natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Similarly, national regulation which sets a minimum price for certain goods does not entail the transfer of State resources [86].
Samoin kansallinen sääntely, jonka puitteissa vahvistetaan tietyn tavaran vähimmäishinta, ei merkitse valtion varojen siirtoa [86].
The origin of the resources is not relevant provided that, before being directly or indirectly transferred to the beneficiaries, they come under public control and are therefore available to the national authorities [87], even if the resources do not become the property of the public authority [88].
Resurssien alkuperällä ei ole merkitystä edellyttäen, että ennen niiden suoraa tai välillistä siirtoa tuensaajille ne ovat valtion valvonnassa ja ovat sen vuoksi kansallisten viranomaisten saatavilla [87], vaikka varat eivät ole viranomaisen omaisuutta [88].
Thus, subsidies financed through parafiscal charges or compulsory contributions imposed by the State and managed and apportioned in accordance with the provisions of public rules imply a transfer of State resources, even if not administered by the public authorities [89].
Näin ollen tuet, jotka rahoitetaan veronluonteisin maksuin tai valtion määräämin pakollisin maksuin ja joita hallinnoidaan ja jotka jaetaan julkisten sääntöjen mukaisesti, merkitsevät valtion varojen siirtoa, vaikka viranomaiset eivät hallinnoisikaan niitä [89].
Moreover, the mere fact that the subsidies are financed in part by voluntary private contributions is not sufficient to rule out the presence of State resources, since the relevant factor is not the origin of the resources but the degree of intervention of the public authority within the definition of the measure and its method of financing [90].
Edelleen pelkästään se seikka, että tuet rahoitetaan osaksi yksityisten suorittamilla maksuilla, ei riitä sulkemaan pois sitä, että kyse on valtion varoista, koska merkityksellinen peruste ei ole varojen alkuperä vaan se, missä laajuudessa viranomainen osallistuu kyseisten toimenpiteiden ja niiden rahoitustapojen määrittämiseen [90].
The transfer of State resources can only be ruled out in very specific circumstances, notably if resources from the members of a trade association are earmarked for funding a specific purpose in the interest of the members, are decided on by a private organisation and have a purely commercial purpose, and if the EEA State is simply acting as a vehicle in order to make the contribution introduced by the trade organisation compulsory [91].
Valtion varojen siirto voidaan sulkea pois vain hyvin poikkeuksellisissa tilanteissa, erityisesti silloin, jos toimialajärjestön jäsenten suorittamat varat varataan tietyn tarkoituksen rahoittamiseen jäsenten hyväksi, niistä päättää yksityinen organisaatio ja varat käytetään puhtaasti kaupallisiin tarkoituksiin ja jos ETA-valtio on toiminut pelkkänä välittäjänä tehdäkseen ammattijärjestön käyttöön ottamasta maksusta pakollisen [91].
A transfer of State resources is also present if the resources are at the joint disposal of several EEA States who decide jointly on the use of those resources [92].
Valtion varojen siirrosta on kyse myös silloin, jos varat ovat useiden ETA-valtioiden yhteisessä käytössä, ja nämä ETA-valtiot päättävät yhdessä kyseisten varojen käytöstä [92].
This would be the case, for example, for funds from the European Stability Mechanism (ESM).
Näin on esimerkiksi silloin kun on kyse Euroopan vakausmekanismin (EVM) varoista.
Resources coming from the EEA (for example from structural funds or EEA/Norway grants), from the European Investment Bank or the European Investment Fund, or from international financial institutions, such as the International Monetary Fund or the European Bank for Reconstruction and Development, are considered as State resources if national authorities have discretion as to the use of these resources (in particular the selection of beneficiaries) [93].
ETA:sta (esimerkiksi rakennerahastot tai ETA:n/Norjan avustukset), Euroopan investointipankista tai Euroopan investointirahastosta taikka kansainvälisistä rahoituslaitoksista, kuten Kansainvälinen valuuttarahasto ja Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki, peräisin olevia varoja pidetään valtion varoina, jos kansalliset viranomaiset päättävät niiden käytöstä (erityisesti tuensaajien valinta) [93].
By contrast, if such resources are awarded directly by the European Union, by the European Investment Bank or by the European Investment Fund, with no discretion on the part of the national authorities, they do not constitute State resources (for example funding awarded in direct management under the Horizon 2020 framework programme, the EU programme for the Competitiveness of Enterprises and Small and Medium-sized Enterprises (COSME) or the Trans-European Transport Network (TEN-T) funds).
