natgillin/translations-raw huggingface dataset:
method of pain relief, analgesia;
Tällä on usein mitattavissa oleva vaikutus vasteeseen kantaja-aineen ja positiivisen kontrollin osalta (Recio et al., 2010; Recio et al., 2012; Jackson et al., 2013).
procedures for isolating and preserving tissues;
Jos pakastusmenetelmiä käytetään, laboratorion pitäisi osoittaa pätevyytensä ja vahvistaa hyväksyttävät, alhaiset pyrstön DNA-pitoisuuden (%) vaihteluvälit kantaja-aineella käsiteltyjen eläinten kohdekudoksissa, sekä se, että positiivisia vasteita voidaan silti havaita.
methods for preparing single cell/nucleus suspension;
Kirjallisuudessa on kuvattu kudosten pakastamista eri menetelmin.
source and lot numbers of all reagents (where possible);
Tällä hetkellä ei kuitenkaan ole yhteisymmärrystä siitä, miten kudoksia olisi parasta pakastaa ja sulattaa ja miten arvioidaan sitä, voiko mahdollisesti muuttunut vaste vaikuttaa testin herkkyyteen.
methods for evaluating cytotoxicity;
Viimeaikaisen työn valossa kriittisten muuttujien luettelon odotetaan lyhenevän ja kriittisten muuttujien parametrien tarkentuvan (Guerard et al., 2014).
electrophoresis conditions;
Korvataan C osassa oleva C.13 luku seuraavasti:
staining techniques used; and
Bioakkumulaatio kaloissa: Altistaminen veden ja ravinnon välityksellä
methods for scoring and measuring comets.
Tämä testimenetelmä (TM) vastaa OECD:n testiohjetta (TG) nro 305 (2012).
General clinical observations, if any, prior to and throughout the test period for each animal;
Testimenetelmän tarkistamisella on kaksi päätavoitetta.
evidence of cytotoxicity if performed;
Ensinnäkin tavoitteena on yhdistää ravinnon välityksellä tapahtuvaa bioakkumulaatiota [20] koskeva testi hyvin niukkaliukoisten aineiden mahdollisen bioakkumulaation määrittämiseen.
for studies longer than one week: Individual body weights during the study, including body weight range, mean and standard deviation for each group; food consumption;
Toiseksi tavoitteena on luoda testimenetelmä, jossa käytetään mahdollisuuksien mukaan vähemmän kaloja, mikä parantaa eläinten hyvinvointia ja on myös kustannustehokkaampaa.
dose-response relationship, where evident;
Konsolidoidun testimenetelmän C.13 (1) käyttöönoton jälkeen on testattu lukuisia aineita, joten sekä laboratorioilla että sääntelyviranomaisilla on nykyään huomattavasti enemmän kokemusta asiasta.
for each tissue/animal, the % tail DNA (or other measures, if chosen) and median values per slide, mean values per animal and mean values per group;
Tämä on vakuuttanut eri tahot siitä, että testejä voidaan yksinkertaistaa tiettyjen perusteiden täyttyessä (ks. 88 kohta) ja että vaiheittainen lähestymistapa on mahdollinen.
for tissues other than liver, a dose-response curve using the positive control.
Vesiympäristössä esiintyville hyvin niukkaliukoisille aineille altistuminen veden välityksellä ei myöskään välttämättä ole niin merkittävää kuin ravinnon välityksellä tapahtuva altistuminen.
This can be from data collected during the demonstration of proficiency (see paragraphs 16-17) and should be accompanied by a justification, with citations to current literature, for the appropriateness of the magnitude and scatter of the responses to the controls in that tissue;
Näiden seikkojen perusteella on kehitetty testimenetelmä, jossa kalat altistetaan ravinnon välityksellä (ks. 7–14 kohta ja 97 kohdasta eteenpäin).
statistical analyses and methods applied; and criteria for considering a response as positive, negative or equivocal;
Ravinnon välityksellä tehtävä altistustesti validoitiin (yhteistutkimuksessa) vuonna 2010 (51).
frequency of hedgehogs in each group and per animal.
Tärkeimpiä muutoksia ovat seuraavat:
Durand (1990), Heterogeneity in radiation-induced DNA damage and repair in tumor and normal cells using the “Comet” assay, Radiation Research, Vol.
Yhden testipitoisuuden testaamista voidaan pitää riittävänä, jos on todennäköistä, ettei biokertyvyystekijä (bioconcentration factor, BCF) ole riippuvainen testipitoisuudesta.
