natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In order to administer general loans, the Housing Financing Fund was to operate a Housing Bonds Division, as previously operated by the State Housing Agency, whose finances were to be kept separate from other activities of the Fund’s operation (cf. Article 17 of the Housing Act) [15].
Osasto hoiti valtion asuntoviraston aiemmin hoitamia tehtäviä ja sen varat oli pidettävä erillään rahaston muusta toiminnasta (ks. asuntolain 17 §) [15].
The Housing Bond Division was to:
Asunto-obligaatio-osaston tehtävänä oli:
issue categories of marketable housing bonds in the name of the Housing Financing Fund subject to the terms and conditions laid down in this Act, or by regulation;
Laskea asuntorahoitusrahaston nimissä liikkeeseen markkinakelpoisia asunto-obligaatioita tässä laissa tai asetuksella säädetyin ehdoin.
exchange debt instruments secured by mortgage and housing bonds;
Vaihtaa velkakirjoja, joiden vakuutena on kiinnitys ja asunto-obligaatioita.
promote the saleability of housing bonds in the market.
Edistää asunto-obligaatioiden myyntikelpoisuutta markkinoilla.
A mortgage bond was to be index linked and have the same lending terms as the housing bonds, exchanged for the mortgage bond, in addition to interest margin (cf. Article 19 of the Act).
Kiinnelainan oli oltava indeksisidonnainen, sen ehtojen oli vastattava kiinnelainaksi vaihdettujen asunto-obligaatioiden ehtoja ja siihen oli lisättävä korkomarginaali (ks. asuntolain 19 §).
This margin could be set so that it covered the Housing Bonds Division’s operating expenses and estimated losses from outstanding loans (cf. Article 28 of the Act).
Korkomarginaali voitiin määrittää siten, että sillä katettiin asunto-obligaatio-osaston toimintakulut ja maksamattomista lainasaatavista aiheutuvat arvioidut tappiot (ks. asuntolain 28 §).
The Minister of Social Affairs was to determine the level of the interest margin after having obtained a proposal from the Board of the Housing Financing Fund.
Korkomarginaalin määrityksestä vastasi sosiaaliministeri asuntorahoitusrahaston johtokunnan ehdotuksen perusteella.
Mortgage instruments and housing bonds could be exchanged for an amount not exceeding 70 % of the appraised value of property, if the owner was building or buying his first residential housing, but 65 % of the value in all other instances (cf. Article 19 of the Act); in other words a reduction from the former ceiling of 75 % of the assessed price laid down in the abovementioned Article 27 of the previous Act No 97/1993.
Panttikirjat ja asunto-obligaatiot voitiin vaihtaa sellaista summaa vastaan, jonka osuus kiinteistön arvioidusta arvosta oli enintään 70 prosenttia, jos kiinteistön omistaja rakensi tai osti ensimmäisen asuntonsa, mutta kaikissa muissa tapauksissa enintään 65 prosenttia arvioidusta arvosta (ks. asuntolain 19 §). Uudella lailla alennettiin toisin sanoen aiemman lain nro 97/1993 27 §:ssä säädettyä edellistä 75 prosentin enimmäisosuutta asunnon arvioidusta hinnasta.
The Minister of Social Affairs was permitted to decide in a Regulation the maximum number of mortgage instruments bought by the Housing Bond Division for each property.
Sosiaaliministerillä oli valtuudet päättää asetuksella asunto-obligaatio-osaston kutakin kiinteistöä kohden ostamien panttikirjojen enimmäismäärä.
According to Article 21 of the Act, the maximum loan period of mortgage instruments bought by the Housing Bond Division was to be 40 years.
Asuntolain 21 §:n mukaan asunto-obligaatio-osaston ostamien panttikirjojen enimmäislaina-aika oli 40 vuotta.
Further rules regarding housing bonds were laid down in Regulation No 7/1999 on the Housing Bonds Division and housing bonds transactions (um húsbréfadeild og húsbréfaviðskipti).
Asunto-obligaatio-osastosta ja asunto-obligaatiotransaktioista (um húsbréfadeild og húsbréfaviðskipti) annetussa asetuksessa nro 7/1999 on asunto-obligaatioita koskevia lisäsäännöksiä.
As regards lending to building contractors the rules in that Regulation mirrored those laid down in the previous Regulation 467/1991 of the same name applicable under the former Act [16].
