natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Any detention for the purpose of removal must respect Article 15(4) of the Return Directive: ‘When it appears that a reasonable prospect of removal no longer exists for legal or other considerations or the conditions laid down in paragraph 1 no longer exist, detention ceases to be justified and the person concerned shall be released immediately’.
Oikeusviranomaisella on oltava valta päättää sekä tosiseikkoihin liittyvistä että oikeudellisista kysymyksistä – ks. unionin tuomioistuimen asiassa C-146/14, Mahdi, antama tuomio (62 kohta): ”[…] toimivaltaisen oikeusviranomaisen on voitava korvata omalla päätöksellään hallintoviranomaisen päätös tai tarvittaessa sen oikeusviranomaisen päätös, joka on määrännyt alkuperäisestä säilöönotosta, ja ottaa kantaa mahdollisuuteen määrätä korvaavasta toimenpiteestä tai asianomaisen kolmannen maan kansalaisen vapauttamisesta.
This implies that in those cases in which it becomes clear that there are no more reasonable prospects of removal, detention must be ended — for instance when it becomes clear that the papers to be issued by a third country will come too late or will not be issued at all, even if the detainee would cooperate.
Säilöönoton jatkamista koskevan pyynnön ratkaisevan oikeusviranomaisen on tätä varten voitava ottaa huomioon ne tosiseikat ja todisteet, joihin alkuperäisestä säilöönotosta määrännyt hallintoviranomainen on vedonnut, sekä kaikki asianomaisen kolmannen maan kansalaisen mahdolliset huomautukset.
Is it possible to maintain detention if a returnee submits an asylum application?
Sen on lisäksi voitava selvittää muut sen päätöksen kannalta tarpeelliseksi katsomansa merkitykselliset seikat […].”
Answer provided by the judgment of the ECJ in the Case C-534/11, Arslan [76] (paragraphs 49 and 63): ‘Article 2(1) of Directive 2008/115/EC […] does not apply to a third-country national who has applied for international protection within the meaning of Directive 2005/85/EC during the period from the making of the application to the adoption of the decision at first instance on that application or, as the case may be, until the outcome of any action brought against that decision is known. […] Directives 2003/9/EC and 2005/85/EC do not preclude a third-country national who has applied for international protection within the meaning of Directive 2005/85/EC after having been detained under Article 15 of Directive 2008/115/EC from being kept in detention on the basis of a provision of national law, where it appears, after an assessment on a case-by-case basis of all the relevant circumstances, that the application was made solely to delay or jeopardise theenforcement of the return decision and that it is objectively necessary to maintain detention to prevent the person concerned from permanently evading his return’.
Oikeusperusta: palauttamisdirektiivi – 15 artiklan 4–6 kohta
NB: the above reference to ‘national law’ relates to national rules on asylum-related detention, transposing — as the case may be — the detention-related requirements of the EU asylum acquis.
Kun käy ilmi, että kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamisen toteuttamiseen ei enää ole oikeudellisten tai muiden näkökohtien vuoksi tai että 1 kohdassa säädetyt edellytykset eivät enää ole olemassa, säilöönotto ei ole enää perusteltua ja asianmukainen henkilö on vapautettava välittömästi.
In such a case Member States shall immediately inform the third-country national concerned about the possibility of taking such proceedings.
kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamiseen ei oikeudellisten tai muiden näkökohtien vuoksi enää ole
The third-country national concerned shall be released immediately if the detention is not lawful.
viranomaiset eivät ole saattaneet maastapoistamistoimia asianmukaisesti päätökseen
Judicial authorities may consist of judges, but need not necessarily be composed of judges.
säilöönoton enimmäiskesto on saavutettu.
In line with relevant ECtHR case-law, they must have characteristics of independence, impartiality and offer judicial guarantees of an adversarial procedure.
Säilöönotto olisi päätettävä tapauskohtaisesti, jos vaihtoehdot säilöönotolle tarjoavat tähän sopivan mahdollisuuden.
Scope of judicial review: the review must assess all aspects expressly referred to in Article 15 of the Return Directive, taking into account both the questions of law (for example correctness of the detention procedure and of the decision on detention from the procedural/legal point of view) and questions of facts (for example the personal situation of the detainee, family links in the country, guarantees of the departure from the territory, reasonable prospect of removal).