122/1, pp. 86-94.
Minimoitu vesialtistustesti, jossa näytteenottopisteiden määrä voidaan pitää vähäisenä, on mahdollinen tiettyjen perusteiden täyttyessä.
Chapter B.8 of this Annex: Subacute Inhalation Toxicity: 28-Day Study.
Kalojen rasvapitoisuus olisi mitattava siten, että biokertyvyystekijä voidaan ilmaista viiden prosentin rasvapitoisuuden mukaisesti.
Chapter B.29 of this Annex: Subchronic Inhalation Toxicity: 90-day Study.
Tasapainotilassa tehtävän biokertyvyystekijöiden arvioinnin rinnalla painotetaan (kun mahdollista) aiempaa enemmän kineettisen biokertyvyystekijän arviointia.
OECD (2002), “Guidance Document on the Recognition, Assessment and Use of Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals Used in Safety Evaluation”, OECD Environment, Health and Safety Publications (EHS), Series on Testing and Assessment, No. 19, OECD Publishing, Paris.
Tietyille aineryhmille ehdotetaan ravinnon välityksellä tehtävää altistustestiä, jos sen katsotaan soveltuvan tarkoitukseen veden välityksellä tapahtuvaa altistustestiä paremmin.
Alkaline single cell gel electrophoresis
Kala pitäisi punnita siten, että kineettinen biokertyvyystekijä (BCFk) voidaan korjata kasvun aiheuttaman liukenemisen mukaisesti.
Sensitive technique for the detection of primary DNA damage at the level of individual cell/nucleus.
Ennen bioakkumulaatiotestin tekemistä testiaineesta on tiedettävä seuraavat asiat:
Comet
Analyysitekniikan herkkyys sekä testiaineen että mahdollisten metaboliittien kudos-, vesi- tai ravintopitoisuuksien mittaamiseksi (ks. 65 kohta).
The shape that nucleoids adopt after submitted to one electrophoretic field, due to its similarity to comets: the head is the nucleus and the tail is constituted by the DNA migrating out of the nucleus in the electric field.
Vesiliukoisuus [TM A.6; (2)] on määritettävä (arvioituun) liukoisuusalueeseen soveltuvalla menetelmällä, jotta saatava arvo olisi luotettava.
A critical variable/parameter
Hydrofobisilla aineilla tällainen menetelmä on yleensä kolonnieluutiomenetelmä.
This is a protocol variable for which a small change can have a large impact on the conclusion of the assay.
N-oktanoli-vesi-jakaantumiskerroin, KOW [21] [TM A.8 (4), TM A.24 (5) ja TM A.23 (6)] tai muu sopiva jakaantumiskäyttäytymistä koskeva tieto (kuten rasvasorptiokerroin, KOC) pitäisi määrittää (arvioituun) KOW-alueeseen soveltuvalla menetelmällä, jotta saatava arvo olisi luotettava.
Critical variables can be tissue-specific.
Hydrofobisilla aineilla tämä menetelmä on yleensä hidassekoitusmenetelmä [TM A.23 (6)].
Critical variables should not be altered, especially within a test, without consideration of how the alteration will alter an assay response, for example as indicated by the magnitude and variability in positive and negative controls.
Aineen stabiilius vedessä (hydrolyysi) [TM C.7 (7)].
The test report should list alterations of critical variables made during the test or compared to the standard protocol for the laboratory and provide a justification for each alteration.
Aineen stabiilius ravinnossa (erityisesti silloin, kun testimenetelmänä on ravintoaltistus).
Tail intensity or % tail DNA
Testin säteilyolosuhteiden kannalta merkitykselliset tiedot valokemiallisesta muuntumisesta (8).
This corresponds to the intensity of the comet tail relative to the total intensity (head plus tail).
Pintajännitys (aineilla, joiden log KOW:ta ei voida määrittää) [TM A.5 (9)].
It reflects the amount of DNA breakage, expressed as a percentage.
Höyrypaine [TM A.4 (10)].
THE FACTORIAL DESIGN FOR IDENTIFYING SEX DIFFERENCES IN THE IN VIVO COMET ASSAY
Tarvittaessa tiedot bioottisesta ja abioottisesta hajoamisesta vedessä, kuten (esimerkiksi) nopea biohajoavuus [TM C.4, osat II–VII(11), TM C.29 (12)].