Jos Euroopan unioni, Euroopan investointipankki tai Euroopan investointirahasto sen sijaan myöntää varat suoraan, ilman, että kansallisilla viranomaisilla on asiassa harkintavaltaa, ne eivät ole valtion varoja (esimerkiksi varat, jotka myönnetään Horisontti 2020 -puiteohjelman, yritysten kilpailukykyä sekä pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevan ohjelman (COSME) tai Euroopan laajuiseen liikenneverkkoon (TEN-T) tarkoitettujen varojen suoran hallinnoinnin puitteissa).
Regulation that leads to financial redistribution from one private entity to another without any further involvement of the State does not, in principle, entail a transfer of State resources if the money flows directly from one private entity to another, without passing through a public or private body designated by the State to administer the transfer [94].
Sääntelyyn, joka johtaa taloudelliseen uudelleenjakoon yhdeltä yksityiseltä yksiköltä toiselle ilman valtion muunlaista osallistumista, ei periaatteessa liity valtion varojen siirtoa, jos raha siirtyy suoraan yhdeltä yksityiseltä yksiköltä toiselle, kulkematta sellaisen yksityisen tai julkisen laitoksen kautta, jonka valtio on nimennyt hallinnoimaan siirtoa [94].
For example, an obligation imposed by an EEA State on private electricity suppliers to purchase electricity produced from renewable energy sources at fixed minimum prices does not entail the direct or indirect transfer of State resources to undertakings which produce that type of electricity [95].
Esimerkiksi ETA-valtion yksityisille sähköntoimittajille asettamaan velvoitteeseen ostaa kiinteillä vähimmäishinnoilla uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä ei liity valtion varojen suoraa tai välillistä siirtämistä tällaista sähköä tuottaville yrityksille [95].
In this case, the undertakings concerned (that is to say the private electricity suppliers) are not appointed by the State to manage an aid scheme, but are only bound by an obligation to purchase a specific type of electricity with their own financial resources.
Tässä tapauksessa valtio ei nimitä kyseisiä yrityksiä (eli yksityisiä sähköntoimittajia) hallinnoimaan tukijärjestelmää, vaan niitä sitoo ainoastaan velvollisuus ostaa tietyntyyppistä sähköä omilla varoillaan.
However, a transfer of State resources is present where the charges paid by private persons transit through a public or private entity designated to channel them to the beneficiaries.
Valtion varojen siirrosta on kuitenkin kyse silloin, kun yksityishenkilöiden maksamat maksut kulkevat julkisen tai yksityisen elimen kautta, jonka tehtävänä on välittää ne tuensaajille.
For example, this is the case even where a private entity is appointed by law to collect such charges on behalf of the State and to channel them to the beneficiaries, but is not allowed to use the proceeds from the charges for purposes other than those provided for by the law.
Näin on esimerkiksi myös siinä tapauksessa, että yksityinen yksikkö nimitetään laissa keräämään tällaisia maksuja valtion puolesta ja siirtämään ne tuensaajille, mutta se ei voi käyttää maksutuloja muihin tarkoituksiin kuin laissa säädettyihin.
In this case, the sums in question remain under public control and are therefore available to the national authorities, which is sufficient reason for them to be considered State resources [96].
Tässä tapauksessa kyseiset määrät ovat valtion valvonnassa ja sen vuoksi kansallisten viranomaisten saatavilla, mikä on riittävä syy katsoa, että ne ovat valtion varoja [96].
Since this principle applies both to public bodies and private entities appointed to collect the charges and process the payments, changing the status of the intermediary from a public to a private entity has no relevance for the State resources criterion if the State continues to strictly monitor that entity [97].
Koska tätä periaatetta sovelletaan sekä julkisyhteisöihin että yksityisiin yksikköihin, jotka on nimitetty keräämään ja käsittelemään maksuja, välittäjän aseman siirtäminen julkisyhteisöltä yksityiselle yksikölle ei vaikuta valtion varoja koskevaan kriteeriin, jos valtio seuraa edelleen tiiviisti kyseistä yksikköä [97].
Moreover, a mechanism for offsetting in full the additional costs imposed on undertakings because of an obligation to purchase a product from certain providers at a price higher than the market price that is financed by all final consumers of the said product also constitutes an intervention through State resources, even when this mechanism is partly based on a direct transfer of resources between private entities [98].
