natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The growing experience that has been gained in conducting and interpreting the full test, both by laboratories and regulatory bodies, shows that — with some exceptions — first order kinetics apply for estimating uptake and depuration rate constants.
Jos tulosten on oltava tarkempia, kertymävaiheen lopuksi otettavissa näytteissä voidaan käyttää enemmän kaloja (neljän sijasta kuusi tai kahdeksan kalaa).
Thus, uptake and depuration rate constants can be estimated with a minimum of sampling points, and the kinetic BCF derived.
Ylimääräistä kalaryhmää käytetään, jos poistuma ei ole 14 vuorokauden kuluttua (tai poistumavaiheen ennustetun päättymisen jälkeen) riittävä asianmukaisen poistuman varmistamiseksi (eli se on > 50 prosenttia).
The initial purpose of examining alternative designs for BCF studies was to develop a small test to be used in an intermediate testing step to refute or confirm BCF estimates based on KOW and QSARs and so eliminate the need for a full study for many substances, and to minimise cost and animal use via reduction in sampling and in the number of analytical sequences performed.
Jos poistumavaihe on ennakoitua lyhyempi tai pidempi kuin 14 vuorokautta, näytteenottoaikataulua muutetaan tämän mukaisesti (eli yksi kalaryhmä analysoidaan poistumavaiheen ennustettuna päättymisajankohtana ja toinen, kun on kulunut puolet poistumaan kuluneesta ajasta).
While following the main design of the previous test method to allow integration of test results with existing BCF data, and to ease performance of testing and data interpretation, the aim was to provide BCF estimates of adequate accuracy and precision for risk assessment decisions.
Testissä käytetään kahta pitoisuutta mahdollisen pitoisuusriippuvuuden määrittämiseksi.
Substances that would be eligible for the minimised test design should belong to the general domain that this test method was developed for, i.e. non-polar organic substances (cf. paragraph 49).
Laskutoimitukset
If there is any indication that the substance to be tested might show a different behaviour (e.g. a clear deviation from first-order kinetics), a full test should be conducted for regulatory purposes.
Tämän lähestymistavan perusteena on, että kattavassa testissä biokertyvyystekijä voidaan määrittää joko tasapainotilan biokertyvyystekijänä (BCFSS) vertaamalla toisiinsa testiaineen pitoisuutta kaloissa ja vedessä tai kineettisenä biokertyvyystekijänä (BCFK) laskemalla kertymävakion k1 ja poistumavakion k2 välinen suhde.
Typically, the minimised test is not run over a shorter period than the standard BCF test, but comprises less fish sampling (see Appendix 6 for the rationale).
BCFK on pätevä siinäkin tapauksessa, ettei aineen pitoisuudessa saavuteta kertymävaiheen aikana tasapainotilaa, mikäli kertymä ja poistuma noudattavat likimäärin ensimmäisen asteen kineettisiä prosesseja.
However, the depuration period may be shortened for rapidly depurating substances to avoid concentrations in the fish falling below the limit of detection/quantification before the end of the test.
Kertymä- ja poistumavakioiden arviointi edellyttää aina vähintään kahta datapistettä, joista toinen on kertymävaiheen päättymisajankohta (ja samalla poistumavaiheen alkamisajankohta) ja toinen poistumavaiheen päättymisajankohta (tai ajankohta, jona poistumavaihe on edennyt huomattavan pitkälle).
If the BCF estimates from the minimised test show concentration dependence, the performance of the full test will be necessary.
Testin hyväksyttävyyden ja saatujen tietojen arvon arviointi edellyttää, että poistumavaihe on pidempi kuin puoliintumisaika.
If, based on such a minimised test, BCF estimates are not concentration dependent but the results are not considered definitive, then any subsequent full test could be performed at a single concentration, thereby reducing animal use in comparison to a two (or more) concentration full test.
Lisäksi BCFKm-arvoa (minimoidun testin perusteella johdettu kineettinen BCF) pitäisi verrata minimoituun BCFSS-arvoon.
Substances potentially eligible for the minimised test should:
(Viimeksi mainittu on kertymävaiheen lopuksi laskettu BCFSS, mikäli oletuksena on, että tasapainotila on saavutettu.