Kyseisen asetuksen säännökset rakennusurakoitsijoille myönnettävistä lainoista perustuivat edellisen lain nojalla sovelletun samannimisen asetuksen nro 467/1991 säännöksiin [16].
As can be seen from the above, the housing bond swapping system remained the same after the entry into force of the Housing Act.
Kuten edellä todettiin, asunto-obligaatioiden swap-järjestelmä pysyi ennallaan asuntolain voimaantulon jälkeen.
The Housing Bond Division of the Housing Financing Fund was entrusted with the same functions as the same Division had carried out in the State Housing Agency (cf. Article 19 of the Act No 97/1993 and Article 17 of the Housing Act, both quoted above).
Asuntorahoitusrahaston asunto-obligaatio-osasto hoiti samoja tehtäviä kuin se oli hoitanut toimiessaan valtion asuntoviraston yhteydessä (ks. edellä olevat lainaukset lain nro 97/1993 19 §:stä ja asuntolain 17 §:stä).
This is also borne out by the comments to chapter VI of the bill which became the Housing Act, that the chapter contained substantively corresponding provisions as chapter IV of the Act No 97/1993 [17].
Myös asuntolakia koskeneen lakiehdotuksen VI luvusta esitetyistä huomautuksista saadaan vahvistus sille, että kyseisen luvun säännökset vastasivat olennaisilta osiltaan lain nro 97/1993 IV luvun säännöksiä [17].
Additional loans
Lisälainat
With the Housing Act a new loan category, called additional loans, for people with lower income, was added to the housing system.
Asuntojärjestelmään lisättiin asuntolailla uusi lainaryhmä, lisälainat. Ne on suunnattu henkilöille, joiden tulotaso on matalampi.
Those loans could be granted on top of the general loans replacing several social loans granted under Act No 97/1993 but were subsequently repealed [18].
Lisälainoja voitiin myöntää monet lain nro 97/1993 nojalla myönnetyt sosiaaliset lainat korvaavien yleisten lainojen lisäksi. Niiden myöntämisestä luovuttiin kuitenkin sittemmin [18].
According to Article 30, following a request from a municipal housing committee, the Housing Financing Fund could grant individuals who had a right to a general loan for the purchase of an apartment additional loans which could cover 25 % of the estimated value of the apartment.
Asuntolain 30 §:n mukaan asuntorahoitusrahasto voi myöntää kunnan asuntotoimikunnan pyynnöstä asunnon ostoa varten myönnettävään yleiseen lainaan oikeutetuille yksityisille lisälainoja, joilla voitiin kattaa 25 prosenttia asunnon arvioidusta arvosta.
As was the case for social loans under the previous system in Act No 97/1993 before the establishment of the Housing Financing Fund, total lending from the Housing Financing Fund (general loan and addition loan) could never exceed 90 % of the estimated value of the apartment.
Kuten lain nro 97/1993 mukaisesta aiemmasta järjestelmästä ennen asuntorahoitusrahaston perustamista myönnettyjen sosiaalisten lainojen tapauksessa, asuntorahoitusrahastosta myönnettyjen lainojen (yleisen lainan ja lisälainan) kokonaismäärä sai olla enintään 90 prosenttia asunnon arvioidusta arvosta.
The Minister of Social Affairs was to set a regulation further outlining the requirements for granting additional loans.
Sosiaaliministerillä oli valtuudet säätää asetuksella lisälainojen myöntämiseen sovellettavista vaatimuksista.
The following criteria were to be considered for granting those loans: family size, assets, income, apartment size and type of housing.
Lisälainojen myöntämisessä noudatettavia kriteereitä olivat muun muassa perheen koko, varallisuus, tulot sekä asunnon koko ja tyyppi.
The Minister of Social Affairs issued Regulation No 783/1998 on Additional Loans, which laid down in greater detail the conditions applicants had to satisfy in order to be eligible for additional loans.
Sosiaaliministeri säätämässä lisälainoja koskevassa asetuksessa nro 783/1998 vahvistettiin yksityiskohtaisemmin edellytykset, jotka hakijoiden oli täytettävä saadakseen lisälainaa.
Articles 5 and 6 of the Regulation provided that the applicant could not exceed certain thresholds as regards income and assets in order to qualify for an additional loan [19].
