natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Union action should continue to take particular account of the Financial Action Task Force (FATF) Recommendations and instruments of other international organisations and bodies active in the fight against money laundering and terrorist financing.
Unionin toiminnassa olisi edelleen otettava erityisesti huomioon rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen vastaisen toimintaryhmän, jäljempänä ’FATF’, suositukset sekä muiden rahanpesun ja terrorismin rahoituksen vastaisten kansainvälisten järjestöjen ja elinten välineet.
The relevant Union legal acts should, where appropriate, be further aligned with the International Standards on Combating Money Laundering and the Financing of Terrorism and Proliferation adopted by the FATF in February 2012 (the ‘revised FATF Recommendations’).
Asiaankuuluvia unionin säädöksiä olisi tarvittaessa vielä yhdenmukaistettava rahanpesun sekä terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen rahoituksen torjuntaa koskevien kansainvälisten normien kanssa, jotka FATF hyväksyi helmikuussa 2012, jäljempänä ’tarkistetut FATF:n suositukset’.
As a signatory to the Council of Europe Convention on Laundering, Search, Seizure and Confiscation of the Proceeds from Crime and on the Financing of Terrorism, the Union should transpose the requirements of that Convention into its legal order.
Rikoksen tuottaman hyödyn rahanpesua, etsintää, takavarikkoa ja menetetyksi tuomitsemista sekä terrorismin rahoittamista koskevan Euroopan neuvoston yleissopimuksen allekirjoittajana unionin olisi saatettava kyseisen yleissopimuksen vaatimukset osaksi oikeusjärjestystään.
Council Framework Decision 2001/500/JHA lays down requirements with regard to the criminalisation of money laundering.
Neuvoston puitepäätöksessä 2001/500/YOS säädetään rahanpesun kriminalisointia koskevista vaatimuksista.
However, that Framework Decision is not comprehensive enough and the current criminalisation of money laundering is not sufficiently coherent to effectively combat money laundering across the Union and results in enforcement gaps and in obstacles to cooperation between the competent authorities in different Member States.
Kyseinen puitepäätös ei ole kuitenkaan riittävän kattava, ja rahanpesua ei ole toistaiseksi kriminalisoitu riittävän johdonmukaisesti, jotta rahanpesua voitaisiin tuloksellisesti torjua koko unionissa, ja tästä seuraa puutteita lainvalvonnassa ja haittoja eri jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten väliselle yhteistyölle.
The definition of criminal activities which constitute predicate offences for money laundering should be sufficiently uniform in all Member States.
Rahanpesun esirikoksia muodostavien rikollisten toimien määritelmän olisi oltava riittävän yhdenmukainen kaikissa jäsenvaltioissa.
Member States should ensure that all offences that are punishable by a term of imprisonment as set out in this Directive are considered predicate offences for money laundering.
Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kaikkia rikoksia, joista on säädetty vankeusrangaistus tässä direktiivissä esitetyllä tavalla, pidetään rahanpesun esirikoksina.
Moreover, to the extent that the application of those penalty thresholds does not already do so, Member States should include a range of offences within each of the categories of offences listed in this Directive.
Lisäksi siltä osin kuin kyseisten rangaistuskynnysten soveltaminen ei jo johda samaan tulokseen, jäsenvaltioiden olisi sisällytettävä joukko rikoksia kuhunkin tässä direktiivissä lueteltuun rikosluokkaan.
In that case, Member States should be able to decide how to delimit the range of offences within each category.
Kyseisessä tapauksessa jäsenvaltioiden olisi voitava päättää, miten rikokset rajataan kunkin luokan sisällä.
Where a category of offences, such as terrorism or environmental offences, includes offences set out in legal acts of the Union, this Directive should refer to those legal acts.
Jos rikosluokka, kuten terrorismi tai ympäristörikokset, sisältää rikoksia, joista säädetään unionin säädöksissä, tässä direktiivissä olisi viitattava kyseisiin säädöksiin.
Member States should, however, consider any offence set out in those legal acts as constituting a predicate offence for money laundering.
Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin pidettävä mitä tahansa kyseisissä säädöksissä säädettyjä rikoksia rahanpesuun liittyvinä esirikoksina.
Any kind of punishable involvement in the commission of a predicate offence as criminalised in accordance with national law should also be considered as a criminal activity for the purposes of this Directive.
Kaikenlaista kansallisen lainsäädännön mukaisesti rangaistavaa osallistumista esirikoksen tekemiseen olisi pidettävä myös tässä direktiivissä tarkoitettuna rikollisena toimintana.
In cases where Union law allows Member States to provide for sanctions other than criminal sanctions, this Directive should not require Member States to classify the offences in those cases as predicate offences for the purposes of this Directive.
