natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under paragraph 2 of Article 82a of the Tax Act, insurance companies which engage in both captive insurance and ordinary insurance activities for third parties are liable to pay the standard capital and income tax (set out in Articles 73 to 81 of the Tax Act) for that part of their activities which concerns insuring third parties.
Verolain 82a §:n 2 momentin mukaan sellaisten vakuutusyhtiöiden, jotka toimivat sekä kytkösyhtiöinä että tavanomaisina vakuutusyhtiöinä tarjoten vakuutuspalveluja myös kolmansille osapuolille, on maksettava tavallista pääoma- ja tuloveroa (josta on säädetty verolain 73–81 §:ssä) kolmansien osapuolten vakuuttamista koskevan toiminnan osalta.
As Article 82a of the Tax Act constitutes a lex specialis with respect to Article 73 of the same Act, it can be concluded that captive insurance companies do not pay income tax [6].In conclusion, captive insurance companies only pay a reduced capital tax as described in Article 82a(1) of the Tax Act and no income tax.
Koska verolain 82a § on erityissäännös (lex specialis) saman lain 73 §:ään verrattuna, voidaan todeta, etteivät vakuutusalan kytkösyhtiöt maksa tuloveroa [6].Näin ollen vakuutusalan kytkösyhtiöt maksavat vain verolain 82a §:n 1 momentin mukaista alennettua pääomaveroa eivätkä lainkaan tuloveroa.
‘Couponsteuer’ (coupon (withholding) tax)
”Couponsteuer”-kuponkivero (veronpidätys)
The Liechtenstein authorities have stated that these provisions were introduced in order to attract companies to Liechtenstein and establish and develop the captive insurance sector as a new field of economic activity.
Liechtensteinin viranomaiset ovat ilmoittaneet, että säännökset otettiin käyttöön, jotta yhtiöitä saataisiin houkuteltua Liechtensteiniin perustamaan ja harjoittamaan vakuutusalan kytkösyhtiötoimintaa uutena taloudellisen toiminnan alana.
In its decision opening the formal investigation, the Authority raised doubts regarding the compatibility of the tax classification of captive insurance companies with the State aid rules.
Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään valvontaviranomainen epäili, ettei vakuutusalan kytkösyhtiöiden verokohtelu ole valtiontukisääntöjen mukaista.
Contrary to the arguments brought forward by the Liechtenstein authorities, the Authority took the initial view that the provision of insurance is a service which is an economic activity, and that any entity carrying out an economic activity qualifies as undertaking irrespective of its corporate form, subsidiary status or financing.
Toisin kuin Liechtensteinin viranomaiset, EFTAn valvontaviranomainen asettui alustavasti sille kannalle, että vakuutuksen antaminen on palvelua, joka on taloudellista toimintaa, ja että jokainen toimija, joka harjoittaa taloudellista toimintaa, on yritys yritysmuotoon, tytäryhtiön asemaan tai rahoitukseen katsomatta.
Furthermore, the Authority had doubts as to whether the tax exemption in favour of captive insurance companies could be said to fall within the nature and logic of the tax system as argued by the Liechtenstein authorities.
Lisäksi valvontaviranomainen epäili, ettei vakuutusalan kytkösyhtiöiden hyväksi säädetyn verohelpotuksen voida katsoa kuuluvan verojärjestelmän luonteeseen ja logiikkaan, kuten Liechtensteinin viranomaiset väittivät.
On this basis, the Authority could not exclude that the tax rules applicable to captive insurance companies (full exemption from payment of income and coupon tax and a partial exemption from payment of capital tax) constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Tällä perusteella valvontaviranomaisen mielestä saattoi olla mahdollista, että vakuutusalan kytkösyhtiöihin sovellettavat verosäännöt (täydellinen vapautus tulo- ja kuponkiverosta sekä osittainen vapautus pääomaverosta) olivat ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
The Authority also had doubts that these measures could be considered compatible with the State aid provisions of the EEA Agreement, in particular Article 61(3)(c).
Valvontaviranomainen epäili myös, etteivät kyseiset toimenpiteet olisi yhteensopivia ETA-sopimuksen valtiontukea koskevien määräysten ja erityisesti 61 artiklan 3 kohdan c alakohdan kanssa.