Maastapoistamisen toteuttamisen kohtuullisen mahdollisuuden puuttuminen: Unionin tuomioistuin on selventänyt käsitteen ”kohtuullinen mahdollisuus” tulkintaa asiassa C-357/09, Kadzoev, annetun tuomion 67 kohdassa: ”[…] ainoastaan todellinen mahdollisuus maastapoistamisen toteuttamiseen saman artiklan 5 ja 6 kohdassa säädetyissä määräajoissa vastaa kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamisen toteuttamiseen, ja viimeksi mainittua ei ole, jos ei ole todennäköistä, että jokin kolmas maa vastaanottaa asianomaisen näissä määräajoissa.”
Maximum duration of ‘speedy judicial review’: the text of the Return Directive is inspired by the wording of Article 5(4) ECHR, which requires a ‘speedy judicial review by a Court’.
Se, että ”kohtuullista mahdollisuutta” maastapoistamisen toteuttamiseen ei ole, ei merkitse samaa kuin että se olisi ”mahdoton toteuttaa”: ”Mahdoton toteuttaa” on ehdottomampi väite ja vaikeampi osoittaa kuin ”kohtuullisen mahdollisuuden puuttuminen”, joka viittaa vain tietynasteiseen todennäköisyyteen.
Relevant ECtHR case-law clarifies that an acceptable maximum duration (i.e. a reasonable time) cannot be defined in the abstract.
Säilöönoton kesto, joka olisi otettava huomioon arvioitaessa ”kohtuullista mahdollisuutta toteuttaa maastapoistaminen”: Kun otetaan huomioon palauttamisdirektiivin 15 artiklassa (sekä johdanto-osan 6 kappaleessa) painotettu konkreettinen tapauskohtainen arviointi, jolla määritetään vapaudenmenetyksen oikeasuhteisuus, on aina tarkasteltava asianomaisen henkilön säilöönoton enimmäiskestoa.
It must be determined in the light of the circumstances of each case, taking into account the complexity of the proceedings as well as the conduct by the authorities and the applicant.
Tämä merkitsee, että asianomaisen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä vahvistetulla enimmäiskestolla on merkitystä.
Taking a decision within less than one week can certainly be considered a good practice that is compliant with the legal requirement of speediness.
Tämä merkitsee lisäksi, ettei palautettavaa henkilöä pitäisi ottaa säilöön jäsenvaltiossa, jos alusta alkaen vaikuttaa epätodennäköiseltä, että asianomainen päästetään kolmanteen maahan kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisen säilöönoton enimmäisajan puitteissa (unionin tuomioistuin viittasi asiassa C-357/09, Kadzoev, annetussa tuomiossa direktiivin mukaiseen enimmäiskestoon, koska tämä oli sama kuin asianomaisen jäsenvaltion sovellettavan lainsäädännön enimmäiskesto).
Requirement of written decision also applies to prolongation decisions: the requirement to issue a written decision with reasons also applies to decisions concerning prolongation of detention.
Komissio suosittaa, että ensimmäisen säilöönottoajan enimmäiskestoksi säädetään kuusi kuukautta.
In the judgment of Case C-146/14, Mahdi, the ECJ expressly clarified (paragraph 44): ‘The requirement that a decision be adopted in writing must be understood as necessarily covering all decisions concerning extension of detention, given that (i) detention and extension of detention are similar in nature since both deprive the third-country national concerned of his liberty in order to prepare his return and/or carry out the removal process; and (ii) in both cases the person concerned must be in a position to know the reasons for the decision taken concerning him’.
Lisäksi kestoa tulisi voida mukauttaa yksittäistapauksen erityispiirteiden mukaan ja sitä olisi tarkasteltava uudelleen kohtuullisin väliajoin oikeusviranomaisen valvonnassa.
All the safeguards inherent to the respect of the right to be heard apply to detention decisions and decisions on prolongation of detention.
