, 48 kohta).
Case C-312/90 Spain v Commission [1992] ECR I-4117, paragraphs 14-17, Case C-47/91 Italy v Commission [1992] ECR I-4145, paragraphs 22-25, Joined Cases T-195/01 and T-207/01 Government of Gibraltar v Commission [2002] ECR II-2309, and Joined Cases T-297/01 and T-298/01 SIC II [2004] ECR II-743.
Asiat C-312/90, Espanja v. komissio (Kok. 1992, s. I-4117, 14–17 kohta), ja C-47/91, Italia v. komissio (Kok. 1992, s. I-4145, 22–25 kohta), yhdistetyt asiat T-195/01 ja T-207/01, Government of Gibraltar v. komissio (Kok. 2002, s. II-2309), ja yhdistetyt asiat T-297/01 ja T-298/01, SIC II (Kok. 2004, s. II-743).
Case cited above, Namur-Les Assurances du Crédit [1994] ECR I-3829, paragraphs 28-29 (underlined by the Authority).
Asia C-44/93, Namur-Les assurances du crédit SA (Kok. 1994, s. I-3829, 28–29 kohta; valvontaviranomaisen tekemä alleviivaus).
See also paragraph 23 of the judgment where the Court referred to changes ‘not affecting the substance of those advantages’.
Ks. myös tuomion 23 kohta, jossa yhteisöjen tuomioistuin viittaa muutoksiin, ”jotka eivät vaikuta kyseisten etujen sisältöön”.
Case cited above, Namur-Les Assurances du Crédit, paragraphs 32-33.
Asia C-44/93, Namur-Les assurances du crédit SA (32–33 kohta).
Joined cases cited above, Government of Gibraltar v Commission [2002], paragraph 111.
Yhdistetyt asiat T-195/01 ja T-207/01, Government of Gibraltar v. komissio (Kok. 2002, s. II-2309, 111 kohta).
See similarly Opinion of AG Fennelly in Joined Cases C-15/98 and C-105/98 Italy and Sardegna Lines, Servizi Marittimi della Sardegna v Commission [2000] ECR I-8855, paragraph 64.
Ks. myös julkisasiamies Fennellyn ratkaisuehdotus yhdistetyissä asioissa C-15/98 ja C-105/98, Italia ja Sardegna Lines, Servizi Marittimi della Sardegna SpA v. komissio (Kok. 2000, s. I-8855, 64 kohta).
Commission Decision of 24 April 2007 in case E 10/2005 (ex C 60/1999), paragraph 33, Commission Decision of 4 April 2007 in case E 7/2005 regarding Finnish guarantee schemes, paragraph 16, Commission decision of 20 April 2005 in case E 8/2005 in favour of Spanish Broadcaster RTVE, point 2.2, and Commission Decision in case E 22/2004 — Direct tax incentives in favour of export related activities, paragraphs 34-35.
Komission päätökset asiassa E-10/2005 (ex C 60/99), tehty 24 päivänä huhtikuuta 2007, 33 kohta, Suomen takausjärjestelmiä koskevassa asiassa E-7/2005, tehty 4 päivänä huhtikuuta 2007, 16 kohta, espanjalaista radio- ja televisioyhtiötä RTVE:tä koskevassa asiassa E-8/2005, tehty 20 päivänä huhtikuuta 2005, 2.2 kohta, ja suoria verokannusteita vientiin liittyvien toimintojen tukemiseksi koskevassa asiassa E-22/2004, 34–35 kohta.
Commission Decision of 24 April 2007 in Case aid E 3/2005 — Financing of public service broadcasters in Germany, paragraphs 200-214, Commission Decision E-14/2005 — Portugal, compensation payments to public service broadcaster RTP, paragraphs 61-80.
Komission päätökset julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden rahoittamista Saksassa koskevassa asiassa E-3/2005, tehty 24 päivänä huhtikuuta 2007, 200–214 kohta, ja portugalilaiselle julkisen palvelun yleisradioyhtiölle RTP:lle maksettuja korvauksia koskevassa asiassa E-14/2005, 61–80 kohta.
