natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The presumption of innocence and the right to a fair trial are enshrined in Articles 47 and 48 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union (the Charter), Article 6 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (the ECHR), Article 14 of the International Covenant on Civil and Political Rights (the ICCPR) and Article 11 of the Universal Declaration of Human Rights.
Syyttömyysolettamasta ja oikeudesta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin määrätään Euroopan unionin perusoikeuskirjan, jäljempänä ’perusoikeuskirja’, 47 ja 48 artiklassa, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn eurooppalaisen yleissopimuksen, jäljempänä ’Euroopan ihmisoikeussopimus’, 6 artiklassa, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen, jäljempänä ’KP-yleissopimus’, 14 artiklassa ja ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 11 artiklassa.
According to the Presidency conclusions of the European Council in Tampere of 15 and 16 October 1999, and in particular point (33) thereof, enhanced mutual recognition of judgments and other judicial decisions and the necessary approximation of legislation would facilitate cooperation between competent authorities and the judicial protection of individual rights.
Tampereella 15 ja 16 päivänä lokakuuta 1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmien ja erityisesti niiden 33 kohdan mukaan tuomioiden ja oikeusviranomaisten muiden päätösten tehostettu vastavuoroinen tunnustaminen ja tarvittava lainsäädännön lähentäminen helpottaisivat toimivaltaisten viranomaisten välistä yhteistyötä ja yksilön oikeuksien oikeudellista suojaa.
The principle of mutual recognition should therefore become the cornerstone of judicial cooperation in civil and criminal matters within the Union.
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen olisi sen vuoksi oltava unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakivi yksityisoikeudellisissa asioissa ja rikosasioissa.
According to the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU), judicial cooperation in criminal matters in the Union is to be based on the principle of mutual recognition of judgments and other judicial decisions.
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaan oikeudellinen yhteistyö unionissa rikosoikeuden alalla perustuu tuomioistuinten tuomioiden ja oikeusviranomaisten muiden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen.
The implementation of that principle relies on the premise that Member States trust in each other's criminal justice systems.
Mainitun periaatteen toteuttaminen edellyttää, että jäsenvaltiot luottavat toistensa rikosoikeudellisiin järjestelmiin.
The extent of the principle of mutual recognition is dependent on a number of parameters, which include mechanisms for safeguarding the rights of suspects and accused persons and common minimum standards necessary to facilitate the application of that principle.
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen laajuus riippuu useista tekijöistä, joihin kuuluvat epäiltyjen ja syytettyjen oikeuksien turvaamisjärjestelyt ja sellaisten yhteisten vähimmäissääntöjen määrittely, jotka ovat välttämättömiä, jotta voidaan helpottaa periaatteen soveltamista.
Although the Member States are party to the ECHR and to the ICCPR, experience has shown that this in itself does not always provide a sufficient degree of trust in the criminal justice systems of other Member States.
Vaikka kaikki jäsenvaltiot ovat Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja KP-yleissopimuksen osapuolia, kokemus on osoittanut, että tämä ei yksinään aina merkitse riittävää luottamusta muiden jäsenvaltioiden rikosoikeudellisiin järjestelmiin.
On 11 December 2009, the European Council welcomed the Roadmap and made it part of the Stockholm programme — An open and secure Europe serving and protecting citizens [4] (point 2.4).
Eurooppa-neuvosto kehotti komissiota myös arvioimaan, onko muita seikkoja, esimerkiksi syyttömyysolettamaa, käsiteltävä yhteistyön parantamiseksi kyseisellä alalla.
The European Council underlined the non-exhaustive character of the Roadmap, by inviting the Commission to examine further elements of minimum procedural rights for suspects and accused persons, and to assess whether other issues, for instance the presumption of innocence, need to be addressed, in order to promote better cooperation in that area.
Etenemissuunnitelman nojalla on tähän mennessä hyväksytty kolme prosessuaalisia oikeuksia rikosoikeudellisissa menettelyissä käsittelevää säädöstä eli Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivit 2010/64/EU [5], 2012/13/EU [6] ja 2013/48/EU [7].
Three measures on procedural rights in criminal proceedings have been adopted pursuant to the Roadmap to date, namely Directives 2010/64/EU [5], 2012/13/EU [6] and 2013/48/EU [7] of the European Parliament and of the Council.
Tämän direktiivin tarkoituksena on lujittaa oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin rikosoikeudellisissa menettelyissä vahvistamalla yhteiset vähimmäissäännöt, jotka koskevat tiettyjä syyttömyysolettamaan liittyviä näkökohtia ja oikeutta olla läsnä oikeudenkäynnissä.