Lisäksi järjestely, jonka tarkoituksena on korvata lisäkustannukset, joita yrityksille aiheutuu velvoitteesta ostaa jokin tuote tietyiltä tarjoajilta markkinahintaa korkeampaan hintaan, ja jonka rahoituksesta vastaavat kaikki kyseisen tuotteen loppukuluttajat, on myös valtion varoilla toteutettu toimenpide, vaikka kyseinen järjestely perustuu osittain varojen suoraan siirtoon yksityisten yksikköjen välillä [98].
An advantage, within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement, is any economic benefit which an undertaking could not have obtained under normal market conditions, that is to say in the absence of State intervention [99].
ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu etu on mikä tahansa taloudellinen hyöty, jota yritys ei olisi saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa, toisin sanoen ilman valtion toimenpidettä [99].
Section 4.2 of these Guidelines provides detailed guidance on the question whether a benefit can be considered to be obtained under normal market conditions.
Näiden suuntaviivojen 4.2 jaksossa annetaan yksityiskohtaisia ohjeita siitä, voidaanko katsoa, että hyöty on saatu tavanomaisissa markkinaolosuhteissa.
Only the effect of the measure on the undertaking is relevant, and not the cause or the objective of the State intervention [100].
Ainoastaan toimenpiteen vaikutuksilla yritykseen on merkitystä, ei valtion toimenpiteen syyllä eikä tavoitteella [100].
Whenever the financial situation of an undertaking is improved as a result of State intervention [101] on terms differing from normal market conditions, an advantage is present.
Edusta on kyse aina, kun yrityksen taloudellinen tilanne paranee sellaisen valtion toimenpiteen [101] johdosta, jonka ehdot poikkeavat tavanomaisista markkinaehdoista.
To assess this, the financial situation of the undertaking following the measure should be compared with its financial situation if the measure had not been taken [102].
Tämän arvioimiseksi yrityksen taloudellista asemaa toimenpiteen jälkeen olisi verrattava sen taloudelliseen tilanteeseen, jos toimenpidettä ei olisi toteutettu [102].
Since only the effect of the measure on the undertaking matters, it is irrelevant whether the advantage is compulsory for the undertaking in that it could not avoid or refuse it [103].
Koska ainoastaan toimenpiteen vaikutuksilla yritykseen on merkitystä, tärkeää ei ole se, onko etu pakollinen yritykselle niin, että se ei ole voinut välttää sitä tai kieltäytyä siitä [103].
The precise form of the measure is also irrelevant in establishing whether it confers an economic advantage on the undertaking [104].
Myöskään toimenpiteen tarkalla muodolla ei ole merkitystä määritettäessä, tarjoaako se yritykselle taloudellista etua [104].
Not only the granting of positive economic advantages is relevant for the notion of State aid, but relief from economic burdens [105] can also constitute an advantage.
Myönteisten taloudellisten etujen myöntämisellä on merkitystä valtiontuen käsitteen kannalta, mutta vapautus taloudellisista rasitteista [105] voi myös muodostaa edun.
The latter is a broad category which comprises any mitigation of charges normally included in the budget of an undertaking [106].
Viimeksi mainittu on laaja käsite, joka kattaa kaikki sellaisten maksujen lievennykset, jotka tavallisesti sisältyvät yrityksen budjettiin [106].
This covers all situations in which economic operators are relieved of the inherent costs of their economic activities [107].
Tämä kattaa kaikki tilanteet, joissa talouden toimijat vapautetaan niiden taloudelliseen toimintaan kiinteästi liittyvistä kustannuksista [107].
For instance, if an EEA State pays part of the costs of the employees of a specific undertaking, it relieves that undertaking from costs that are inherent in its economic activities.
Esimerkiksi jos ETA-valtio maksaa osan tietyn yrityksen työntekijäkustannuksista, se vapauttaa yrityksen sen taloudelliseen toimintaan kiinteästi liittyvistä kustannuksista.
An advantage also exists where public authorities pay a salary supplement to the workers of a specific undertaking, even if the undertaking was under no legal obligation to pay such a supplement [108].
Edusta on kyse myös silloin, kun viranomaiset maksavat tietyn yrityksen työntekijöiden palkanlisän, vaikka yrityksellä ei ole lakisääteistä velvollisuutta maksaa kyseistä lisää [108].
It also covers situations where some operators do not have to bear costs that other comparable operators normally do under a given legal order, regardless of the non-economic nature of the activity to which the costs relate [109].