Kyseisen asetuksen 5 ja 6 §:n mukaisesti lisälainan myöntämisen edellytyksenä oli, että hakijan tulot ja varallisuus eivät ylittäneet tiettyjä raja-arvoja [19].
Article 8 stated that the applicant had to pass an evaluation of payment ability.
Asetuksen 8 §:ssä säädettiin, että hakijan maksukyvystä oli laadittava arviointi.
In Article 4 it was stated that the municipalities were permitted to create further guidelines for the housing committees to take into consideration.
Asetuksen 4 §:n mukaan kunnilla oli mahdollisuus antaa asuntotoimikunnille lisäohjeistusta.
These issues could include current housing situations; the state and type of current housing and family size and health [20].
Ohjeita voitiin antaa muun muassa vallitsevasta asuntotilanteesta, nykyisten asuntojen kunnosta ja tyypistä sekä perheiden koosta ja terveydentilasta [20].
Hence, the main criteria for determining whether someone qualified for ‘social’ loans continued to be lack of assets and low income just as was the case under the rules in place before the enactment of the Housing Act.
Sosiaalisten lainojen tärkein määritysperuste oli sen vuoksi edelleen vähäinen varallisuus ja matala tulotaso, kuten asuntolain säätämistä edeltäneen jakson aikana.
As opposed to the previous rules under Act No 97/1993, the Housing Act did not contain provisions for loans for the so-called lease-purchase social housing.
Toisin kuin laissa nro 97/1993, asuntolaissa ei ollut säännöksiä lainoista, joita myönnetään yhteiskunnan tukemaa asuntotuotantoa koskevia kiinteistöleasingsopimuksia varten.
Furthermore, the Housing Act did not contain any provisions related to the sale of social apartments as they could be sold on the general market subject to the conditions laid down in Article 32 of the Housing Act.
Asuntolaissa ei säädetty myöskään yhteiskunnan tukemien asuntojen myynnistä, sillä ne voitiin myydä yleisillä markkinoille asuntolain 32 §:ssä säädetyin edellytyksin.
Rental apartments
Vuokra-asunnot
The third loan category, loans for rental apartments, is regulated by Chapter VIII of the Housing Act.
Kolmatta lainaryhmää, vuokra-asuntoihin myönnettäviä lainoja, säännellään asuntolain VIII luvun säännöksillä.
According to Article 33, the Housing Financing Fund may extend loans for construction or purchase of housing intended for lease, to municipalities, associations or companies having the objective of constructing, owning and managing such housing.
Asuntolain 33 §:n mukaisesti asuntorahoitusrahasto voi myöntää vuokrattavaksi tarkoitettujen asuntojen rakentamiseen ja ostamiseen myönnettäviä lainoja myös kunnille, yhdistyksille tai yrityksille, jotka aikovat rakentaa, hankkia omistukseensa ja isännöidä kyseisiä asuntoja.
Loans may be granted for up to 90 % of the construction cost or purchase price but not exceeding 90 % of the cost basis approved by the board of the Fund (cf. Article 36 of the Act).
Lainoilla voidaan kattaa enintään 90 prosenttia asunnon rakennuskustannuksista tai ostohinnasta, kuitenkin enintään 90 prosenttia rahaston johtokunnan hyväksymästä kustannusten laskentaperusteesta.
According to Article 37 of the Act, the right to rental housing shall depend on the social circumstances of an applicant and whether the applicant’s income and assets fall within the limits laid down in further detail in a Regulation issued by the Minister of Social Affairs.
Asuntolain 37 §:n mukaisesti vuokra-asunto-oikeus riippuu hakijan sosiaalisesta tilanteesta ja siitä, alittavatko hakijan tulot ja varallisuus sosiaaliministerin antamassa asetuksessa säädetyt yksityiskohtaiset raja-arvot.
In the general comments accompanying Chapter VIII of the bill to the Housing Act it was stated that as regards this type of loans, for the greater part the same rules as under the former Act No 97/1993 would continue to apply [21].
Asuntolakia koskeneen lakiehdotuksen VIII luvun liitteenä olleissa yleisissä huomautuksissa todettiin, että tämäntyyppisiin lainoihin sovellettaisiin edelleen paljolti samoja sääntöjä kuin aiemman lain nro 97/1993 nojalla [21].
Accordingly, this loan category is essentially the same as previously provided for in the rules regarding the Workers’ Housing Fund.