The purpose of this Directive is to enhance the right to a fair trial in criminal proceedings by laying down common minimum rules concerning certain aspects of the presumption of innocence and the right to be present at the trial.
Koska tällä direktiivillä vahvistetaan epäiltyjen ja syytettyjen prosessuaalisten oikeuksien suojaa koskevia yhteisiä vähimmäissääntöjä, sen tavoitteena on lujittaa jäsenvaltioiden luottamusta toistensa rikosoikeudellisiin järjestelmiin ja siten helpottaa rikosasioissa annettujen päätösten vastavuoroista tunnustamista.
By establishing common minimum rules on the protection of procedural rights of suspects and accused persons, this Directive aims to strengthen the trust of Member States in each other's criminal justice systems and thus to facilitate mutual recognition of decisions in criminal matters.
Tällaiset yhteiset vähimmäissäännöt voivat myös poistaa esteitä kansalaisten vapaan liikkuvuuden tieltä jäsenvaltioiden alueella.
Such common minimum rules may also remove obstacles to the free movement of citizens throughout the territory of the Member States.
Tätä direktiiviä olisi sovellettava ainoastaan rikosoikeudellisissa menettelyissä, sellaisina kuin Euroopan unionin tuomioistuin, jäljempänä ’unionin tuomioistuin’, niitä tulkitsee, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön soveltamista.
This Directive should apply only to criminal proceedings as interpreted by the Court of Justice of the European Union (Court of Justice), without prejudice to the case-law of the European Court of Human Rights.
Tätä direktiiviä ei olisi sovellettava siviilioikeudellisiin menettelyihin eikä hallinnollisiin menettelyihin, mukaan lukien hallinnolliset menettelyt, joissa voidaan määrätä seuraamuksia, kuten kilpailuun, kauppaan, rahoituspalveluihin, tieliikenteeseen, veroihin tai veronkorotuksiin liittyvät menettelyt, eikä näihin menettelyihin liittyviin hallintoviranomaisten tutkimuksiin.
This Directive should not apply to civil proceedings or to administrative proceedings, including where the latter can lead to sanctions, such as proceedings relating to competition, trade, financial services, road traffic, tax or tax surcharges, and investigations by administrative authorities in relation to such proceedings.
Tätä direktiiviä olisi sovellettava luonnollisiin henkilöihin, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä.
This Directive should apply to natural persons who are suspects or accused persons in criminal proceedings.
Sitä olisi sovellettava siitä hetkestä, kun henkilöä epäillään tai syytetään rikoksesta tai väitetystä rikoksesta, ja sen vuoksi jo ennen kuin jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat antaneet kyseiselle henkilölle joko virallisella ilmoituksella tai muulla tavoin tiedon siitä, että hän on epäilty tai syytetty henkilö.
It should apply from the moment when a person is suspected or accused of having committed a criminal offence, or an alleged criminal offence, and, therefore, even before that person is made aware by the competent authorities of a Member State, by official notification or otherwise, that he or she is a suspect or accused person.
Tätä direktiiviä olisi sovellettava rikosoikeudellisten menettelyjen kaikissa vaiheissa, kunnes on lopullisesti ratkaistu kysymys siitä, onko epäilty tai syytetty tehnyt rikoksen, ja kyseisestä päätöksestä on tullut lopullinen.
This Directive should apply at all stages of the criminal proceedings until the decision on the final determination of whether the suspect or accused person has committed the criminal offence has become definitive.
Oikeudellisten toimien ja oikeussuojakeinojen, jotka ovat käytettävissä vasta sitten, kun kyseisestä päätöksestä on tullut lopullinen, kuten asian saattaminen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käsiteltäväksi, ei pitäisi kuulua tämän direktiivin soveltamisalaan.
Legal actions and remedies which are available only once that decision has become definitive, including actions before the European Court of Human Rights, should not fall within the scope of this Directive.
Tässä direktiivissä otetaan huomioon, että syyttömyysolettamaan liittyvät eri näkökohdat käsittävät luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden osalta erilaisia tarpeita ja suojan tasoja.
This Directive acknowledges the different needs and levels of protection of certain aspects of the presumption of innocence as regards natural and legal persons.
Luonnollisten henkilöiden osalta tämän suojan sisältö käy ilmi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä.
As regards natural persons, such protection is reflected in well-established case-law of the European Court of Human Rights.