The following comments were received from third parties during the course of the formal investigation.
Kolmansilta osapuolilta saatiin seuraavat huomautukset muodollisen tutkintamenettelyn aikana.
Comments from Company A
Yhtiön A huomautukset
Company A commented in two letters dated 22 May and 9 September 2009, received from their legal representatives.
Yhtiö A esitti huomautuksia oikeudellisten edustajiensa lähettämissä kahdessa kirjeessä, jotka oli päivätty 22 päivänä toukokuuta ja 9 päivänä syyskuuta 2009.
Company A RE has operated a captive reinsurance company in Liechtenstein since 1997 through its subsidiary Company A RE Aktiengesellschaft.
Yhtiö A RE oli toiminut vakuutusalan kytkösyhtiönä Liechtensteinissa vuodesta 1997 tytäryhtiönsä yhtiö A RE Aktiengesellschaftin kautta.
It is Company A’s view that the Liechtenstein captive insurance company tax measures do not involve State aid.
Yhtiö A oli sitä mieltä, ettei Liechtensteinin vakuutusalan kytkösyhtiöitä koskeviin verotoimenpiteisiin liity valtiontukea.
In the alternative Company A argued that should the Authority conclude that aid is present it should be considered to be existing aid, failing which the company contends that it had legitimate expectations that the tax legislation was lawful and no recovery of aid should therefore be ordered.
Jos valvontaviranomainen kuitenkin toteaa, että niihin liittyy valtiontukea, yhtiö A esittää vaihtoehtoisesti, että tuki on katsottava voimassa olevaksi tueksi, tai muussa tapauksessa yhtiö väittää, että sillä oli oikeus luottaa perustellusti lain olevan sääntöjen mukainen eikä tukea pitäisi näin ollen määrätä perittäväksi takaisin.
Company A argued that the tax measures do not involve State aid for the following reasons:
Yhtiö A väitti, ettei verotustoimenpiteisiin liity valtiontukea seuraavista syistä:
its captive insurance company is not an undertaking within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement as it does not operate on an open market [7] and because captive reinsurance operations are distinct from other open market operations as risks covered by the captive are either uninsurable or could be insured only with a prohibitive premium,the tax treatment of captives in Liechtenstein is a general measure as forming a captive does not require a certain economic strength and applies to all forms of company, citing similarities with decisions of the European Commission concerning an Irish Company Holding Regime [8] and a Spanish scheme reducing tax on revenue from certain intangible assets [9],in the alternative Company A argued that if the measure is selective it is nevertheless justified by the nature and logic of the Liechtenstein tax regime as captive reinsurance companies and open market reinsurance companies are in a different legal and factual position; and a differential (lower) tax treatment is merited if the activities are confined within a group of companies, and
sen vakuutusalan kytkösyhtiö ei ole yritys ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, koska kytkösyhtiö ei toimi avoimilla markkinoilla [7] ja koska jälleenvakuutusalan kytkösyhtiöiden toiminta on avoimilla markkinoilla harjoitetusta toiminnasta erillistä, sillä kytkösyhtiön vakuutusten kattamat riskit ovat joko vakuutuskelvottomia tai ne voidaan vakuuttaa vain kohtuuttoman suurta vakuutusmaksua vastaan;kytkösyhtiöiden verokohtelu Liechtensteinissa on yleinen toimenpide, sillä kytkösyhtiön perustamisessa ei vaadita tiettyä taloudellista vahvuutta ja toimenpidettä sovelletaan kaikkiin yhtiömuotoihin, jolloin siinä on vastaavia piirteitä kuin Euroopan komission päätöksissä, jotka koskevat holdingyhtiöitä koskevaa Irlannin tukijärjestelmää [8] ja tietyistä aineettomista hyödykkeistä saataviin tuloihin kohdistuvaa Espanjan verohuojennusjärjestelmää [9];jos toimenpide katsotaan valikoivaksi, yhtiö A väittää vaihtoehtoisesti, että toimenpide on kuitenkin perusteltu Liechtensteinin verojärjestelmän luonteen ja logiikan nojalla, sillä jälleenvakuutusalan kytkösyhtiöillä ja avointen markkinoiden jälleenvakuutusyhtiöillä on erilainen oikeudellinen ja tosiasiallinen asema, ja erilainen (huojennettu) verokohtelu on perusteltu, jos toiminta rajoittuu yritysryhmän sisällä toteutettavaan toimintaan; ja
captive reinsurance companies neither distort competition nor affect trade within the EEA as the captive does not compete for market share and the services it provides are not tradable.