Be likely to exhibit approximate first order uptake and depuration kinetics, e.g. derived from read-across with similar substances;
Tämä on vain oletus, koska näytteenottopisteiden määrä ei riitä vahvistamaan tietoa.)
Have a log KOW < 6 unless rapid metabolism is expected [40];
Jos BCFKm < minimoitu BCFSS, käytetään mieluummin minimoitua BCFSS-arvoa.
Be sufficiently water-soluble with respect to the analytical technique (cf. paragraph 24);
Jos BCFKm on pienempi kuin 70 prosenttia minimoidusta BCFSS-arvosta, tulokset eivät ole päteviä ja on tehtävä kattava testi.
Be clearly quantifiable (i.e. concentrations should be at least one order of magnitude above the limit of quantification), both in fish and water, radioactive labelling is recommended (cf. paragraph 23); and
Jos minimoidussa testissä määritetty BCFKm vastaa sääntelyn näkökulmasta huolestuttavaa arvoa, on tehtävä kattava testi.
Have a depuration period greater than its predicted half-life (cf. Appendix 5 for calculations), or the duration of depuration should be adjusted accordingly (cf. paragraph 91).
Jos tulos on kaukana lainsäädännössä annetuista huolestuttavista arvoista (selvästi niiden ylä- tai alapuolella), kattavaa testiä ei välttämättä tarvita tai kattavassa testissä voidaan käyttää vain yhtä pitoisuutta, jos sovellettavassa sääntelykehyksessä edellytetään kattavaa testiä.
An exception to this rule is allowed if rapid metabolism of the substance is expected.
Jos kattava testi katsotaan tarpeelliseksi yhdellä pitoisuudella tehdyn minimoidun testin perusteella, se voidaan tehdä toisella pitoisuudella.
SAMPLING SCHEDULE FOR STUDIES FOLLOWING THE MINIMISED DESIGN
Jos tulokset ovat johdonmukaisia, kattavaa testiä ei ole välttämätöntä tehdä erilaisella pitoisuudella, koska kyseisen aineen biokertyvyyden ei odoteta riippuvan pitoisuudesta.
Fish sampling
Jos minimoidussa testissä on käytetty kahta pitoisuutta eikä kertyvyys ole tulosten perusteella riippuvainen pitoisuudesta, kattavassa testissä voidaan testata vain yksi pitoisuus (ks. 87 kohta).
Fish sampling is reduced to four sampling points:
Minimoitua testiä koskevan testiraportin pitäisi sisältää kaikki samat tiedot kuin kattavan testin seloste (ks. 81 kohta) lukuun ottamatta tietoja, joita ei ole mahdollista antaa (kuten käyrä, joka osoittaa tasapainotilan saavuttamiseen kuluneen ajan ja tasapainotilan biokertyvyystekijän; viimeksi mainitusta pitäisikin ilmoittaa minimoitu BCFss).
At the middle and end of the uptake phase (the latter being the beginning of depuration as well), e.g. after 14 and 28 days (33).
Testiraportin pitäisi lisäksi sisältää perustelut minimoidun testin toteuttamiselle sekä sen perusteella saatu BCFKm-arvo.
At the middle of the depuration phase and at termination of the study (where substance concentration is < 10 % of the maximum concentration, or at least clearly past one half-life of the substance), e.g. after 7 and 14 days of depuration (33).
C.13 – III: Bioakkumulaation testaaminen kaloilla ravintoaltistuksessa
If rapid depuration is expected or observed, it may be necessary to shorten the depuration period to avoid concentrations in the fish falling below the limit of quantification.
Tässä osiossa kuvattua menetelmää olisi käytettävä aineilla, joiden testauksessa ei voida soveltaa vesialtistusta (esimerkiksi siksi, ettei vesipitoisuutta voida pitää stabiilina ja mitattavana tai ettei kertymä ole riittävä 60 vuorokauden altistuksessa; katso edeltävät osiot, joissa käsitellään vesialtistusmenetelmää).
Lipid measurement as in full study.
On kuitenkin ymmärrettävä, että tämän testin lopputuloksena saadaan ennemminkin ravintoon liittyvä biomagnifikaatiokerroin (BMF) kuin biokertyvyystekijä (BCF) [42].
Growth correction as in full study.
Toukokuussa 2001 Madridissa pidetyssä SETAC Europen konferenssissa esiteltiin uusi menetelmä heikosti veteen liukenevien orgaanisten aineiden bioakkumulaation testaamiseksi (36).