Commission Decision of 24 April 2007 in Case aid E 3/2005 — Financing of public service broadcasters in Germany, paragraph 215.
Komission päätös julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden rahoittamista Saksassa koskevassa asiassa E-3/2005, tehty 24 päivänä huhtikuuta 2007, 215 kohta.
As a result of being publicly owned institutions, German public banks had traditionally benefited from an implicit State guarantee, the so-called Anstaltslast.
Julkisessa omistuksessa olevina laitoksina saksalaiset julkiset pankit olivat hyötyneet perinteisesti epäsuorasta valtiontakauksesta, niin kutsutusta Anstaltslastista.
In case E-10/2000 regarding the German Landesbanken, the Commission concluded that Anstaltlast was an institute predating the EC Treaty.
Komissio totesi saksalaisia Landesbanken-pankkeja koskevassa asiassa E-10/2000, että Anstaltslast oli ennen EY:n perustamissopimuksen voimaantuloa käyttöön otettu järjestely. Takauksen muodossa pankeille myönnetty tuki oli sen vuoksi voimassa olevaa tukea. Tämä piti paikkansa myös silloin, kun Anstaltslast ei perustunut ainoastaan yleiseen oikeusperiaatteeseen vaan siitä oli annettu erillinen kirjallinen säännös.
The aid to the banks flowing from this guarantee was therefore existing, and that applied also where Anstaltslast did not merely follow from a general principle of law, but later had been introduced explicitly in written legal provisions (cf. Letter from the Commission to Germany of 8 May 2000 proposing appropriate measures in case E 10/2000, point 7, first paragraph.
Ks. 8 päivänä toukokuuta 2000 päivätty komission kirje Saksalle, jossa komissio ehdotti asiaa E-10/2000 koskevia aiheellisia toimenpiteitä, 7 kohta, ensimmäinen kappale.
To the Authority’s knowledge, the German banks benefiting from Anstaltslast are normally established by a separate law regulating the establishment and operation of the individual bank.
Valvontaviranomaisen saamien tietojen mukaan Anstaltslast-takauksesta hyötyvät saksalaiset pankit perustetaan yleensä erillisellä lailla, jossa säädetään kunkin yksittäisen pankin perustamisesta ja toiminnasta.
Several of these banks seem to have been established after the entry into force of the EC Treaty.
Näyttää siltä, että monet näistä pankeista on perustettu EY:n perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen.
Changes in the legislation regulating the operation of the public banks have frequently taken place.
Julkisten pankkien toimintaa koskevaa lainsäädäntöä on muutettu useita kertoja.
Establishing new banks by law, merging and splitting up public banks and other changes in the legislation governing the public banks may certainly affect the activity of the undertaking and may have an impact on the functioning of the common market, on competition or simply on the actual amount of aid which is available to the undertakings.
Uusien pankkien perustaminen lailla, julkisten pankkien sulautuminen ja sulautuman purkaminen sekä julkisia pankkeja koskevaan lainsäädäntöön tehdyt muutokset saattavat epäilemättä vaikuttaa yrityksen toimintaan ja myös yhteismarkkinoiden toimintaan, kilpailuun tai yritysten saatavilla olevan tuen konkreettiseen määrään.
Nevertheless, the Commission neither examined when the different banks benefiting from the guarantee were established nor did it analyse changes in the operations of the banks or other measures relating to individual banks before it concluded that the advantage flowing from the Anstaltslast was existing aid.
Komissio ei kuitenkaan tutkinut, milloin takauksen saaneet pankit oli perustettu, eikä myöskään analysoinut pankkien toiminnassa tapahtuneita muutoksia tai muita yksittäisiin pankkeihin liittyviä toimenpiteitä ennen kuin se totesi, että Anstaltslastista saatava etu oli voimassa olevaa tukea.