Tämä lainaryhmä onkin suurelta osin työntekijöiden asuntorahastoa koskeneiden sääntöjen mukainen.
The maximum loan for this loan category was 90 % of construction cost or purchase price, both under the terms of the Housing Act and Act No 97/1993.
Sekä asuntolain että lain nro 97/1993 säännösten mukaisesti tähän ryhmään kuuluneilla lainoilla voitiin kattaa enintään 90 prosenttia asunnon rakennuskustannuksista tai ostohinnasta.
Similarly, the entitlement to these rental apartments was based on criteria of social need such as lack of assets and low income.
Myös tässä tapauksessa vuokra-asunto-oikeus perustui sosiaalisiin tarveperusteisiin, kuten vähäiseen varallisuuteen ja matalaan tulotasoon.
Amendments made in 2004
Vuonna 2004 tehdyt muutokset
Act No 57/2004
Laki nro 57/2004
In 2004, two Acts amending the Housing Act were enacted, Act No 57/2004 and Act No 120/2004.
Vuonna 2004 säädettiin kaksi asuntolakia muuttavaa lakia: lait nro 57/2004 ja nro 120/2004.
Act No 57/2004, which entered into force on 1 July 2004, abolished the housing bond swapping system.
Lailla nro 57/2004, joka tuli voimaan 1 päivänä heinäkuuta 2004, lakkautettiin asunto-obligaatioiden swap-järjestelmä. Asuntorahoitusrahastosta myönnetyt yleiset lainat maksettiin siitä lähtien käteisenä.
Instead the general loans provided by the Housing Financing Fund were paid out in cash.
Muutosten päätarkoitusta kuvailtiin lakiehdotuksessa seuraavasti:
The main objective of the changes was described in the following terms in the bill:
”Oheisen lakiehdotuksen tarkoituksena on tarjota asuntorahoitusrahastosta edullisempia asuntolainoja islantilaisille siten, että yleisillä lainamarkkinoilla on saatavilla rahoitusta edullisemmin ehdoin.
‘The bill, which is here submitted, has the purpose of ensuring Icelanders more favourable housing loans through the Housing Financing Fund by cheaper financing in the general loan market.
Tähän tavoitteeseen pyritään asuntorahoitusrahaston liikkeeseen laskemien obligaatioiden uudelleenjärjestelyllä, jonka tarkoituksena on tehostaa rahoitusta ja poistaa suurimmat puutteet nykyisestä liikkeeseenlaskujärjestelmästä […].”
This objective shall be achieved by the reorganisation of the bond issuing of the Housing Financing Fund, which will enhance the efficiency of the financing and will cut away the main shortcomings with the current issuance […].After the amendments Article 19 of the Housing Act stated:
Asuntolain 19 §:ssä säädettiin muutosten jälkeen seuraavaa: ”Asuntorahoitusrahastosta myönnettävät lainat on maksettava käteisenä.
‘Loans extended by the Housing Financing Fund shall be paid out in cash. Before a loan is paid out, the borrower shall issue a borrower’s mortgage instrument and have it officially recorded.
Ennen lainan maksamista lainanantajan on laskettava liikkeeseen panttikirja ja rekisteröitävä se virallisesti.
Each borrower’s mortgage shall be price-indexed by the consumer price index (cf. the Consumer Price Index Act), and shall bear interest as provided for in Article 21.’
Jokainen lainanantajan kiinnitys on sidottava kuluttajahintaindeksiin (ks. kuluttajahintaindeksiä koskeva laki) ja siitä on maksettava 21 §:ssä säädetty korko.”
Sub-paragraphs 2 and 3 of Article 10 of the Act, concerning the financing of the Fund were amended to correspond to the abolition of the housing bond system:
Asuntolain 10 §:n 2 ja 3 alamomenttiin, joissa säädettiin rahaston rahoittamisesta, tehtiin seuraavat asunto-obligaatiojärjestelmän lakkauttamisen edellyttämät muutokset:
‘The Housing Financing Fund shall finance the tasks committed to by this Act in the following manner:
”Asuntorahoitusrahaston on rahoitettava sille tällä lailla annettavat tehtävät seuraavasti:
By returns on the Fund’s own capital, i.e. instalments, interest and price indexation payments on extended loans.
Rahaston oman pääoman tuotolla, ts. myönnetyistä lainoista suoritettavilla lyhennyksillä, korolla ja hintaindeksimaksuilla.