The BCF is calculated as a kinetic BCF.
Menetelmä perustuu lukuisiin kirjallisuudessa käsiteltyihin bioakkumulaatiotutkimuksiin, joissa on käytetty testiainetta sisältävän rehun annostelumenetelmää (esim. (37)).
Water sampling
Tutkijoiden pitäisi lukea tämän testimenetelmän kohdat 1–14, joissa annetaan tietoa siitä, milloin ravinnon välityksellä tehtävä altistus voi olla suositeltavampi kuin vesialtistus.
For the minimised design, water is sampled as in full study (cf. paragraph 54) or at least five times equally divided over the uptake phase, and weekly in the depuration phase.
Lisäksi annetaan tietoa erilaisista aineisiin liittyvistä näkökohdista, jotka pitäisi ottaa huomioon ennen testin aloittamista.
Design modifications
Radioaktiivisten merkkiaineiden käyttöä voidaan harkita samoin perustein kuin vesialtistusmenetelmässä (ks. 6 ja 65 kohta).
Taking into account the test substance properties, valid QSAR predictions and the specific purpose of the study, some modifications in the design of the study can be considered:
Ravinnon välityksellä tehtävässä altistuksessa voidaan testata kerralla useampaa kuin yhtä ainetta, jos tietyt edellytykset täyttyvät.
If greater precision is needed, more fish (6 or 8 instead of 4) could be used for the sample at the end of the uptake phase.
Näitä edellytyksiä käsitellään tarkemmin 112 kohdassa.
Inclusion of an ‘extra’ group of fish to be used if depuration at 14 days (or the predicted end of the depuration phase) has not been sufficient for adequate depuration (i.e. > 50 %).
Yksinkertaisuuden nimissä tässä kuvataan kyseistä menetelmää vain yhtä ainetta testattaessa.
If the predicted duration of the depuration phase is shorter or longer than 14 days, the sampling schedule should be adapted (i.e. one group of fish at the predicted end of the depuration phase, and one group after half that time).
Näin ollen tässä kuvattuun menetelmään pätevät monet samat huomiot kuin edellisessä osiossa kuvattuun vesialtistusmenetelmään.
Use of two test concentrations to explore possible concentration dependence.
Edellisen osion olennaisiin kohtiin on pyritty viittaamaan niin paljon kuin mahdollista, mutta luettavuuden ja ymmärrettävyyden varmistamiseksi kaikkia päällekkäisyyksiä ei ole voitu välttää.
If the results of the minimised test, conducted with two test concentrations, show that the BCF is not concentration dependent (i.e. differ less than 20 %), one test concentration may be considered sufficient in a full test, if it is conducted.
Testissä voidaan käyttää läpivirtausta tai puolistaattista menetelmää (ks. 4 kohta).
It seems likely that models of bioaccumulation processes such as those proposed by Arnot et al.
Läpivirtausmenetelmää suositellaan, jotta vältettäisiin mahdollinen altistuminen veden välityksellä, joka johtuu testiainetta sisältävän rehun lisäämisestä tai ulosteista.
can be used to assist in planning the length of uptake and depuration phases (see also Appendix 5).
Testi on kaksivaiheinen: kertymävaihe (kaloille annetaan testiainetta sisältävää rehua) ja poistumavaihe (annettava rehu on puhdasta ja käsittelemätöntä) (ks. 16 kohta).
Calculations
Kertymävaiheessa testiryhmän kaloja ruokitaan päivittäin tietyllä kaupallisesti saatavalla kalanruoalla, jonka koostumus tunnetaan ja johon on lisätty testiainetta.
The rationale for this approach is that the bioconcentration factor in a full test can either be determined as a steady-state bioconcentration factor (BCFSS) by calculating the ratio of the concentration of the test substance in the fish's tissue to the concentration of the test substance in the water, or by calculating the kinetic bioconcentration factor (BCFK) as the ratio of the uptake rate constant k1 to the depuration rate constant k2.
Ideaalitilanteessa kalat syövät kaiken annetun ruoan (ks. 141 kohta).
The BCFK is valid even if a steady-state concentration of a substance is not achieved during uptake, provided that uptake and depuration act approximately according to first order kinetic processes.