Säilöönoton kestoa tulisi voida jatkaa 18 kuukauteen asti palauttamisdirektiivin 15 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
However, the non-respect of this right renders a decision invalid only insofar as the outcome of the procedure would have been different if the right was respected — see case C-383/13, G & R: ‘[…] European Union law, in particular Article 15(2) and (6) of Directive 2008/115/EC, must be interpreted as meaning that, where the extension of a detention measure has been decided in an administrative procedure in breach of the right to be heard, the national court responsible for assessing the lawfulness of that extension decision may order the lifting of the detention measure only if it considers, in the light of all of the factual and legal circumstances of each case, that the infringement at issue actually deprived the party relying thereon of the possibility of arguing his defence better, to the extent that the outcome of that administrative procedure could have been different’ (see section 12).
Kun säilöönoton enimmäiskesto on saavutettu, palauttamisdirektiivin 15 artiklan 4 kohtaa ei sovelleta enää ja henkilö on joka tapauksessa vapautettava välittömästi – ks. unionin tuomioistuimen asiassa C-357/09, Kadzoev, antaman tuomion 60–61 kohta: ”On todettava, että kun direktiivin 2008/115/EY 15 artiklan 6 kohdassa säädetty säilöönoton enimmäisaika tulee täyteen, ei ole tarpeen selvittää, onko vielä saman artiklan 4 kohdassa tarkoitettua” kohtuullista mahdollisuutta maastapoistamisen toteuttamiseen”.
Legal basis: Return Directive — Article 15(3)
Tällaisessa tapauksessa kyseinen henkilö on näet joka tapauksessa välittömästi vapautettava.
In every case, detention shall be reviewed at reasonable intervals of time either on application by the third-country national concerned or ex officio.
Näin ollen direktiivin 2008/115/EY 15 artiklan 4 kohtaa voidaan soveltaa vain siltä osin kuin tämän direktiivin 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa tarkoitetut säilöönoton enimmäisajat eivät ole kuluneet umpeen.”
No written review decision required under Article 15(3) first sentence: this was clarified by the ECJ in the judgment of Case C-146/14, Mahdi (paragraph 47): ‘the provisions of Article 15 of Directive 2008/115/EC do not require the adoption of a written “review measure” […].
Lisäselvennys:
The authorities which carry out the review of a third-country national's detention at regular intervals pursuant to the first sentence of Article 15(3) of the directive are therefore not obliged, at the time of each review, to adopt an express measure in writing that states the factual and legal reasons for that measure’.
Kansalaisuudettomien henkilöiden tilanteeseen olisi kiinnitettävä huomiota, sillä he eivät välttämättä voi hyödyntää kolmansien maiden konsuliapua voimassa olevan henkilöllisyystodistuksen tai matkustusasiakirjan hankkimisessa.
Member States are, however, free to adopt a written review decision in accordance with national law.
Unionin tuomioistuimen asiassa C-357/09, Kadzoev, antaman tuomion perusteella jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että maastapoistamisen toteuttamiseen on kohtuullinen mahdollisuus, jonka nojalla säilöönoton määrääminen tai sen keston jatkaminen on perusteltua.
Combined review and prolongation decisions must be adopted in writing: in its judgement on case C-146/14, Mahdi, the ECJ clarified (paragraph 48): ‘In such a case, the review of the detention and the decision on the further course to take concerning the detention occur in the same procedural stage.
Onko säilöönoton jatkaminen laillista, jos kolmannen maan kansalaisen maastapoistamista ei toistaiseksi toteuteta palauttamiskiellon periaatteen vuoksi?
Consequently, that decision must fulfil the requirements of Article 15(2) of Directive 2008/115/EC’.
Palauttamisdirektiivin 15 artiklan 5 ja 6 kohta velvoittavat jäsenvaltioita asettamaan kansallisen lainsäädännön nojalla [77] säilöönotolle enimmäiskeston, joka ei saa ylittää kuutta kuukautta (tavanomaisissa tapauksissa) tai 18:aa kuukautta (seuraavissa kahdessa tapauksessa: palautettavan yhteistyön puute tai kolmansista maista hankittavien tarpeellisten asiakirjojen viivästyminen).
In the case of prolonged detention periods, reviews shall be subject to the supervision of a judicial authority.
Kansallisessa lainsäädännössä vahvistetut lyhyemmät säilöönoton kestot menevät palauttamisdirektiivin 6 tai 18 kuukauden keston edelle: Konkreettisissa tapauksissa on sovellettava kansallisessa laissa (palauttamisdirektiivinmukaisesti) säädettyä enimmäiskestoa eikä palauttamisdirektiivissä vahvistettua enimmäiskestoa.