jälleenvakuutusalan kytkösyhtiöt eivät vääristä kilpailua eivätkä vaikuta ETA-valtioiden väliseen kauppaan, sillä kytkösyhtiöt eivät kilpaile markkinaosuuksista eivätkä niiden tarjoamat palvelut ole kaupattavissa.
Company A also argued that the Liechtenstein tax measures on captive insurance companies, introduced in 1997, preceded the evolution of any assessment by the Authority or European Commission that such taxation on intra-group activities could involve State aid.
Lisäksi yhtiö A väitti, että vakuutusalan kytkösyhtiöihin sovellettavista Liechtensteinin verotoimenpiteistä säädettiin vuonna 1997, eli ennen kuin valvontaviranomainen tai Euroopan komissio oli arvioinut, että tällaiseen konsernin sisäisen toiminnan verotukseen saattaisi liittyä valtiontukea.
In the alternative, it argued that in light of the principles of legitimate expectations and legal certainty, the Authority should not order recovery if it concludes that State aid has been granted.
Yhtiö A esitti vaihtoehtoisesti, että luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteiden perusteella valvontaviranomaisen ei pitäisi määrätä takaisinperintää, vaikka se toteaisi, että valtiontukea on myönnetty.
Company B is a Liechtenstein based direct writing captive insurance company owned by Company C. Company C makes use not only of its captive, but also purchases both insurance and reinsurance on the international markets.
Yhtiö B on Liechtensteinissa toimiva, yhtiön C omistama vakuutusalan kytkösyhtiö, joka tekee ensivakuutussopimuksia. Sen lisäksi, että yhtiö C käyttää kytkösyhtiönsä palveluja, se hankkii sekä vakuutuksia että jälleenvakuutuksia kansainvälisiltä markkinoilta.
It stressed, however, that it is unable to insure all of its risks either because such insurance cover is not available or because it is not financially efficient.
Se painotti kuitenkin, ettei se pystynyt vakuuttamaan kaikkia riskejään, koska niiden varalta ei ollut saatavilla vakuutusta tai vakuutuksen ottaminen ei olisi taloudellisesti kannattavaa.
Company B was founded in Liechtenstein in 2004 as a reaction to adverse insurance market developments after 2001 when commercial insurers and reinsurers began to demand higher retentions, limited their capacities, and sold insurance and reinsurance at higher prices and at more restrictive terms and conditions.
Yhtiö B perustettiin Liechtensteinissa vuonna 2004 vastauksena vakuutusmarkkinoiden epäsuotuisaan kehitykseen vuoden 2001 jälkeen, kun kaupalliset vakuutusyhtiöt ja jälleenvakuutusyhtiöt alkoivat vaatia yrityksiä säilyttämään suuremman riskin, rajoittivat kapasiteettiaan ja myivät vakuutuksia ja jälleenvakuutuksia korkeampaan hintaan ja tiukemmin ehdoin.
Company C argued in particular that a commercial risk transfer (to a general insurer) always involves the customer retaining a certain portion of the risk.
Yhtiö C väitti erityisesti, että kun kaupallinen riski siirretään (yleiselle vakuutusyhtiölle), asiakkaan on aina säilytettävä tietty osuus riskistä.
It stated that it is considered uneconomic and inefficient to seek risk transfer up to a certain level of risk retention.
Sen mielestä ei ollut taloudellista eikä tehokasta pyrkiä siirtämään riskejä tiettyyn riskien säilyttämistasoon asti.
The company contended that there is market consensus on levels of risk that companies keep and that below this level ‘one cannot speak of a liquid insurance market’.
Yhtiön mielestä markkinoilla ollaan yksimielisiä yhtiöiden säilyttämän riskin tasosta eikä kyseisen rajan alapuolella ”voida puhua likvideistä vakuutusmarkkinoista”.