Poistumavaiheessa kaloja ruokitaan puhtaalla ja käsittelemättömällä kaupallisesti saatavalla kalanruoalla.
As an absolute minimum two data points are required to estimate uptake and depuration rate constants, one at the end of the uptake phase (i.e. at the beginning of the depuration phase) and one at the end (or after a significant part) of the depuration phase.
Kuten vesialtistuksessa, tarvittaessa voidaan käyttää useampaa kuin yhtä testiryhmää, joille annettava ruoka sisältää eri pitoisuuksia testiainetta, mutta erittäin hydrofobisia orgaanisia aineita testattaessa yksi testiryhmä on yleensä riittävä (ks. 49 ja 107 kohta).
The intermediate sampling point is recommended as a check on the uptake and depuration kinetics [41].
Jos käytetään puolistaattista menetelmää, kalat pitäisi siirtää uuteen liuokseen ja/tai uuteen testikammioon kertymävaiheen päätyttyä (siltä varalta, että väliaine ja/tai laitteisto on kontaminoitunut testiaineen uuttumisen seurauksena).
For calculations, see Appendixes 5 and 6.Interpretation of the results
Testiaineen pitoisuus kaloissa mitataan testin molempien vaiheiden aikana.
To assess the validity and informative value of the test, verify that the depuration period exceeds one half-life.
Testiainetta sisältävää ruokaa saavan kalaryhmän (testiryhmä) lisäksi pidetään vertailuryhmää, jonka kalat elävät täysin samanlaisissa olosuhteissa ja saavat muuten samaa kaupallisesti saatavaa kalanruokaa, paitsi että vertailuryhmän ruokaan ei ole lisätty testiainetta.
Also, the BCFKm (kinetic BCF derived from a minimised test) should be compared to the minimised BCFSS value (which is the BCFSS calculated at the end of the uptake phase, assuming that steady-state has been reached.
Vertailuryhmän ansiosta voidaan kvantifioida testiaineen taustapitoisuudet altistamattomilla kaloilla ja testiryhmässä (tai -ryhmissä) mahdollisesti havaittuja käsittelyyn liittyviä haittavaikutuksia voidaan verrata siihen [44].
This can only be assumed, as the number of sampling points is not sufficient for proving this).
Lisäksi sen avulla voidaan verrata ryhmien kasvuvakioita sen tarkistamiseksi, että kalat ovat syöneet saman verran tarjottua ruokaa (mahdolliset erot ravinnon maittavuudessa pitäisi myös huomioida selitettäessä kasvuvakioiden välisiä eroja; ks. 138 kohta).
If the BCFKm < minimised BCFSS, the minimised BCFSS should be the preferred value.
On tärkeää, että testi- ja vertailuryhmiä ruokitaan sekä kertymä- että poistumavaiheessa ravintoarvoltaan samanlaisella ruoalla.
If BCFKm is less than 70 % of the minimised BCFSS, the results are not valid, and a full test should be conducted.
Testimenetelmän kehittäjien saamien kokemusten perusteella kertymävaiheen riittävä kesto on yleensä 7–14 vuorokautta (38) (39).
If the minimised test gives a BCFKm in the region of any value of regulatory concern, a full test should be conducted.
Tämän pituisena kertymävaiheen pitäisi pitää testin toteuttamiskustannukset mahdollisimman pieninä mutta varmistaa kuitenkin useimmilla aineilla riittävä altistuminen.
If the result is far from any regulatory value of concern (well above or below), a full test may not be necessary, or a single concentration full test may be conducted if required by the relevant regulatory framework.
Joissakin tapauksissa kertymävaihetta voidaan kuitenkin jatkaa (ks. 127 kohta).
If a full test is found to be necessary after a minimised test at one concentration, this can be conducted at a second concentration.
Kertymävaiheessa aineen pitoisuus kaloissa ei ehkä saavuta tasapainotilaa, joten tietojen käsittely ja tällä menetelmällä saatavat tulokset perustuvat tavallisesti kudosjäämien kineettisen analyysin tuloksiin.
If the results are consistent, a further full test at a different concentration can be waived, as the bioconcentration of the substance is not expected to be concentration dependent.
(Huom. tasapainotilan saavuttamiseen kuluvan ajan arvioinnissa voidaan soveltaa samoja yhtälöitä kuin vesialtistuksessa, ks. liite 5.)