By the issue and sale of HFF bonds, and by borrowing as may be provided for the Budget Act at any particular time.
Asuntorahoitusrahaston asunto-obligaatioiden liikkeeseenlaskulla ja myynnillä sekä kulloinkin voimassa olevan budjettilain mukaisella lainanotolla.
By service charges as provided for in Article 49.’
49 §:n mukaisilla palvelumaksuilla.”
Even though the service charges were not previously listed in Article 10 as a means of financing, the referred Article 49 was a part of the Act from its entry into force and had not been changed.
Vaikka palvelumaksuja ei aiemmin mainittu 10 §:ssä rahoitusvälineinä, kyseinen 49 § sisältyi lakiin sen voimaantulosta lähtien eikä siihen ollut tehty muutoksia.
By Article 5 of the Act No 57/2004, two new paragraphs were added to Article 11 of the Housing Act on management of assets and liabilities:
Lain nro 57/2004 5 §:llä asuntolain 11 §:ään lisättiin kaksi uutta momenttia, jotka koskivat varojen ja velkojen hoitoa: ”Asuntorahoitusrahaston on pidettävä tulonsa ja menonsa tasapainossa ja laadittava sitä varten ennakkosuunnitelmia.
‘The Housing Financing Fund shall keep its revenues and expenses in balance, and shall make advance plans in this regard.
Rahaston on otettava tätä tarkoitusta varten käyttöön riskinhallintajärjestelmä. Asuntorahoitusrahasto voi käydä kauppaa omarahoitteisilla obligaatioillaan ja muilla arvopapereilla.
Having obtained the opinion of the board of the Fund and the Financial Supervisory Authority, the Minister shall, by Regulation, issue provisions on the Fund’s risk criteria, risk management, internal control and its trade in securities.’
Lailla nro 57/2004 tehtiin useita muita muutoksia. Kyse oli pääasiassa teknisistä muutoksista, jotka liittyivät obligaatioiden swap-järjestelmän lakkauttamiseen (ks. asuntolakia muuttavan lain 9–20 §).
Act No 120/2004
Laki nro 120/2004
By Act No 120/2004, which entered into force on 3 December 2004, the limit of the Housing Financing Fund’s general loans was raised to 90 % of the appraised value of property from the former maximum value of 70 %, and the Minister of Social Affairs was given the power to change that amount by way of administrative regulation (cf. Article 19 of the Housing Act).
Lailla nro 120/2004, joka tuli voimaan 3 päivänä joulukuuta 2004, asuntorahoitusrahaston yleisten lainojen enimmäismäärä korotettiin aiemmasta 70 prosentista 90 prosenttiin suhteessa kiinteistön arvioituun arvoon. Lisäksi sosiaaliministerille annettiin valtuudet muuttaa kyseistä määrää hallinnollisella asetuksella (ks. asuntolain 19 §).
Furthermore, as a consequence of the raising of the limit for general loans, Chapter VII of the Act, on additional loans, was abolished.
Yleisiin lainoihin sovellettavan raja-arvon korottamisen vuoksi lain VII luku, joka koski lisälainoja, kumottiin.
In the comments to Article 4 of the bill, which abolished Chapter VII of the Housing Act on additional loans, inter alia, the following explanations were provided:
Lakiehdotuksen 4 artiklasta, jolla kumottiin asuntolain VII luku (lisälainat), esitetyissä huomautuksissa annettiin muun muassa seuraavat tiedot:
‘If the bill should become law, all property buyers will have the possibility of 90 % loans and the need for additional loans will therefore no longer exist.
”Jos lakiehdotus hyväksytään varsinaiseksi laiksi, kaikilla kiinteistön ostajilla on mahdollisuus saada lainaa, joka kattaa 90 prosenttia kiinteistön arvosta, eikä lisälainoja sen vuoksi enää tarvita.
This change has resulted in substantially better terms for buyers with few assets and low income.
Tämän muutoksen myötä ostajiin, joilla on vähän varallisuutta ja matalat tulot, on alettu soveltaa olennaisesti parempia ehtoja.
Therefore, under the current circumstance there is no reason to provide for a separate loan category for that group.’
Tämän vuoksi nykytilanteessa ei ole tarvetta erillisen lainaryhmän tarjoamiseen tälle ostajaryhmälle.”