Company C also considered certain risks to be uninsurable and are therefore forcibly retained by companies, and that in this area captive insurance companies do not substitute commercial insurers.
Lisäksi yhtiö C katsoi, että tietyt riskit olivat vakuutuskelvottomia ja jäivät näin ollen pakosta yhtiöille eivätkä vakuutusalan kytkösyhtiöt korvaa tässä kohtaa kaupallisia vakuutusyhtiöitä.
Company C explained that in its opinion forming captives is merely one way of formalising and organising retained risk within a company, and that it is not an option limited to large corporations, and does not confer an economic advantage in comparison to companies that do not form captives.
Yhtiö C selitti, että sen mielestä kytkösyhtiön perustaminen on vain yksi tapa siirtää ja järjestää yhtiön sisällä säilytetty riski eikä tällainen mahdollisuus koske yksinomaan suuria yhtiöitä eikä siitä aiheudu taloudellista etua sellaisiin yhtiöihin verrattuna, jotka eivät perusta kytkösyhtiöitä.
Although Company C stated that it is not an option limited to large companies, it also accepted, however, that larger companies have a lower cost of risk (due to economies of scale, capital structure and risk diversification) than smaller ones, and are more likely to own captive insurance companies.
Vaikka yhtiö C totesi, ettei tällainen mahdollisuus koske vain suuria yhtiöitä, se myönsi kuitenkin, että suurilla yhtiöillä riskien kustannukset ovat alhaisemmat (pääomarakenteesta ja riskien hajauttamisesta aiheutuvan mittakaavaedun ansiosta) kuin pienillä yhtiöillä, joten niillä on todennäköisemmin vakuutusalan kytkösyhtiöitä.
Company C emphasised that Company B is only able to operate within its group of companies, and that it does not participate in the commercial direct insurance market.
Yhtiö C painotti, että yhtiö B pystyy toimimaan vain omassa yritysryhmässään eikä se osallistu kaupallisille ensivakuutusmarkkinoille.
Finally, Company C contended that its captive does not compete with other market recipients, and, as Company C is unable to procure the services offered by its captive from other market recipients, there is no effect on cross-border competition.
Yhtiö C väitti vielä, ettei sen kytkösyhtiö kilpaile muiden markkinatoimijoiden kanssa ja, koska yhtiö C ei pysty hankkimaan kytkösyhtiönsä tarjoamia palveluja muilta markkinatoimijoilta, toiminta ei vaikuta rajatylittävään kilpailuun.
Comments from Company D
Yhtiön D huomautukset
Company D described itself as the leading captive manager in Liechtenstein, providing management services to six of the 12 captive insurance companies currently located in the principality.
Yhtiö D kuvaa itseään johtavaksi kytkösyhtiöiden hallinnoijaksi Liechtensteinissa, sillä se tarjoaa hallinnointipalveluja Liechtensteinissa tällä hetkellä toimiville 6–12:lle vakuutusalan kytkösyhtiölle.
In its letter received on 11 May 2009, Company D stated that in its opinion the tax measures to which captive insurance companies are subject do not distort competition as the companies do not have competitors and there is, therefore, no market.
Yhtiö D totesi 11 päivänä toukokuuta 2009 saapuneessa kirjeessään, että sen mielestä vakuutusalan kytkösyhtiöihin sovellettavat verotoimenpiteet eivät vääristä kilpailua, sillä yhtiöillä ei ole kilpailijoita eikä näin ollen myöskään markkinoita.
Company D acknowledged that in terms of supply-side substitution, ‘many commercial insurers can insure the risks captives insure’, but contended that in terms of demand-side substitution, buyers of insurance do not view captives and commercial insurers as alternatives, but as separate products.
Yhtiö D myönsi, että tarjonnan korvaamisen kannalta katsottuna monet kaupalliset vakuutusyhtiöt voivat vakuuttaa niitä riskejä, joita kytkösyhtiöt vakuuttavat, mutta väitti, että kysynnän korvaamisen kannalta vakuutusten ostajat eivät näe kytkösyhtiöitä ja kaupallisia vakuutusyhtiöitä vaihtoehtoina vaan erillisinä tuotteina.