If the minimised test has been conducted at two concentrations, and the results show no concentration dependence, the full test may be conducted with only one concentration (cf. paragraph 87).
Poistumavaihe alkaa, kun kaloille aletaan antaa ruokaa, johon ei ole lisätty testiainetta.
The test report for the minimised test should include all the information demanded for the full test (cf. paragraph 81), except that which is not possible to elaborate (i.e. a curve showing the time to steady-state and the steady-state bioconcentration factor; for the latter the minimised BCFss should be given instead).
Se kestää yleensä enimmillään 28 vuorokautta tai niin kauan, ettei testiainetta enää voida kvantifioida kokonaisesta kalasta, riippuen siitä, kumpi tapahtuu aiemmin.
Additionally, it should also include the reasoning for using the minimised test and the resulting BCFKm.
Poistumavaihetta voidaan lyhentää tai jatkaa kauemmin kuin 28 vuorokautta eri vaiheissa mitattua kemikaalipitoisuutta koskevan muutoksen tai kalojen koon perusteella.
C.13 - III: Dietary Exposure Bioaccumulation Fish Test
Tässä menetelmässä on mahdollista määrittää testiaineelle ainekohtainen puoliintumisaika (t1/2, poistumavakiosta k2), assimilaatioteho (absorboituminen suolistossa; a), ravintoon liittyvä kineettinen biomagnifikaatiokerroin (BMFK), kasvukorjattu ravintoon liittyvä biomagnifikaatiokerroin (BMFKg) sekä rasvapitoisuuden mukaan korjattu [45] kineettinen biomagnifikaatiokerroin (BMF KL) (ja/tai kasvun ja rasvapitoisuuden mukaan korjattu kineettinen biomagnifikaatiokerroin, BMFKgL) kaloissa.
The method described in this section should be used for substances where the aqueous exposure methodology is not practicable (for example because stable, measurable water concentrations cannot be maintained, or adequate body burdens cannot be achieved within 60 days of exposure; see previous sections on the aqueous exposure method).
Kuten vesialtistusmenetelmässä, kalan massan kasvaessa testin aikana testiaineen pitoisuus laskee kasvavassa kalassa.
It should be realised though that the endpoint from this test will be a dietary biomagnification factor (BMF) rather than a bioconcentration factor (BCF) [42].
Näin ollen (kineettinen) BCF määritetään liian alhaiseksi, jollei sitä korjata kasvun mukaisesti (ks. 162 ja 163 kohta).
In May 2001 a new method for the bioaccumulation testing of poorly water soluble organic substances was presented at the SETAC Europe conference held in Madrid (36).
Jos arvioidaan, että tasapainotila on saavutettu kertymävaiheessa, voidaan lisäksi laskea suuntaa-antava tasapainotilan BMF.
This work built on various reported bioaccumulation studies in the literature using a dosing method involving spiked feed (e.g. (37)).
Käytettävissä on menetelmiä, joiden avulla voidaan arvioida kineettinen biokertyvyystekijä (BCFK) ravintotutkimuksessa saatujen tietojen perusteella (esim. (44) (45) (46) (47) (48).
Early in 2004 a draft protocol (38), designed to measure the bioaccumulation potential of poorly water soluble organic substances for which the standard water exposure bioconcentration method was not practicable, together with a supporting background document (39), was submitted to an EU PBT working group.
Näiden menetelmien hyviä ja huonoja puolia käsitellään lisäyksessä 8.
Further justification given for the method was that potential environmental exposure to such poorly soluble substances (i.e. log KOW >5) may be largely via the diet (cf. (40) (41) (42) (43) (44)).
Testi suunniteltiin alun perin niukkaliukoisille polaarittomille orgaanisille aineille, jotka noudattavat likimääräisesti ensimmäisen asteen kertymä- ja poistumakinetiikkaa kaloissa.
For this reason, dietary exposure tests are referred to in some published chemicals regulations [43].
Jos testataan ainetta, joka ei noudata ensimmäisen asteen kertymä- ja poistumakinetiikkaa, pitäisi käyttää monimutkaisempia malleja (ks. lisäyksessä 5 olevat viitteet) ja pyytää neuvoa biostatistiikan ja/tai farmakokinetiikan asiantuntijoilta.