Meaning of ‘prolonged detention’: Article 15(3) second sentence of the Return Directive requires an ex officio judicial supervision in cases of ‘prolonged detention’.
Tämä merkitsee, että jäsenvaltio, joka on vahvistanut kansalliseksi enimmäiskestoksi esimerkiksi 60 vuorokautta, kun kyse on yhteistyöstä kieltäytyvistä palautettavista henkilöistä, ei voi jatkaa säilöönottoa yli tuon 60 vuorokauden ajan, vaikka palauttamisdirektiivin 15 artiklan 6 kohdassa säädetään enintään 18 kuukauden ajasta.
This implies the need for action by judicial authorities, also in those cases in which the concerned person does not appeal.
Kansallisessa lainsäädännössä olisi asetettava säilöönotolle sellainen enimmäiskesto, jonka aikana toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on mahdollista toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet pannakseen täytäntöön palauttamispäätöksen ja siten saattamaan päätökseen tarvittavat menettelyt laittomasti oleskelevan kolmannen maan kansalaisen palauttamiseksi ja sen varmistamiseksi, että hänet otetaan takaisin paluumaana olevaan kolmanteen maahan.
Based on a linguistic comparison of the term ‘prolonged detention’ (German: ‘Bei längerer Haftdauer’; French: ‘En cas de périodes de rétention prolongées’; Dutch: ‘In het geval van een lange periode van bewaring’; Spanish: ‘En caso de periodos de internamiento prolongados’; Italian: ‘Nel caso di periodi di trattenimento prolungati’) it is clear that this term refers in substance to a long period of detention independently of the fact that a formal decision on prolongation was already taken or not.
Komissio suosittaa, että jäsenvaltiot noudattaisivat palauttamisdirektiivin 15 artiklassa säädettyjä rajoja ja säätäisivät ensimmäisen säilöönottoajan enimmäiskestoksi kuusi kuukautta, jonka jälkeen säilöönottoa voidaan jatkaa 18 kuukauteen asti direktiivin 15 artiklan 6 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa.
The Commission considers that an interval of 6 months for exercising the first ex officio judicial supervision of the detention decision is certainly too long, whilst a three months ex officio judicial supervision may be considered at the limit of what might still be compatible with 15(3) of the Directive, provided that there is also a possibility to launch individual reviews upon application if needed.
On syytä muistaa, että säilöönoton tosiasiallinen kesto on määritettävä tapauskohtaisesti ja että palautettava on vapautettava, jos säilöönoton edellytykset (esim. kohtuullinen mahdollisuus maastapoistamisen toteuttamiseen) eivät enää täyty.
The judicial authority must have the power to decide both on the facts and legal issues — see judgment of the ECJ in Case C-146/14, Mahdi (paragraph 62): ‘[…] the judicial authority having jurisdiction must be able to substitute its own decision for that of the administrative authority or, as the case may be, the judicial authority which ordered the initial detention and to take a decision on whether to order an alternative measure or the release of the third-country national concerned.
Henkilöllisyystodistuksen puuttuminen ei ole sinällään riittävä peruste jatkaa säilöönottoa – ks. unionin tuomioistuimen asiassa C-146/14, Mahdi, antama tuomio (73 kohta): ”[…] se, ettei asianomaisella kolmannen maan kansalaisella ole henkilöasiakirjoja, ei sinällään voi oikeuttaa direktiivin 2008/115/EY 15 artiklan 6 kohdassa säädettyä säilöönoton jatkamista”.
To that end, the judicial authority ruling on an application for extension of detention must be able to take into account both the facts stated and the evidence adduced by the administrative authority and any observations that may be submitted by the third-country national.
Yhteistyöstä kieltäytyminen henkilöllisyystodistuksen hankkimiseksi voi oikeuttaa säilöönoton jatkamisen, jos maastapoistamista ei voida toteuttaa yhteistyöstä kieltäytymisen vuoksi.
Furthermore, that authority must be able to consider any other element that is relevant for its decision should it so deem necessary […]’.