In this design, a minimum of 5 males and 5 females are tested at each concentration level resulting in a design using a minimum of 40 animals (20 males and 20 females, plus relevant positive controls.)
Tiedot metaboliiteista: rakenne, log KOW, muodostuminen ja hajoavuus tarvittaessa.
The analysis partitions the variability in the dataset into that between the sexes, between the concentrations and that related to the interaction between the sexes and the concentrations.
Hapon dissosiaatiovakio (pKa) mahdollisesti ionisoituvilla aineilla.
Full details of the underlying methodology are available in many standard statistical textbooks (see references) and in the 'help' facilities provided with statistical packages.
Testiveden pH-arvo on tarvittaessa säädettävä siten, että aine on testin aikana ionisoimattomassa muodossa, jos se on mahdollista käytettävillä kalalajeilla.
CURRENT LIMITATIONS OF THE ASSAY
Riippumatta valitusta altistusmenetelmästä tai otanta-aikataulusta tämä testimenetelmä kuvaa prosessia, jonka avulla voidaan määrittää eri aineiden bioakkumulaatiopotentiaali kaloissa.
Due to the current status of knowledge, several limitations are associated with the in vivo comet assay.
Vaikka läpivirtausolosuhteissa suoritettu testaus on paras, puolistaattiset olosuhteet ovat hyväksyttäviä tiettyjen validiteettiperusteiden täyttyessä (ks. 24 ja 113 kohta).
It is expected that these limitations will be reduced or more narrowly defined as there is more experience with application of the assay to answer safety issues in a regulatory context.
Ravinnon välityksellä tehtävä altistus ei edellytä läpivirtausjärjestelmää, jotta testiaineen pitoisuus vedessä pysyisi samana, mutta sen avulla voidaan ylläpitää liuenneen hapen pitoisuus sopivalla tasolla sekä varmistaa veden puhtaus ja mitätöidä esimerkiksi erilaisten eritteiden vaikutukset.
Some types of DNA damage may be short-lived, i.e. may be repaired too quickly to be observed 24 hours or more after the last dose.
Tässä kuvatussa testimenetelmässä annetaan riittävän tarkat ohjeet testin suorittamiseksi valitusta testimenetelmästä riippumatta, mutta koejärjestelyjä on mahdollista mukauttaa yksittäisten laboratorioiden erityisolosuhteiden ja testiaineiden vaihtelevien ominaisuuksien huomioimiseksi.
There is no identifiable list of the types of short-lived damages, nor of the chemicals which are likely to cause this type of damage, nor is it known over what time period this type of damage can be detected.
Vesialtistustesti soveltuu parhaiten sellaisille stabiileille orgaanisille aineille, joiden log KOW -arvo on 1,5–6,0 (13), mutta sitä voidaan käyttää myös erittäin hydrofobisten aineiden (joiden log KOW on yli 6,0) testaamisessa, jos on mahdollista osoittaa, että testiaine on kokonaan liuennut ja sen pitoisuus vedessä on vakaa.
The optimum sampling time(s) may also be chemical- or route-specific and sampling times should be determined from kinetic data (for example the time, Tmax, at which the peak plasma or tissue concentration is achieved), when such data are available.
Jos testiaineen vakaata pitoisuutta vedessä ei voida osoittaa, vesitutkimus ei ole hyvä menetelmä.
Most of the validation studies supporting this test method specified necropsy 2 or 3 hours following administration of the final dose.
Tällöin ainetta on testattava kaloissa ravinnon välityksellä (vaikkakin ravintoaltistustestin tulosten tulkinta ja käyttö saattavat riippua sovellettavasta säädöskehyksestä).
Most studies in the published literature describe administration of the final dose between 2 and 6 hours prior to sacrifice.
Orgaanisilla aineilla, joiden log KOW on noin 9,0, biokertyvyystekijä (BCF, josta käytetään joskus myös tunnusta KB), biokertyvyystekijää voidaan arvioida alustavasti Bintein et al.
Therefore, these experiences were used as the basis for the recommendation in the test method that, in the absence of data indicating otherwise, the final dose should be administered at a specified time point between 2 and 6 hours prior to necropsy.
yhtälön avulla (14).
There are no identifiable study data that examine the sensitivity of the test for the detection of short-lived DNA damage following administration in food or drinking water compared to administration by gavage.
Erittäin hydrofobisilla aineilla biokertyvyystekijän alustavassa arviossa saatu arvo voi olla korkeampi kuin laboratorio-olosuhteissa odotettu tasapainotilan biokertyvyystekijä (BCFSS).