It should be realised however, that in the method described here exposure via the aqueous phase is carefully avoided and thus a BMF value from this test method cannot directly be compared to a BMF value from a field study (in which both water and dietary exposure may be combined).
BMF määritetään tavallisesti analysoimalla testiaine kokonaisesta kalasta (perusteena tuorepaino).
This section of the present test method is based on this protocol (38) and is a new method that did not appear in the previous version of TM C.13.
Näytteitä voidaan ottaa myös yksittäisistä kudoksista (kuten lihaksista tai maksasta), jos se on tutkimuksen tavoitteiden kannalta olennaista ja kala on jaettu syötävään ja syömäkelvottomaan osaan (ks. 21 kohta).
This alternative test allows the dietary exposure pathway to be directly investigated under controlled laboratory conditions.
Lisäksi voidaan irrottaa ja analysoida erikseen ruoansulatuskanava, jotta voitaisiin määrittää näytteenottopisteissä mitattujen pitoisuuksien merkitys kokonaisessa kalassa kertymävaiheen lopussa ja juuri ennen poistumavaiheen alkua.
Potential investigators should refer to paragraphs 1 to 14 of this test method for information on when the dietary exposure test may be preferred over the aqueous exposure test.
Tämä voidaan tehdä myös osana massatasemenetelmää.
Information on the various substance considerations is laid out, and should be considered before a test is conducted.
Näytteeksi otettujen kokonaisten kalojen rasvapitoisuus pitäisi määrittää siten, että pitoisuudet voidaan korjata rasvapitoisuuden mukaisesti ja ottaen huomioon sekä ravinnon että kalan rasvapitoisuus (ks. 56 ja 57 kohta sekä liite 7).
The use of radiolabelled test substances can be considered with similar considerations as for the aqueous exposure method (cf. paragraphs 6 and 65).
Näytteeksi otetut kalat pitäisi punnita ja saadut painot kirjata ja liittää kussakin yksilössä mitattuun kemikaalipitoisuuteen (testiraportissa voidaan esimerkiksi käyttää jokaisesta kalasta yksilöllistä tunnistetta).
The dietary method can be used to test more than one substance in a single test, so long as certain criteria are fulfilled; these are explored further in paragraph 112.
Tämä mahdollistaa testin aikana mahdollisesti tapahtuvan kasvun laskemisen.
For simplicity the methodology here describes a test using only one test substance.
Kalan kokonaispituus pitäisi mitata aina kuin mahdollista [46].
The dietary test is similar to the aqueous exposure method in many respects with the obvious exception of the exposure route.
Painoa tarvitaan myös arvioitaessa BCF:ää ravintoaltistustestissä saatujen poistumatietojen perusteella.
Hence many aspects of the method described here overlap with the aqueous exposure method described in the previous section.
Testiaineesta pitäisi olla saatavilla kohdissa 3 ja 22 luetellut tiedot.
Cross-reference to relevant paragraphs in the previous section has been made as far as possible, but in the interests of readability and understanding a certain amount of duplication is unavoidable.
Analyyttista menetelmää testiaineen pitoisuuden mittaamiseksi vedessä ei yleensä tarvita.
Flow-through or semi-static conditions can be employed (cf. paragraph 4); flow-through conditions are recommended to limit potential exposure of test substance via water as a result of any desorption from spiked food or faeces.
Sen sijaan pitoisuudet kalanruoassa ja kalojen kudoksissa on määritettävä riittävän herkillä menetelmillä.
The test consists of two phases: uptake (test substance-spiked feed) and depuration (clean, untreated feed) (cf. paragraph 16).
Tässä menetelmässä voidaan testata yhdellä kertaa useampia kuin yksi aine.
In the uptake phase, a “test” group of fish are fed a set diet of a commercial fish food of known composition, spiked with the test substance, on a daily basis.
Testiaineiden pitäisi kuitenkin olla yhteensopivia niin, etteivät ne vaikuta toisiinsa tai muuta toistensa kemiallista koostumusta, kun niitä lisätään kalanruokaan.
Fish ideally should consume all of the offered food (c.f. paragraph 141).
Tavoitteena on varmistaa, etteivät yhdessä testattujen aineiden mittaustulokset eroaisi merkittävästi tuloksista, jotka saataisiin, jos aineet testattaisiin erikseen.