Ks. unionin tuomioistuimen asiassa C-146/14, Mahdi, antama tuomio (85 kohta): ”[…]yksinomaan, jos mainitun kansalaisen säilöönottoajan kuluessa omaksuman käyttäytymisen tutkinnasta ilmenee, että hän ei ole tehnyt yhteistyötä maastapoistamisen täytäntöönpanossa ja on todennäköistä, että maastapoistaminen kestää tuon käyttäytymisen vuoksi suunniteltua kauemmin […]”.
Legal basis: Return Directive — Article 15(4)-(6)
Turvapaikanhakijan asemassa olevan henkilön säilöönoton keston huomioon ottaminen: Kun lasketaan maastapoistamista varten tehdyn säilöönoton kestoa, aikaa, jonka henkilö on turvanpaikanhakijana ollut säilöönotettuna, ei tarvitse ottaa huomioon, koska maastapoistamista varten toteutettu säilöönotto ja turvapaikanhakijoiden säilöönotto kuuluvat eri oikeudellisten sääntöjen ja järjestelmien piiriin.
When it appears that a reasonable prospect of removal no longer exists for legal or other considerations or the conditions laid down in paragraph 1 no longer exist, detention ceases to be justified and the person concerned shall be released immediately.
Ks. unionin tuomioistuimen asiassa C-357/09, Kadzoev, antama tuomio (45 ja 48 kohta): ”[…] direktiivissä 2008/115/EY säädetty säilöönotto maastapoistamista varten ja turvapaikan hakijoiden säilöönotto erityisesti direktiivien 2003/9/EY ja 2005/85/EY sekä soveltuvien kansallisten säännösten nojalla kuuluvat erillisiin oikeudellisiin järjestelmiin.
Detention shall be maintained for as long a period as the conditions laid down in paragraph 1 are fulfilled and it is necessary to ensure successful removal.
Näin ollen […] ajan, jona henkilö on sijoitettuna tilapäiseen vastaanottokeskukseen turvapaikanhakijoita koskevien kansallisten ja yhteisön säännösten nojalla tehdyn päätöksen perusteella, ei ole katsottava olevan direktiivin 2008/115/EY 15 artiklassa tarkoitettua säilöönottoa maastapoistamista varten.”
Each Member State shall set a limited period of detention, which may not exceed six months.
Saman tuomion 47 kohdassa todetaan lisäksi seuraavaa: ”Mikäli osoittautuisi, että Kadzoevin tekemien, edellä tämän tuomion 19 kohdassa mainittujen turvapaikkahakemusten johdosta aloitettujen menettelyjen yhteydessä ei ole tehty mitään päätöksiä hänen ottamisestaan säilöön tilapäiseen vastaanottokeskukseen ja että hänen säilöönottonsa perustuu näin ollen aikaisempaan, säilöönottoa maastapoistamista varten koskevaan kansalliseen järjestelmään tai direktiivissä 2008/115/EY säädettyyn järjestelmään, Kadzoevin säilöönotto aikana, jona kyseiset turvapaikkamenettelyt olivat kesken, olisi otettava huomioon laskettaessa direktiivin 2008/115/EY 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa tarkoitetun maastapoistamista varten toteutetun säilöönoton kestoa.”
Member States may not extend the period referred to in paragraph 5 except for a limited period not exceeding a further 12 months in accordance with national law in cases where regardless of all their reasonable efforts the removal operation is likely to last longer owing to:
Säilöönoton keston huomioon ottaminen Dublin-siirtojen valmistelussa: Tässä käytetään samaa logiikkaa kuin edellä olevassa tapauksessa (säilöönoton kesto turvapaikanhakijana).
a lack of cooperation by the third-country national concerned; or
Säilöönoton keston huomioon ottaminen, kun sen aikana muutoksenhaku on kesken ja sillä on lykkäävä vaikutus: Tällaiset jaksot on otettava huomioon.
delays in obtaining the necessary documentation from third countries.
Ks. unionin tuomioistuimen asiassa C-357/09, Kadzoev, antama tuomio (53 ja 54 kohta): ”[…] kyseisen henkilön säilöönotto sinä aikana, kun lainkäyttöelin harjoittaa maastapoistamispäätöksen laillisuuteen kohdistuvaa valvontaansa, on otettava huomioon laskettaessa direktiivin 2008/115/EY 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa tarkoitettua säilöönoton enimmäiskestoa.