Se kattaa myös tilanteet, joissa eräiden toimijoiden ei tarvitse vastata kustannuksista, joista muut vastaavat toimijat yleensä vastaavat tietyn oikeusjärjestyksen mukaisesti, vaikka toiminta, johon kustannukset liittyvät, olisi luonteeltaan muuta kuin taloudellista [109].
Costs arising from regulatory obligations imposed by the State can in principle be considered to relate to the inherent costs of the economic activity, so that any compensation for these costs confers an advantage on the undertaking [110].
Kustannusten, jotka aiheutuvat valtion asettamista lakisääteisistä velvoitteista, voidaan periaatteessa katsoa liittyvän taloudelliseen toimintaan kiinteästi liittyviin kustannuksiin siten, että mikä tahansa näiden kustannusten korvaus antaa yritykselle etua [110].
This means that the existence of an advantage is in principle not excluded by the fact that the benefit does not go beyond compensation for a cost stemming from the imposition of a regulatory obligation.
Tämä tarkoittaa sitä, että edun olemassaoloa ei periaatteessa sulje pois se, että etuus ei ylitä korvausta kustannuksista, jotka johtuvat lakisääteisen velvoitteen asettamisesta.
The same applies to relief for costs that the undertaking would not have incurred had there been no incentive stemming from the State measure because without this incentive it would have structured its activities differently [111].
Sama koskee sellaisten kustannusten vähentämistä, joita yritykselle ei olisi aiheutunut, jos sillä ei olisi ollut valtion toimenpiteestä johtuvaa kannustinta, koska ilman sitä se olisi järjestänyt toimintansa eri tavoin [111].
The existence of an advantage is also not excluded if a measure compensates charges of a different nature that are unconnected with that measure [112].
Edun olemassaoloa ei voi sulkea pois myöskään silloin, jos toimenpiteellä korvataan kustannuksia, jotka ovat luonteeltaan erilaisia eivätkä liity kyseiseen toimenpiteeseen [112].
As regards compensation for costs incurred to provide a service of general economic interest, the Court of Justice made clear in the Altmark judgment that the granting of an advantage can be excluded if four cumulative conditions are met [113].
Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tarjoamisesta aiheutuvien kustannusten korvaamisen osalta tuomioistuin teki selväksi Altmark-tuomiossa, että mahdollisuus edun myöntämisestä voidaan sulkea pois, jos neljä kumulatiivista edellytystä täyttyy [113].
Third, the compensation cannot exceed what is necessary to cover all or part of the costs incurred in the discharge of public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit.
Kolmanneksi korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.
Fourth, where the undertaking that is to discharge public service obligations is not chosen following a public procurement procedure to select a tenderer capable of providing these services at the least cost to the community, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well-run and adequately provided with means to meet the public service requirements, would have incurred in discharging those obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging the obligations.
Neljänneksi silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei valita sellaisen julkisia hankintoja koskevan menettelyn jälkeen, jossa valitaan se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja asetettujen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisen kannalta riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.
The Authority has further elaborated its understanding of these conditions in its Guidelines on the application of State aid rules to compensation granted for the provision of services of general economic interest [114].
Valvontaviranomainen on selittänyt käsitystään näistä edellytyksistä tarkemmin suuntaviivoissaan valtiontukisääntöjen soveltamisesta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamisesta myönnettävään korvaukseen [114].
The existence of an advantage is excluded in the case of a reimbursement of illegally levied taxes [115], an obligation for the national authorities to compensate for damage they have caused to certain undertakings [116] or the payment of compensation for an expropriation [117].
Mahdollisuus toimenpiteestä koituvasta edusta suljetaan pois silloin, kun on kyse laittomasti kannettujen verojen korvaamisesta [115], kansallisille viranomaisille asetetusta velvoitteesta korvata tietyille yrityksille aiheuttamansa vahinko [116] tai vahingonkorvauksesta pakkolunastuksen vuoksi [117].
The existence of an advantage is not ruled out by the mere fact that competing undertakings in other EEA States are in a more favourable position [118], because the notion of advantage is based on an analysis of the financial situation of an undertaking in its own legal and factual context with and without the particular measure.
Edun olemassaoloa ei sulje pois pelkästään se seikka, että muissa ETA-valtioissa toimivat kilpailevat yritykset ovat paremmassa asemassa [118], koska edun käsite perustuu analyysiin yrityksen taloudellisesta asemasta sen omassa oikeudellisessa ja tosiasiallisessa yhteydessä kyseisen toimenpiteen kanssa ja ilman sitä.