Unionin tuomioistuin on kuitenkin todennut, että syyttömyysolettamasta johtuvat oikeudet eivät koske oikeushenkilöitä samalla tavoin kuin luonnollisia henkilöitä.
The Court of Justice has, however, recognised that the rights flowing from the presumption of innocence do not accrue to legal persons in the same way as they do to natural persons.
Kansallisen lainsäädännön ja kansallisen ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön nykyisen kehitysvaiheen vuoksi on ennenaikaista säätää unionin tasolla oikeushenkilöitä koskevasta syyttömyysolettamasta.
At the current stage of development of national law and of case-law at national and Union level, it is premature to legislate at Union level on the presumption of innocence with regard to legal persons.
Tätä direktiiviä ei sen vuoksi olisi sovellettava oikeushenkilöihin.
This Directive should not, therefore, apply to legal persons.
Sanotun ei pitäisi rajoittaa syyttömyysolettaman, sellaisena kuin siitä määrätään erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksessa ja sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ja unionin tuomioistuin sitä tulkitsevat, soveltamista oikeushenkilöihin.
This should be without prejudice to the application of the presumption of innocence as laid down, in particular, in the ECHR and as interpreted by the European Court of Human Rights and by the Court of Justice, to legal persons.
Oikeushenkilöitä koskeva syyttömyysolettama olisi taattava voimassa olevien lainsäädännöllisten takeiden ja oikeuskäytännön avulla, joiden tuleva kehitys määrittää sen, onko olemassa tarvetta unionin tason toimille.
The presumption of innocence with regard to legal persons should be ensured by the existing legislative safeguards and case-law, the evolution of which is to determine whether there is a need for Union action.
Syyttömyysolettamaa loukattaisiin, jos viranomaisen julkisissa lausumissa tai muissa kuin syyllisyyttä koskevissa oikeusviranomaisen päätöksissä viitattaisiin epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä, vaikka kyseisen henkilön syyllisyyttä ei ole laillisesti näytetty toteen.
The presumption of innocence would be violated if public statements made by public authorities, or judicial decisions other than those on guilt, referred to a suspect or an accused person as being guilty, for as long as that person has not been proved guilty according to law.
Tällaisissa lausumissa ja oikeusviranomaisten päätöksissä ei saisi antaa ymmärtää, että henkilö on syyllinen.
Such statements and judicial decisions should not reflect an opinion that that person is guilty.
Tämän ei pitäisi vaikuttaa syyttäjän toimiin, joiden tavoitteena on näyttää toteen epäillyn tai syytetyn syyllisyys, kuten syytteeseenpanoon, eikä oikeusviranomaisten päätöksiin, joiden seurauksena ehdollinen rangaistus pannaan täytäntöön, edellyttäen, että oikeutta puolustukseen kunnioitetaan.
This should be without prejudice to acts of the prosecution which aim to prove the guilt of the suspect or accused person, such as the indictment, and without prejudice to judicial decisions as a result of which a suspended sentence takes effect, provided that the rights of the defence are respected.
Tämän ei pitäisi myöskään vaikuttaa menettelyyn liittyviin ennakollisiin päätöksiin, joita oikeusviranomaiset tai muut toimivaltaiset viranomaiset tekevät ja jotka perustuvat epäilyihin tai syyllisyyttä tukevaan näyttöön, kuten tutkintavankeutta koskeviin päätöksiin, edellyttäen, että kyseisissä päätöksissä ei viitata epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä.
This should also be without prejudice to preliminary decisions of a procedural nature, which are taken by judicial or other competent authorities and are based on suspicion or on elements of incriminating evidence, such as decisions on pre-trial detention, provided that such decisions do not refer to the suspect or accused person as being guilty.
Toimivaltainen viranomainen voi ennen menettelyyn liittyvän ennakollisen päätöksen tekemistä joutua tarkistamaan, että epäiltyä tai syytettyä vastaan on olemassa riittävästi syyllisyyttä tukevaa näyttöä, jonka perusteella kyseinen päätös on perusteltu, ja päätöksessä voidaan viitata tähän näyttöön.
Before taking a preliminary decision of a procedural nature the competent authority might first have to verify that there are sufficient elements of incriminating evidence against the suspect or accused person to justify the decision concerned, and the decision could contain reference to those elements.