This is because commercial insurance is considered not to be as effective a risk management tool as using a captive; as the insurable risks are different (the products being complementary rather than interchangeable); and because in some countries commercial insurers and captives face different licence and regulatory requirements (Company D was of the view that it is unreasonable to classify captives as operating in the same market as commercial insurers when they do not have the same opportunity to participate in that market).
Tämä johtuu siitä, että kaupallisen vakuutusyhtiön käyttöä ei pidetä niin tehokkaana riskienhallintavälineenä kuin kytkösyhtiön käyttöä, sillä vakuutettavat riskit ovat erilaiset (tuotteet pikemminkin täydentävät toisiaan kuin ovat vaihdettavissa keskenään) ja koska joissakin maissa kaupallisiin vakuutusyhtiöihin ja kytkösyhtiöihin sovelletaan erilaisia lupa- ja sääntelyvaatimuksia (yhtiö D oli sitä mieltä, ettei kytkösyhtiöitä ollut järkevää luokitella toimiviksi samoilla markkinoilla kaupallisten vakuutusyhtiöiden kanssa, koska niillä ei ole vastaavaa tilaisuutta osallistua kyseisille markkinoille).
Company D also argued that any decision by the Authority ordering recovery of unlawful State aid from captives in Liechtenstein would be contrary to general principles of law, as it would be retrospective and in breach of the legitimate expectation of the companies that they would not be subject to an increased tax burden.
Yhtiö D väitti myös, että jos valvontaviranomainen tekisi päätöksen sääntöjenvastaisen valtiontuen takaisinperinnästä Liechtensteinin kytkösyhtiöiltä, päätös olisi vastoin yleisiä oikeusperiaatteita, koska se olisi taannehtiva ja rikkoisi yhtiöiden luottamuksensuojaa, sillä yhtiöillä oli perusteltu oikeus luottaa siihen, ettei niiltä peritä lisää veroa.
Comments from Company E
Yhtiön E huomautukset
Company E is a captive insurance company located in Liechtenstein.
Yhtiö E on Liechtensteinissa toimiva vakuutusalan kytkösyhtiö.
In its letter received by the Authority on 12 May 2009, Company E claimed that the Authority had made incorrect assumptions in its decision to open the formal procedure.
Yhtiö E väitti kirjeessään, jonka valvontaviranomainen vastaanotti 12 päivänä toukokuuta 2009, että valvontaviranomainen oli esittänyt virheellisiä oletuksia muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään.
Company E argued that a captive insurance company does not offset risk through the purchase of reinsurance as stated by the European Commission (and referred to by the Authority) in its decision concerning aid for captive insurance companies in Åland (Finland) [11] explaining that a captive carries all of the risks of its parent.
Yhtiö E väitti, ettei vakuutusalan kytkösyhtiö tasoita riskejä hankkimalla jälleenvakuutuksia, kuten Euroopan komissio esitti päätöksessään (mihin valvontaviranomainen viittasi), joka koski Ahvenanmaalla (Suomessa) toimivien captive-vakuutusyhtiöiden tukemista [11], ja selitti, että kytkösyhtiö kantaa kaikki emoyhtiönsä riskit.
Company E also argued that insurance through a captive is not an alternative to obtaining insurance on the ‘general market’, and indeed that captives are at a disadvantage compared to general insurers as they are unable to pool risks, and should be compared not with general insurers but with the uninsured risks that companies carry.
Yhtiö E väitti lisäksi, ettei vakuuttaminen kytkösyhtiön kautta ole vaihtoehto vakuutuksen hankkimiselle ”yleisiltä markkinoilta” ja että kytkösyhtiöt ovat tosiasiassa epäedullisessa asemassa yleisiin vakuutusyhtiöihin verrattuna, sillä ne eivät pysty kokoamaan riskejä, ja että niitä ei pitäisi verrata yleisiin vakuutusyhtiöihin vaan vakuuttamattomiin riskeihin, joita yhtiöt kantavat.
Company E stated that it does not currently provide insurance to its group that cannot be bought on the international market.