Jos unionin lainsäädännössä jäsenvaltioiden sallitaan säätää muista seuraamuksista kuin rikosoikeudellisista seuraamuksista, tässä direktiivissä ei olisi velvoitettava jäsenvaltioita luokittelemaan rikoksia kyseisissä tapauksissa esirikoksiksi tätä direktiiviä sovellettaessa.
The use of virtual currencies presents new risks and challenges from the perspective of combating money laundering.
Virtuaalivaluuttojen käyttö tuo rahanpesun torjuntaan uusia riskejä ja haasteita.
Member States should ensure that those risks are addressed appropriately.
Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kyseisiin riskeihin puututaan asianmukaisesti.
Due to the impact of money laundering offences committed by public office holders on the public sphere and on the integrity of public institutions, Member States should be able to consider including more severe penalties for public office holders in their national frameworks in accordance with their legal traditions.
Koska julkisen viran haltijoiden tekemät rahanpesurikokset vaikuttavat julkiseen keskusteluun ja julkisten instituutioiden luotettavuuteen, jäsenvaltioiden olisi voitava harkita julkisen viran haltijoihin kohdistettavien vakavampien seuraamusten sisällyttämistä kansalliseen kehykseensä oikeusperinteidensä mukaisesti.
Tax crimes relating to direct and indirect taxes should be covered by the definition of criminal activity, in line with the revised FATF Recommendations.
Välittömiin ja välillisiin veroihin liittyvien verorikosten olisi sisällyttävä rikollisen toiminnan määritelmään tarkistettujen FATF:n suositusten mukaisesti.
Given that different tax crimes in each Member State can constitute a criminal activity punishable by the sanctions referred to in this Directive, the definitions of tax crimes might diverge in national law.
Koska kussakin jäsenvaltiossa voidaan nimetä eri verorikoksia rikolliseksi toiminnaksi, josta voidaan rangaista tässä direktiivissä tarkoitetuin seuraamuksin, verorikosten määritelmät saattavat vaihdella kansallisessa lainsäädännössä.
The aim of this Directive, however, is not to harmonise the definitions of tax crimes in national law.
Tämän direktiivin tarkoituksena ei kuitenkaan ole verorikosten määritelmien yhdenmukaistaminen kansallisessa lainsäädännössä.
In criminal proceedings regarding money laundering, Member States should assist each other in the widest possible way and ensure that information is exchanged in an effective and timely manner in accordance with national law and the existing Union legal framework.
Jäsenvaltioiden olisi annettava rahanpesun torjuntaa koskevissa rikosoikeudellisissa menettelyissä toisilleen tukea mahdollisimman laajalla tavalla ja varmistettava, että tietoja vaihdetaan tehokkaasti ja oikea-aikaisesti kansallisen lainsäädännön ja unionin voimassa olevan oikeudellisen kehyksen mukaisesti.
Differences between the definitions of predicate offences in national law should not hinder international cooperation in criminal proceedings regarding money laundering.
Erot esirikosten määritelmien välillä kansallisessa lainsäädännössä eivät saisi haitata kansainvälistä yhteistyötä rahanpesuun liittyvissä rikosoikeudellisissa menettelyissä.
Cooperation with third countries should be intensified, in particular by encouraging and supporting the establishment of effective measures and mechanisms to combat money laundering and by ensuring better international cooperation in this field.
Yhteistyötä kolmansien maiden kanssa olisi tehostettava, erityisesti kannustamalla ja tukemalla tehokkaiden toimenpiteiden ja mekanismien käyttöönottoa rahanpesun torjumiseksi ja varmistamalla parempi kansainvälinen yhteistyö tällä alalla.
This Directive does not apply to money laundering involving property derived from criminal offences affecting the Union’s financial interests, which is subject to specific rules as laid down in Directive (EU) 2017/1371 of the European Parliament and of the Council.
Tätä direktiiviä ei sovelleta unionin taloudellisiin etuihin vaikuttavilla rikoksilla saatuja varoja koskevaan rahanpesuun, johon sovelletaan erityisiä sääntöjä, joista säädetään Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä (EU) 2017/1371.
This is without prejudice to the possibility for Member States to transpose this Directive and Directive (EU) 2017/1371 by means of a single comprehensive framework at national level.
Tämä ei vaikuta jäsenvaltioiden mahdollisuuteen saattaa tämä direktiivi ja direktiivi (EU) 2017/1371 osaksi kansallista lainsäädäntöään yhdellä kattavalla kansallisen tason kehyksellä.