DNA damage has been detected following administration in feed and drinking water, but there are relatively few such reports compared to the much greater experience with gavage and i.p. administration.
Näin on erityisesti silloin, kun alustavassa arviossa käytetään yksinkertaista lineaarista mallia.
Thus the sensitivity of the assay may be reduced for chemicals which induce short-lived damage administered through feed or drinking water.
Bioakkumulaatiopotentiaalia kuvaavia muuttujia ovat muun muassa kertymävakio (k1), poistumavakiot (kuten k2), tasapainotilan biokertyvyystekijä (BCFSS), kineettinen biokertyvyystekijä (BCFK) ja ravinnon biomagnifikaatiokerroin (BMF) [22].
No inter-laboratory studies have been conducted in tissues other than liver and stomach, therefore no recommendation has been established for how to achieve a sensitive and reproducible response in tissues other than liver, such as expected positive and negative control ranges.
Radioaktiivisten merkkiaineiden käyttö saattaa helpottaa vesi-, ravinto- ja kalanäytteiden analysointia, ja niitä voi käyttää sen arvioimiseksi, onko metaboliittien tunnistaminen ja kvantifiointi tarpeen.
For the liver, agreement on setting a lower limit to the negative control value also could not be reached.
Jos mitataan vain radioaktiivisten jäämien kokonaismäärä (esim. polttamalla tai kudoksiin liuottamalla), BCF tai BMF perustuu perusaineen kokonaismäärään, mahdollisesti jäljellä oleviin metaboliitteihin sekä assimiloituneeseen hiileen.
Although there are several publications demonstrating the confounding effect of cytotoxicity in vitro, very little data have been published in vivo and therefore no single measure of cytotoxicity could be recommended.
Radioaktiivisten jäämien kokonaismäärään perustuva BCF- tai BMF-arvo ei siis ole välttämättä suoraan verrattavissa siihen BCF:ään tai BMF:ään, joka on johdettu pelkästään perusaineen spesifisestä kemiallisesta analyysistä.
Histopathological changes such as inflammation, cell infiltration, apoptotic or necrotic changes have been associated with increases in DNA migration however, as demonstrated by the JaCVAM validation trial (OECD, 2014), these changes do not always result in positive comet findings and consequently no definitive list of histopathological changes that are always associated with increased DNA migration is available.
Erilaisia erotusmenetelmiä, kuten TLC, HPLC GC [23], voidaan käyttää ennen analyysia radioaktiivisia merkkiaineita soveltavissa tutkimuksissa perusaineeseen perustuvan BCF:n tai BMF:n määrittämiseksi.
Hedgehogs (or clouds, ghost cells) have previously been suggested as an indicator of cytotoxicity, however, the etiology of the hedgehogs is uncertain.
Erotustekniikoita käytettäessä on tunnistettava ja kvantifioitava perusaine ja merkitykselliset metaboliitit [24] (ks. 65 kohta), jos BCF tai BMF on tarkoitus määrittää kalojen perusainepitoisuuden perusteella radioaktiivisten jäämien kokonaismäärän sijasta.
Data exist which suggest that they can be caused by chemical-related cytotoxicity, mechanical/enzyme-induced damage initiated during sample preparation (Guerard et al., 2014) and/or a more extreme effect of test chemical genotoxicity.
Kalojen aineenvaihduntaa koskeva tutkimus tai in vivo -distribuutiotesti on myös mahdollista liittää bioakkumulaatiotutkimukseen analysoimalla ja tunnistamalla kudoksissa esiintyvät jäämät.
Other data seem to show they are due to extensive, but perhaps repairable DNA damage (Lorenzo et al., 2013).
Mahdollista metaboloitumista voidaan ennustaa tarkoitukseen soveltuvilla työkaluilla (kuten OECD:n QSAR-työkalupakki (15) sekä alkuperäisvalmisteita koskevat QSAR-ohjelmat).
Tissues or cell nuclei have been successfully frozen for later analysis.
Siitä, tehdäänkö altistustesti veden vai ravinnon välityksellä, pitäisi päättää 3 kohdassa kuvattujen tekijöiden sekä sovellettavan säädöskehyksen perusteella.
This usually results in a measurable effect on the response to the vehicle and positive control (Recio et al., 2010; Recio at al., 2012; Jackson at al., 2013).