The Minister of Social Affairs has made use of his competence granted by the above Act.
Sosiaaliministeri on käyttänyt edellä mainitun lain nojalla saamansa valtuuksia.
The maximum limit has been lowered to 80 % and raised again to 90 % but then lowered again to 80 % which is the current limit [24].
Enimmäismäärä alennettiin ensiksi 80 prosenttiin, korotettiin jälleen 90 prosenttiin mutta alennettiin lopulta uudelleen 80 prosenttiin, joka on nykyinen raja-arvo [24].
LEGAL BASIS UNDER ICELANDIC LAW FOR POSSIBLE STATE AID ELEMENTS
ISLANNIN OIKEUDEN MUKAINEN OIKEUSPERUSTA MAHDOLLISILLE VALTIONTUILLE
In its decision to initiate a formal investigation procedure, the Authority identified the following five possible state aid measures:
Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdyn valvontaviranomaisen päätöksen mukaisesti mahdolliset valtiontukitoimenpiteet ovat seuraavat:
the state guarantee,
valtiontakaus,
exemption from income and property tax,
vapautus tulo- ja varallisuusverosta,
interest support,
korkotuki,
no dividend payments,
vapautus osinkomaksuista,
the HFF not being subject to capital adequacy requirements and minimum solvency ratio rules.
asuntorahoitusrahaston jättäminen omien varojen riittävyyttä ja vakavaraisuussuhteen vähimmäismäärää koskevien sääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle.
STATE GUARANTEE
VALTIONTAKAUS
The Housing Financing Fund is a State institution governed by public law (cf. Article 4 of the Housing Act No 44/1998 and compare Article 2 of the previous Act No 97/1993).
Asuntorahoitusrahasto on julkisoikeudellinen valtion laitos (ks. asuntolain nro 44/1998 4 §; vrt. aiemman lain nro 97/1993 2 §).
As such, under the general unwritten rules of Icelandic public law applicable to all State institutions, it enjoys a State guarantee on all its obligations.
Sillä on kaikkiin valtion laitoksiin sovellettavien Islannin julkisoikeuden kirjoittamattomien sääntöjen nojalla oikeus saada sen kaikki velvoitteet kattava valtiontakaus.
The said unwritten principle of Icelandic law predates the entry into force of the EEA Agreement.
Kyseinen Islannin oikeuden kirjoittamaton periaate otettiin käyttöön ennen ETA-sopimuksen voimaantuloa.
Hence, it also applied to the former State Housing Agency and the three other bodies performing house financing activities before the entry into force of the Housing Act.
Sitä sovelletaan sen vuoksi myös entiseen valtion asuntovirastoon ja kolmeen muuhun laitokseen, jotka harjoittivat asuntorahoitustoimintaa ennen asuntolain voimaantuloa.
EXEMPTION FROM INCOME AND PROPERTY TAX
VAPAUTUS TULO- JA VARALLISUUSVEROSTA
In the opening decision, the Authority identified as a second potential State aid measure the exemption that HFF enjoys from income and property tax.
Valvontaviranomainen totesi menettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä, että myös asuntorahoitusrahastolle myönnetty vapautus tulo- ja varallisuusveroista oli mahdollisesti valtiontukitoimenpide.
The State Treasury, all State institutions and all State undertakings for which the State carries unlimited liability have, long before the entry into force of the EEA Agreement, been exempted from income and property taxes (cf. now paragraph 1 of Article 4 of the Income Tax Act No 90/2003).
Valtion kassa sekä kaikki valtion laitokset ja yritykset, joista valtiolla on rajoittamaton vastuu, vapautettiin tulo- ja varallisuusveroista jo kauan ennen ETA-sopimuksen voimaantuloa (ks. tuloverolain nro 90/2003 4 §:n 1 momentti).
This general tax exemption applies to the Housing Financing Fund by virtue of it being a State institution.
Tätä yleistä verovapautusta sovelletaan asuntorahoitusrahastoon sillä perusteella, että se on valtion laitos.
The legal basis for the tax exemption was at the time of entry into force of the EEA Agreement laid down in paragraph 1 of Article 4 of Act No 75/1981 on Income and Property Tax.
Verovapautuksen oikeusperusta vahvistettiin ETA-sopimuksen voimaantulon aikaan tulo- ja varallisuusverolain nro 75/1981 4 §:n 1 momentissa.