In accordance with Article 325(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU), the Member States are to take the same measures to counter fraud affecting the financial interests of the Union as they take to counter fraud affecting their own financial interests.
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT) 325 artiklan 2 kohdan mukaisesti jäsenvaltiot toteuttavat samat toimenpiteet suojatakseen unionin taloudellisia etuja petolliselta menettelyltä kuin ne toteuttavat suojatakseen omia taloudellisia etujaan petolliselta menettelyltä.
Member States should ensure that certain types of money laundering activities are also punishable when committed by the perpetrator of the criminal activity that generated the property (‘self-laundering’).
Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tietyt rahanpesutoimien muodot ovat rangaistavia myös silloin, kun niihin syyllistyy rikoksentekijä, jonka toimilla kyseiset varat on hankittu (rikoksentekijän itsensä suorittama rahanpesu eli itsepesu).
In such cases, where, the money laundering activity does not simply amount to the mere possession or use of property, but also involves the transfer, conversion, concealment or disguise of property and results in further damage than that already caused by the criminal activity, for instance by putting the property derived from criminal activity into circulation and, by doing so, concealing its unlawful origin, that money laundering activity should be punishable.
Jos tällaisissa tapauksissa rahanpesutoimet eivät rajoitu pelkästään varojen hallussapitoon tai käyttöön vaan käsittävät myös varojen siirtämisen tai muuntamisen tai niiden laittoman alkuperän salaamisen tai peittämisen ja johtavat suurempaan vahinkoon kuin rikollisen toiminnan jo tuottama vahinko, esimerkiksi siihen, että rikollisesta toiminnasta saadut varat laitetaan kiertoon ja näin salataan niiden laiton alkuperä, kyseisten rahanpesutoimien olisi oltava rangaistavia.
In order for criminal law measures to be effective against money laundering, a conviction should be possible without it being necessary to establish precisely which criminal activity generated the property, or for there to be a prior or simultaneous conviction for that criminal activity, while taking into account all relevant circumstances and evidence.
Jotta rahanpesun vastaiset rikosoikeudelliset keinot olisivat tehokkaita, tuomio pitäisi voida antaa ilman, että on tarpeen yksilöidä tarkasti varat tuottanut rikollinen toiminta tai että on olemassa aiempi tai samanaikainen tuomio kyseisestä rikollisesta toiminnasta, ottaen samalla huomioon kaikki merkitykselliset olosuhteet ja todisteet.
It should be possible for Member States, in line with their national legal systems, to ensure this by means other than legislation.
Jäsenvaltioiden olisi voitava kansallisen oikeusjärjestelmänsä mukaisesti varmistaa tämä muilla kuin lainsäädännöllisillä keinoilla.
Prosecutions for money laundering should also not be impeded by the fact that the criminal activity was committed in another Member State or in a third country, subject to the conditions set out in this Directive.
Rahanpesuun liittyviä syytetoimia ei saisi haitata myöskään se seikka, että rikollinen toiminta on tapahtunut toisessa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa, edellyttäen, että tässä direktiivissä säädetyt ehdot täyttyvät.
This Directive aims to criminalise money laundering when it is committed intentionally and with the knowledge that the property was derived from criminal activity.
Tällä direktiivillä pyritään kriminalisoimaan rahanpesu, kun se on tehty tahallisesti ja tietoisena siitä, että varat olivat peräisin rikollisesta toiminnasta.
In that context, this Directive should not distinguish between situations where property has been derived directly from criminal activity and situations where it has been derived indirectly from criminal activity, in line with the broad definition of ‘proceeds’ as laid down in Directive 2014/42/EU of the European Parliament and of the Council.
Tässä yhteydessä tässä direktiivissä ei olisi eroteltava tilanteita, joissa varat on saatu suoraan rikollisesta toiminnasta ja tilanteita, joissa varat on saatu välillisesti rikollisesta toiminnasta, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2014/42/EU säädetyn rikoksen tuottaman hyödyn laajan määritelmän mukaisesti.
In each case, when considering whether the property is derived from criminal activity and whether the person knew that, the specific circumstances of the case should be taken into account, such as the fact that the value of the property is disproportionate to the lawful income of the accused person and that the criminal activity and acquisition of property occurred within the same time frame.
Tarkasteltaessa sitä, onko varat saatu rikollisesta toiminnasta ja tiesikö henkilö tästä, kussakin tapauksessa olisi otettava huomioon tapauksen erityiset olosuhteet, kuten se, että varojen arvo ei ole oikeassa suhteessa syytetyn laillisiin tuloihin tai että rikollisella toiminnalla ja varojen hankinnalla on ajallinen yhteys.
Intention and knowledge can be inferred from objective, factual circumstances.