Esimerkiksi aineilla, joiden log KOW -arvo on korkea mutta joiden vesiliukoisuus on kuitenkin arvioitavissa käytettävissä olevien analyysitekniikoiden herkkyyden ansiosta, pitäisi ensisijaisesti valita vesialtistustesti.
If used, the laboratory should demonstrate competency in freezing methodologies and confirm acceptable low ranges of % tail DNA in target tissues of vehicle treated animals, and that positive responses can still be detected.
On kuitenkin mahdollista, etteivät vesiliukoisuutta koskevat tiedot ole hydrofobisilla aineilla lopullisia.
In the literature, the freezing of tissues has been described using different methods.
Näin ollen ennen testimenetelmän valitsemista pitäisi selvittää, onko mahdollista valmistaa vakaita ja mitattavissa olevia liuenneita vesipitoisuuksia (stabiilit emulsiot eivät ole sallittuja), joita voidaan käyttää veden välityksellä tehtävässä altistustutkimuksessa (16).
However, currently there is no agreement on how to best freeze and thaw tissues, and how to assess whether a potentially altered response may affect the sensitivity of the test.
Käytettävästä menetelmästä ei ole mahdollista antaa tarkkoja ohjeita vesiliukoisuuden ja oktanoli-vesi-jakaantumiskertoimen raja-arvojen perusteella, koska muut tekijät (kuten analyysitekniikat, hajoaminen ja imeytyminen) voivat vaikuttaa merkittävästi menetelmän soveltuvuuteen edellä esitetyistä syistä.
Recent work demonstrates that the list of critical variables is expected to continue to become shorter and the parameters for critical variables more precisely defined (Guerard et al., 2014).
Log KOW -arvon ollessa yli 5 ja vesiliukoisuuden alle ~0,01–0,1 mg/l aineen testaus vesialtistuksella voi olla hankalampaa.
Lorenzo,Y. et al.
Testimenetelmän valintaan mahdollisesti vaikuttavat muut tekijät on myös otettava huomioon.
, Comparison of Comet assay dose-response for ethyl methanesulfonate using freshly prepared versus cryopreserved tissues, Environmental and Molecular Mutagenesis, Vol.
Niitä ovat esimerkiksi aineen mahdollinen imeytyminen testiastioihin ja -laitteisiin ja aineen stabiilius vesiliuoksessa verrattuna sen stabiiliuteen kalan ravinnossa (17) (18).
53/2, pp. 101-13. ’
Tietoa vastaavista käytännön seikoista saattaa löytyä aiemmin tehdyistä vesitutkimuksista.
In Part C, Chapter C.13 is replaced by the following:
Lisätietoa bioakkumulaatiotutkimusten tehokkuuden arvioinnista löytyy aihetta käsittelevästä kirjallisuudesta (esim. (19)).
Bioaccumulation in Fish: Aqueous and Dietary Exposure
Tätä menetelmää suositaan testiaineen bioakkumulaatiopotentiaalin määrittämisessä aineilla, joilla liukoisuus tai vesipitoisuuden ylläpitäminen ja pitoisuuksien analysointi ei hankaloita vesialtistusmenetelmän toteutusta.
This test method (TM) is equivalent to OECD test guideline (TG) 305 (2012).
Joka tapauksessa olisi varmistettava, että vesialtistuksessa käytettävät pitoisuudet vastaavat väliaineen vesiliukoisuusaluetta.
The major goal of this revision of test method is two-fold.
Liuenneiden testiaineiden pitoisuuksien ylläpitämiseksi stabiileina voidaan käyttää eri menetelmiä, kuten kantaliuosten tai passiivisten annostelujärjestelmien käyttöä (esimerkiksi kolonnieluutiomenetelmä), kunhan voidaan osoittaa, että pitoisuudet voidaan pitää stabiileina eivätkä testiaineet muutu kohdassa 27 annettuihin suosituksiin nähden.
Firstly, it is intended to incorporate a dietary bioaccumulation [20] test suitable for determining the bioaccumulation potential of substances with very low water solubility.
Erittäin hydrofobisilla aineilla (log KOW > 5 ja liukoisuus alle ~ 0,01–0,1 mg/l) testaaminen vesialtistuksessa voi olla hankalampaa.
Secondly, it is intended to create a test method that, when appropriate, utilises fewer fish for animal welfare reasons, and that is more cost-effective.