The EEA legal order is neutral with regard to the system of property ownership [119] and does not in any way prejudice the right of EEA States to act as economic operators.
ETA:n oikeusjärjestys ei puutu omistusoikeusjärjestelmiin [119], eikä se millään tavoin rajoita ETA-valtioiden oikeutta toimia talouden toimijoina.
However, when public authorities directly or indirectly carry out economic transactions in any form [120], they are subject to EEA State aid rules.
Kun viranomaiset suoraan tai välillisesti toteuttavat taloudellisia transaktioita missä tahansa muodossa [120], niiden on noudatettava valtiontukea koskevia ETA:n sääntöjä.
Economic transactions carried out by public bodies (including public undertakings) do not confer an advantage on its counterpart, and therefore do not constitute aid, if they are carried out in line with normal market conditions [121].
Julkisyhteisöjen (myös julkisten yritysten) toteuttamat taloudelliset transaktiot eivät anna etua, eivätkä näin ollen ole valtiontukea, jos niissä noudatetaan tavanomaisia markkinaehtoja [121].
This principle has been developed with regard to different economic transactions.
Tämä periaate on muodostettu ottaen huomioon erilaiset taloudelliset transaktiot.
In these Guidelines, the Authority will therefore refer, in general terms, to the ‘market economy operator’ (MEO) test as the relevant method to assess whether a range of economic transactions carried out by public bodies take place under normal market conditions and, therefore, whether they involve the granting of an advantage (which would not have occurred in normal market conditions) to their counterparts.
Vastaavasti tuensaajan kannattavuus tai kannattamattomuus ei ole sinänsä ratkaiseva tekijä määritettäessä, onko kyseinen taloudellinen transaktio markkinaehtojen mukainen.
The general principles and the relevant criteria for applying the MEO test are set out in sections 4.2.2. and 4.2.3.
Ratkaisevaa on se, ovatko julkisyhteisöt toimineet kuten markkinataloustoimija olisi toiminut vastaavassa tilanteessa.
The purpose of the MEO test is to assess whether the State has granted an advantage to an undertaking by not acting like a market economy operator with regard to a certain transaction.
Jos näin ei ole, tuensaajayritys on saanut taloudellista etua, jota se ei olisi saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa [125] ja jonka johdosta sen tilanne on edullisempi kuin sen kilpailijoiden [126].
In that respect, it is not relevant whether the intervention constitutes a rational means for the public bodies to pursue public policy (for example employment) considerations.
Markkinataloustoimijatestissä otetaan huomioon ainoastaan edut ja velvollisuudet, jotka liittyvät valtion rooliin talouden toimijana, ja valtioon julkisen vallan käyttäjänä liittyvät edut ja velvollisuudet jätetään huomiotta [127].
Similarly, the profitability or unprofitability of the beneficiary is not in itself a decisive indicator for establishing whether or not the economic transaction in question is in line with market conditions.
Markkinataloustoimijatestiä ei yleensä sovelleta, jos valtio toimii julkisen vallan käyttäjänä eikä talouden toimijana.
The decisive element is whether the public bodies acted as a market economy operator would have done in a similar situation.
Esimerkiksi jos valtion toimenpide johtuu yhteiskuntapolitiikkaan liittyvistä syistä (kuten sosiaalisen tai alueellisen kehityksen vuoksi), valtion toimintatapa voi olla järkevä yhteiskuntapolitiikan kannalta, mutta samalla siihen voi sisältyä tekijöitä, joita markkinataloustoimija ei yleensä ottaisi huomioon.
If this is not the case, the beneficiary undertaking has received an economic advantage which it would not have obtained under normal market conditions [125], placing it in a more favourable position compared to that of its competitors [126].
Näin ollen markkinataloustoimijatestiä olisi sovellettava ottamatta huomioon seikkoja, jotka liittyvät yksinomaan ETA-valtion rooliin julkisen vallan käyttäjänä (esimerkiksi sosiaaliset, aluepoliittiset ja alakohtaiset seikat) [128].
For the purpose of the MEO test, only the benefits and obligations linked to the role of the State as an economic operator – to the exclusion of those linked to its role as a public authority – are to be taken into account [127].
Sitä, onko valtion toimenpide markkinaehtojen mukainen, on tutkittava etukäteen niiden tietojen perusteella, jotka olivat saatavilla toimenpiteestä päätettäessä [129].