Aikomus ja tieto rikoksesta voidaan päätellä objektiivisista tosiseikoista.
As this Directive provides for minimum rules concerning the definition of criminal offences and sanctions in the area of money laundering, Member States are free to adopt or maintain more stringent criminal law rules in that area.
Koska tässä direktiivissä säädetään vähimmäissäännöistä, jotka koskevat rikosten määritelmää ja seuraamuksia rahanpesun alalla, jäsenvaltiot voivat vapaasti antaa tai pitää voimassa kyseisellä alalla tiukempia rikosoikeuden sääntöjä.
Member States should be able, for example, to provide that money laundering committed recklessly or by serious negligence constitutes a criminal offence.
Jäsenvaltioiden olisi voitava esimerkiksi säätää, että rahanpesu katsotaan rikokseksi, jos se johtuu piittaamattomuudesta tai törkeästä huolimattomuudesta.
References in this Directive to money laundering committed by negligence should be understood as such for Member States that criminalise such conduct.
Tässä direktiivissä olevat viittaukset tuottamukselliseen rahanpesuun olisi katsottava tällaisiksi niiden jäsenvaltioiden osalta, joissa tällainen teko on säädetty rangaistavaksi.
In order to deter money laundering throughout the Union, Member States should ensure that it is punishable by a maximum term of imprisonment of at least four years.
Jotta rahanpesua voitaisiin ehkäistä kaikkialla unionissa, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että siitä voidaan määrätä vankeusrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään neljä vuotta.
That obligation is without prejudice to the individualisation and application of penalties and the execution of sentences in accordance with the concrete circumstances in each individual case.
Kyseisellä velvoitteella ei rajoiteta rangaistusten yksilöintiä ja soveltamista eikä tuomioiden täytäntöönpanoa kunkin yksittäistapauksen konkreettisten olosuhteiden perusteella.
Member States should also provide for additional sanctions or measures, such as fines, temporary or permanent exclusion from access to public funding, including tender procedures, grants and concessions, temporary disqualifications from the practice of commercial activities or temporary bans on running for elected or public office.
Jäsenvaltioiden olisi myös säädettävä lisäseuraamuksista tai -toimenpiteistä, kuten sakoista, tilapäisestä tai pysyvästä julkisen rahoituksen epäämisestä, mukaan lukien osallistumiskielto tarjouskilpailumenettelyihin sekä avustusten ja käyttöoikeuksien epääminen, väliaikaisesta kiellosta harjoittaa liiketoimintaa tai väliaikaisista kielloista asettua ehdolle luottamustehtävään tai julkiseen virkaan.
That obligation is without prejudice to the discretion of the judge or the court to decide whether to impose additional sanctions or measures or not, taking into account all the circumstances of the particular case.
Kyseisellä velvoitteella ei rajoiteta tuomarin tai tuomioistuimen valtaa päättää harkintansa mukaan määrätä lisäseuraamuksia tai -toimenpiteitä ottaen huomioon kaikki kyseisen tapauksen olosuhteet.
While there is no obligation to increase sentences, Member States should ensure that the judge or the court is able to take the aggravating circumstances set out in this Directive into account when sentencing offenders.
Vaikka velvollisuutta rangaistusten koventamiseen ei ole, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että tuomari tai tuomioistuin voi ottaa tässä direktiivissä säädetyt raskauttavat asianhaarat huomioon tuomitessaan rikoksentekijöitä.
It remains within the discretion of the judge or the court to determine whether to increase the sentence due to the specific aggravating circumstances, taking into account all the facts of the particular case.
Tuomari tai tuomioistuin saa harkintansa mukaan päättää, koventaako se rangaistusta tiettyjen raskauttavien asianhaarojen johdosta ottaen huomioon kaikki yksittäisen tapauksen tosiseikat.
Member States should not be obliged to provide for aggravating circumstances where national law provides for the criminal offences laid down in Council Framework Decision 2008/841/JHA or for offences committed by natural persons acting as obliged entities in the exercise of their professional activities to be punishable as separate criminal offences and this may lead to more severe sanctions.
Jäsenvaltioita ei olisi velvoitettava säätämään raskauttavista asianhaaroista, jos neuvoston puitepäätöksessä 2008/841/YOS säädetyt rikokset tai ilmoitusvelvollisten luonnollisten henkilöiden ammattitoimintaa harjoittaessaan tekemät rikokset ovat kansallisen lainsäädännön mukaan rangaistavia erillisinä rikoksina ja tämä voi johtaa ankarampiin seuraamuksiin.
The freezing and confiscation of the instrumentalities and proceeds of crime remove the financial incentives which drive crime.