”Viranomaisen julkisen lausuman” olisi katsottava tarkoittavan kaikkia lausumia, joissa viitataan rikokseen ja jotka antaa joko kyseistä rikosta koskevaan rikosoikeudelliseen menettelyyn osallistuva viranomainen, kuten oikeusviranomainen, poliisi tai muu lainvalvontaviranomainen, tai jokin muu viranomainen, kuten ministeri tai muu virkamies, ottaen huomioon, että tämä ei vaikuta koskemattomuutta koskevan kansallisen lainsäädännön soveltamiseen.
The term ‘public statements made by public authorities’ should be understood to be any statement which refers to a criminal offence and which emanates from an authority involved in the criminal proceedings concerning that criminal offence, such as judicial authorities, police and other law enforcement authorities, or from another public authority, such as ministers and other public officials, it being understood that this is without prejudice to national law regarding immunity.
Tietojen levittämisen tapa ja asiayhteys eivät missään tapauksessa saisi luoda vaikutelmaa, että henkilö on syyllinen, ennen kuin hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen.
The use of such reasons should be confined to situations in which this would be reasonable and proportionate, taking all interests into account.
Jäsenvaltioiden olisi tätä varten tiedotettava viranomaisille siitä, miten tärkeää on ottaa syyttömyysolettama asiaankuuluvasti huomioon annettaessa tai paljastettaessa tietoja tiedotusvälineille.
In any event, the manner and context in which the information is disseminated should not create the impression that the person is guilty before he or she has been proved guilty according to law.
Tämä ei saisi vaikuttaa lehdistönvapauden ja muun tiedonvälityksen vapauden suojelua koskevan kansallisen lainsäädännön soveltamiseen.
Member States should take appropriate measures to ensure that, when they provide information to the media, public authorities do not refer to suspects or accused persons as being guilty for as long as such persons have not been proved guilty according to law.
Toimivaltaisten viranomaisten olisi pidätyttävä esittämästä epäiltyä tai syytettyä tuomioistuimessa tai julkisuudessa syyllisenä käyttämällä fyysisiä rajoitteita, kuten käsirautoja, lasikoppeja, häkkejä ja jalkarautoja, paitsi jos tällaisten keinojen käyttö on tarpeen tapauskohtaisista syistä, jotka liittyvät joko turvallisuuteen, kuten sen estämiseen, että epäilty tai syytetty vahingoittaa itseään tai muita taikka vahingoittaa omaisuutta, tai siihen, että epäiltyä tai syytettyä estetään pakenemasta tai olemasta yhteydessä kolmansiin osapuoliin, kuten todistajiin tai uhreihin.
To that end, Member States should inform public authorities of the importance of having due regard to the presumption of innocence when providing or divulging information to the media.
Mahdollisuus käyttää fyysisiä rajoitteita ei merkitse, että toimivaltaisten viranomaisten olisi tehtävä muodollinen päätös tällaisten keinojen käytöstä.
This should be without prejudice to national law protecting the freedom of press and other media.
Toimivaltaisten viranomaisten olisi myös mahdollisuuksien mukaan pidätyttävä vaatettamasta epäilty tai syytetty tuomioistuimessa tai julkisuudessa vanginvaatteisiin, jotta vältyttäisiin antamasta vaikutelmaa, että hän on syyllinen.
The competent authorities should abstain from presenting suspects or accused persons as being guilty, in court or in public, through the use of measures of physical restraint, such as handcuffs, glass boxes, cages and leg irons, unless the use of such measures is required for case-specific reasons, either relating to security, including to prevent suspects or accused persons from harming themselves or others or from damaging any property, or relating to the prevention of suspects or accused persons from absconding or from having contact with third persons, such as witnesses or victims.
Todistustaakka epäillyn ja syytetyn syyllisyydestä on syyttäjällä, ja epäselvyys olisi luettava epäillyn tai syytetyn eduksi.
The possibility of applying measures of physical restraint does not imply that the competent authorities are to take any formal decision on the use of such measures.
Syyttömyysolettamaa loukattaisiin, jos todistustaakka siirtyisi syyttäjältä puolustukselle, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta tuomioistuimen mahdollisiin valtuuksiin hankkia tietoa viran puolesta, oikeuslaitoksen riippumattomuuteen sen arvioidessa epäillyn tai syytetyn syyllisyyttä ja rikoksesta epäillyn tai syytetyn rikosoikeudelliseen vastuuseen liittyvään tosiseikkoja tai oikeudellisia seikkoja koskevien olettamien käyttöön.
Where feasible, the competent authorities should also abstain from presenting suspects or accused persons in court or in public while wearing prison clothes, so as to avoid giving the impression that those persons are guilty.