Ongelmia saattaa seurata siitä, ettei vesipitoisuutta voida ylläpitää riittävän vakiona (esimerkiksi siksi, että aine imeytyy altistussäiliöiden lasiin tai kertyy kaloihin nopeasti) tai käytettävien vesipitoisuuksien taso on yhtä alhainen tai alhaisempi kuin kvantifioinnin analysointiraja [25].
In the years since adoption of the consolidated test method C.13 (1), numerous substances have been tested, and considerable experience has been gained both by laboratories and by regulatory authorities.
Tällaisilla erittäin hydrofobisilla aineilla on suositeltavaa käyttää ravinnon välityksellä tehtävää testiä edellyttäen, että testissä noudatetaan sovellettavaa säädöskehystä ja huomioidaan riskinarviointiin liittyvät tarpeet.
This has led to the conviction that the complexity of the test can be reduced if specific criteria are met (cf. paragraph 88), and that a tiered approach is possible.
Pinta-aktiivisilla aineilla on arvioitava, voidaanko biokertyvyys testata vedessä ottaen huomioon aineen ominaisuudet.
Experience has also shown that biological factors such as growth and fish lipid content can have a strong impact on the results and may need to be taken into account.
Jos se ei ole mahdollista, ravinnon välityksellä tehtävä tutkimus on todennäköisemmin parempi vaihtoehto Pinta-aktiiviset aineet ovat aineita, jotka alentavat kahden nesteen välistä rajapintajännitystä.
In addition, it has been recognised that testing very poorly water soluble substances may not be technically feasible.
Tästä johtuen niiden vesipitoisuutta ei voida määrittää.
In addition, for substances with very low water solubility in the aquatic environment, exposure via water may be of limited importance in comparison to the dietary route.
Ravinnon välityksellä tehtävässä testissä voidaan kiertää osa altistukseen liittyvistä näkökohdista, kun on kyse monimutkaisista seoksista, joiden ainesosat liukenevat veteen eri tavoin.
This has led to the development of a test method in which fish are exposed via their diet (cf. paragraph 7-14 and 97 onwards).
Tällöin vertailtavissa oleva altistuminen kaikille seoksen ainesosille on todennäköisempää kuin veden välityksellä tehtävässä menetelmässä (ks. (20)).
The testing of only one test concentration can be considered sufficient, when it is likely that the bioconcentration factor (BCF) is independent of the test concentration.
Yleensä kyseisillä menetelmillä voidaan selvittää ensimmäisen asteen kinetiikka ja ne soveltuvat vain tietyille ainesosaryhmille.
A minimised aqueous exposure test design in which a reduced number of sample points is possible, if specific criteria are met.
On epätodennäköistä, että niitä voitaisiin soveltaa pinta-aktiivisiin aineisiin (ks. 12 kohta).
Fish lipid content should be measured so that BCF can be expressed on a 5 % lipid content basis.
Minimoitua vesialtistustestiä, jossa eläinten ja/tai resurssien määrä pidetään pienempänä vähentämällä näytteenottopisteiden määrää (ks. 83 kohta ja siitä eteenpäin), pitäisi käyttää vain sellaisilla aineilla, joilla on syytä olettaa, että kertymä ja poistuma noudattavat suurin piirtein ensimmäisen asteen kinetiikkaa (eli kyse on yleensä ionisoitumattomista orgaanisista aineista, ks. 88 kohta).
Greater emphasis on kinetic BCF estimation (when possible) next to estimating the BCF at steady state.
C.13 – I: Biokertyvyyden testaaminen kaloilla vesialtistuksessa
For certain groups of substances, a dietary exposure test will be proposed, where this is considered more suitable than an aqueous exposure test.
Testissä on kaksi vaihetta: altistusvaihe (kertymävaihe) ja altistuksen jälkeinen vaihe (poistumavaihe).
Fish weight should be measured so that BCFk can be corrected for growth dilution.
Kertymävaiheen aikana ryhmä tietyn kalalajin yksilöitä altistetaan testiaineelle yhdessä tai useammassa valitussa pitoisuudessa testiaineen ominaisuuksista riippuen (ks. 49 kohta).
Before carrying out any of the bioaccumulation tests, the following information about the test substance should be known:
Kalat siirretään tämän jälkeen poistumavaihetta varten väliaineeseen, jossa ei ole testiainetta.
Sensitivity of the analytical technique for measuring tissue and aqueous or food concentrations of both the test substance and possible metabolites (cf. paragraph 65).
Kokeessa on aina oltava poistumavaihe, paitsi jos aineen kertyminen kertymisvaiheen aikana on mitättömän pieni.