Rikoksentekovälineiden ja rikoshyödyn jäädyttämisellä ja menetetyksi tuomitsemisella poistetaan rikollisuuden taloudellisia kannustimia.
Directive 2014/42/EU lays down minimum rules on the freezing and confiscation of the instrumentalities and proceeds of crime in criminal matters.
Direktiivissä 2014/42/EU säädetään rikoksentekovälineiden ja rikoshyödyn jäädyttämistä ja menetetyksi tuomitsemista rikosasioissa koskevat vähimmäissäännöt.
That Directive also requires the Commission to report to the European Parliament and to the Council on its implementation and make adequate proposals if necessary.
Mainitussa direktiivissä myös edellytetään, että komissio raportoi Euroopan parlamentille ja neuvostolle sen täytäntöönpanosta ja esittää tarvittaessa asiaa koskevia ehdotuksia.
Member States should, as a minimum, ensure the freezing and confiscation of the instrumentalities and proceeds of crime in all cases provided for in Directive 2014/42/EU.
Jäsenvaltioiden olisi vähintäänkin varmistettava rikoksentekovälineiden ja rikoshyödyn jäädyttäminen ja menetetyksi tuomitseminen kaikissa direktiivissä 2014/42/EU säädetyissä tapauksissa.
Member States should also strongly consider enabling confiscation in all cases where it is not possible to initiate or conclude criminal proceedings, including in cases where the offender has died.
Jäsenvaltioiden olisi myös harkittava vakavasti menetetyksi tuomitsemisen mahdollistamista kaikissa tapauksissa, joissa rikosoikeudellista menettelyä ei ole mahdollista panna vireille tai saattaa päätökseen, myös tapauksissa, joissa rikoksentekijä on kuollut.
As requested by the European Parliament and the Council in the statement accompanying Directive 2014/42/EU, the Commission will submit a report analysing the feasibility and possible benefits of introducing further common rules on the confiscation of property deriving from activities of a criminal nature, including in the absence of a conviction of a specific person or persons for those activities.
Komissio antaa direktiiviin 2014/42/EU liitetyssä lausumassa olevan Euroopan parlamentin ja neuvoston pyynnön mukaisesti kertomuksen, jossa analysoidaan rikollisesta toiminnasta peräisin olevien varojen menetetyksi tuomitsemista koskevien uusien yhteisten sääntöjen käyttöönoton toteutettavuutta ja mahdollisia etuja, myös silloin, kun kyseisestä toiminnasta ei olisi tuomittu tiettyä henkilöä tai tiettyjä henkilöitä.
Such analysis will take into account the differences between the legal traditions and systems of the Member States.
Tässä analyysissa otetaan huomioon jäsenvaltioiden oikeusperinteiden ja -järjestelmien erot.
Given the mobility of perpetrators and proceeds stemming from criminal activities, as well as the complex cross-border investigations required to combat money laundering, all Member States should establish their jurisdiction in order to enable the competent authorities to investigate and prosecute such activities.
Kun otetaan huomioon rikoksentekijöiden ja rikollisesta toiminnasta saadun hyödyn liikkuvuus sekä rahanpesun torjunnassa tarvittavat monimutkaiset rajatylittävät tutkintatoimet, kaikkien jäsenvaltioiden olisi määritettävä lainkäyttövaltansa, jotta toimivaltaiset viranomaiset voivat tutkia tällaisen toiminnan ja nostaa syytteitä.
Member States should thereby ensure that their jurisdiction includes situations where an offence is committed by means of information and communication technology from their territory, whether such technology is based on their territory or not.
Jäsenvaltioiden olisi näin ollen varmistettava, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat tilanteet, joissa rikos on tehty tieto- ja viestintätekniikan välineiden avulla niiden alueelta riippumatta siitä, sijaitseeko tällainen tekniikka niiden alueella.
Under Council Framework Decision 2009/948/JHA and Council Decision 2002/187/JHA, the competent authorities of two or more Member States conducting parallel criminal proceedings in respect of the same facts involving the same person are, with the assistance of Eurojust, to enter into direct consultations with one another, in particular to ensure that all offences covered by this Directive are prosecuted.
Neuvoston puitepäätöksen 2009/948/YOS ja neuvoston päätöksen 2002/187/YOS nojalla kahden tai useamman sellaisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, jotka toteuttavat rinnakkaisia rikosoikeudellisia menettelyjä samaa henkilöä koskevien samojen tosiseikkojen osalta, on Eurojustin avustuksella aloitettava suorat neuvottelut toistensa kanssa erityisesti sen varmistamiseksi, että kaikista tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvista rikoksista nostetaan syyte.