Tällaisten olettamien käytön olisi pysyttävä kohtuuden rajoissa siten, että otetaan huomioon kyseessä olevan asian merkitys ja säilytetään oikeus puolustukseen, ja keinojen olisi oltava asianmukaisessa suhteessa niillä tavoiteltuun oikeutettuun päämäärään nähden.
The burden of proof for establishing the guilt of suspects and accused persons is on the prosecution, and any doubt should benefit the suspect or accused person.
Tällaisten olettamien olisi oltava kumottavissa ja niitä saisi joka tapauksessa käyttää vain sillä edellytyksellä, että oikeutta puolustukseen kunnioitetaan.
The presumption of innocence would be infringed if the burden of proof were shifted from the prosecution to the defence, without prejudice to any ex officio fact-finding powers of the court, to the independence of the judiciary when assessing the guilt of the suspect or accused person, and to the use of presumptions of fact or law concerning the criminal liability of a suspect or accused person.
Monissa jäsenvaltioissa syyttäjän lisäksi myös tuomarien ja toimivaltaisten tuomioistuinten tehtävänä on sekä syyllisyyden puolesta että sitä vastaan puhuvan näytön hankkiminen.
Such presumptions should be confined within reasonable limits, taking into account the importance of what is at stake and maintaining the rights of the defence, and the means employed should be reasonably proportionate to the legitimate aim pursued.
Jäsenvaltioiden, joissa ei ole kontradiktorista järjestelmää, olisi voitava säilyttää nykyinen järjestelmänsä edellyttäen, että se on tämän direktiivin ja muiden asiaankuuluvien unionin ja kansainvälisen oikeuden säännösten mukainen.
Such presumptions should be rebuttable and in any event, should be used only where the rights of the defence are respected.
Oikeus vaieta on tärkeä syyttömyysolettamaan liittyvä näkökohta ja sen olisi tuettava oikeutta olla todistamatta itseään vastaan.
In various Member States not only the prosecution, but also judges and competent courts are charged with seeking both inculpatory and exculpatory evidence.
Oikeus olla todistamatta itseään vastaan on niin ikään tärkeä syyttömyysolettamaan liittyvä näkökohta.
Member States which do not have an adversarial system should be able to maintain their current system provided that it complies with this Directive and with other relevant provisions of Union and international law.
Kun epäiltyä tai syytettyä pyydetään antamaan lausunto tai vastaamaan kysymyksiin, häntä ei pitäisi pakottaa esittämään todisteita tai asiakirjoja eikä antamaan tietoja, jotka voisivat johtaa siihen, että hän joutuu todistamaan itseään vastaan.
The right to remain silent is an important aspect of the presumption of innocence and should serve as protection from self-incrimination.
Oikeutta vaieta ja oikeutta olla todistamatta itseään vastaan olisi sovellettava kysymyksiin, jotka liittyvät rikokseen, josta asianomaista epäillään tai syytetään, eikä esimerkiksi kysymyksiin, jotka liittyvät epäillyn tai syytetyn henkilöllisyyteen.
The right not to incriminate oneself is also an important aspect of the presumption of innocence.
Oikeus vaieta ja oikeus olla todistamatta itseään vastaan merkitsevät, että toimivaltaiset viranomaiset eivät saisi pakottaa epäiltyä tai syytettyä antamaan tietoja vastoin tahtoaan.
Suspects and accused persons should not be forced, when asked to make statements or answer questions, to produce evidence or documents or to provide information which may lead to self-incrimination.
Sen määrittämiseksi, onko oikeutta vaieta tai oikeutta olla todistamatta itseään vastaan loukattu, olisi otettava huomioon Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tulkinta Euroopan ihmisoikeussopimuksen mukaisesta oikeudesta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin.
The right to remain silent and the right not to incriminate oneself should apply to questions relating to the criminal offence that a person is suspected or accused of having committed and not, for example, to questions relating to the identification of a suspect or accused person.
Sitä, että epäilty tai syytetty käyttää oikeuttaan vaieta tai oikeutta olla todistamatta itseään vastaan, ei tulisi käyttää häntä vastaan eikä pitää itsessään todisteena siitä, että hän on tehnyt kyseessä olevan rikoksen.
The right to remain silent and the right not to incriminate oneself imply that competent authorities should not compel suspects or accused persons to provide information if those persons do not wish to do so.
Tämä ei saisi vaikuttaa niiden kansallisten sääntöjen soveltamiseen, joiden mukaisesti tuomioistuin tai tuomari arvioi näyttöä, edellyttäen, että oikeutta puolustukseen kunnioitetaan.