Yhtiö E ilmoitti, ettei se tarjonnut tällä hetkellä yritysryhmälleen sellaista vakuutusta, jota ei voi ostaa kansainvälisiltä markkinoilta.
Company E stated that establishing a captive involves substantial costs and can only be justified on commercial grounds.
Yhtiö E totesi, että kytkösyhtiön perustamisesta aiheutuu merkittäviä kuluja ja että sitä voidaan perustella vain liiketoiminnallisin syin.
One of the reasons, it informed the Authority, that the company was formed in Liechtenstein was that the principality was ‘not disadvantageous’ in tax terms in comparison to other locations, and a change to the tax regime ‘will adversely affect the viability of Liechtenstein as a captive location’.
Se kertoi valvontaviranomaiselle, että yksi syy yhtiön perustamiseen Liechtensteinissa oli, että Liechtenstein ”ei ollut epäedullinen” verotuksen kannalta katsottuna muihin maihin verrattuna, ja että verojärjestelmän muutos ”vaikuttaisi haitallisesti Liechtensteinin elinvoimaisuuteen kytkösyhtiöiden toimipaikkana”.
Comments from Company F
Yhtiön F huomautukset
Company F firstly explained how captive insurance and reinsurance companies, and in particular Company F as part of the […] Holding, are organised.
Yhtiö F selitti ensin, miten vakuutusalan ja jälleenvakuutusalan kytkösyhtiöt ja erityisesti yhtiö F osana […] -holdingyhtiötä on organisoitu.
It stressed the fact that captives constitute a pooling of risks within a company group to allow for efficient risk management and financing.
Se painotti, että kytkösyhtiöiden avulla yritysryhmän sisäiset riskit kootaan, jolloin riskienhallinta ja rahoitus tehostuvat.
It also considered that the establishment of a captive creates greater transparency of risks within the group.
Lisäksi kytkösyhtiön perustaminen lisää sen mielestä yritysryhmä sisäisten riskien läpinäkyvyyttä.
Company F referred to the lesser requirements of market integration that exist among the EFTA States of the EEA compared to the EU.
Yhtiö F viittasi markkinoiden yhdentymistä koskeviin vaatimuksiin, joita oli Euroopan talousalueeseen kuuluvien EFTA-maiden kesken vähemmän EU:hun verrattuna.
It referred in particular to Articles 113, 114(2), and 115 TFEU regarding approximation of laws in the area of taxation, which do not have analogous provisions in the EEA Agreement.
Se viittasi erityisesti Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimus) 113 artiklaan, 114 artiklan 2 kohtaan ja 115 artiklaan, joissa määrättiin lainsäädännön lähentämisestä verotuksen alalla ja joita vastaavia määräyksiä ei ollut ETA-sopimuksessa.
Company F argued that the tax measures in favour of captive insurance companies in Liechtenstein do not constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Yhtiö F väitti, etteivät vakuutusalan kytkösyhtiöiden hyväksi Liechtensteinissa toteutetut verotoimenpiteet ole ETA-sopimuksen 61 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
This statement was based on two reasons: captives are not undertakings, and the tax measures do not selectively benefit any undertaking.
Se esitti väitteelleen kaksi perustetta: kytkösyhtiöt eivät ole yrityksiä eikä verotoimenpiteistä ole valikoivaa etua millekään yritykselle.
Referring to a decision of the Authority concerning the Norwegian Road Administration Møre and Romsdal District Office [12], Company F argued that captives are not undertakings because they only provide insurance services ‘in-house’.
Yhtiö F viittasi Norjan tielaitoksen Møren ja Romsdalin piiritoimistoa koskevaan valvontaviranomaisen päätökseen [12] ja väitti, etteivät kytkösyhtiöt ole yrityksiä, koska ne tarjoavat vakuutuspalveluja vain ”talon sisällä”.
Moreover, the activity carried out by captive insurance companies does not have an economic nature as it is exclusively limited to the transfer of internal risks from the activities of the remainder of the […] Holding Group.
Lisäksi kytkösyhtiöiden harjoittama toiminta ei ole luonteeltaan taloudellista, sillä se rajoittuu yksinomaan […] -holdingyhtiöryhmän muun osan toiminnasta aiheutuvien sisäisten riskien siirtoon.