Detention must be ended and the returnee must be released in a number of different situations, such as in particular if:
Muussa tapauksessa maastapoistamista varten toteutetun säilöönoton kesto voisi vaihdella huomattavasti tapauksesta toiseen samassa jäsenvaltiossa tai jäsenvaltiosta toiseen kansallisiin lainkäyttömenettelyihin liittyvien erityispiirteiden ja niille ominaisten seikkojen vuoksi, mikä olisi vastoin direktiivin 2008/115/EY 15 artiklan 5 ja 6 kohdassa tavoiteltua tavoitetta taata jäsenvaltioille yhteinen säilöönoton enimmäiskesto.”
there is no more reasonable prospect of removal for legal or other considerations,
Jäsenvaltiossa A maastapoistamiseen liittyvässä säilöönotossa, jota on välittömästi seurannut maastapoistamista edeltävä säilöönotto jäsenvaltiossa B, vietettyjen ajanjaksojen keston huomioon ottaminen (tällainen tilanne voi syntyä esim. silloin, kun kolmannen maan kansalainen siirretään jäsenvaltiosta A jäsenvaltioon B palauttamisdirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun kahdenvälisen takaisinottosopimuksen nojalla): Komissio katsoo, ettei maastapoistamista edeltävän keskeytymättömän säilöönoton absoluuttista 18 kuukauden rajaa saa ylittää, kun otetaan huomioon tarve antaa palauttamisdirektiivin 15 artiklan 6 kohdassa säädetylle enimmäiskestolle tehokas vaikutus.
removal arrangements are not properly followed up by the authorities,
Tietojenvaihto jäsenvaltioiden välillä säilöönoton kestosta toisessa jäsenvaltiossa sekä jäsenvaltion B mahdollisuudesta kieltäytyä henkilön siirtämisestä alueelleen jäsenvaltiosta A, jos jäsenvaltio A on esittänyt pyynnön kohtuuttoman myöhään, olisi hoidettava asiaa koskevien kahdenvälisten takaisinottosopimusten nojalla.
the maximum time limits for detention have been reached.
Palauttamisdirektiivin voimaantuloa edeltäneiden säilöönottojaksojen keston huomioon ottaminen: Tällaiset jaksot on otettava huomioon (ks. unionin tuomioistuin asiassa C-357/09, Kadzoev, antaman tuomion 36–38 kohta).
Furthermore an end should be given to detention on a case-by-case basis if alternatives to detention become an appropriate option.
Palauttamisdirektiivissä säädettyä säilöönoton enimmäisaikaa ei saa pidentää ottamalla palautettavat henkilöt uudelleen säilöön välittömästi heidän vapauduttua säilöönotosta.
Absence of reasonable prospect of removal: in the judgment of Case C-357/09, Kadzoev (paragraph 67), the ECJ provided a clarifying interpretation of the meaning of ‘reasonable prospect’: ‘Only a real prospect that removal can be carried out successfully, having regard to the periods laid down in Article 15(5) and (6), corresponds to a reasonable prospect of removal.
Saman henkilön uusi säilöönotto myöhemmässä vaiheessa voi olla perusteltua ainoastaan, jos tapauksen erityispiirteet ovat muuttuneet merkittävästi (esim. kolmannen maan antamat asiakirjat tai tilanteen parantuminen alkuperämaassa, jolloin turvallinen paluu on mahdollista) ja jos tämä muutos johtaa siihen, että maastapoistamisen toteuttamiseen on ”kohtuullinen mahdollisuus” palauttamisdirektiivin 15 artiklan 4 kohdan mukaisesti ja jos kaikki muut 15 artiklassa säädetyt säilöönoton määräämisen ehdot täyttyvät.
That reasonable prospect does not exist where it appears unlikely that the person concerned will be admitted to a third country, having regard to those periods’.
Lievempiä keinoja, kuten säännöllinen ilmoittautuminen viranomaisille, riittävän rahavakuuden tallettaminen, asiakirjojen luovuttaminen tai velvollisuus pysytellä tietyssä paikassa, voidaan määrätä niin kauan ja siinä laajuudessa kuin niiden voidaan katsoa olevan ”välttämätön toimi” palauttamisen täytäntöönpanemiseksi.