natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, the producer who raised this point feared that this advantage could soon be wiped out by rising electricity costs, at relatively low additional costs for customers: Indeed, if electricity costs in Europe were to rise even more, it could become more interesting for customers — rather than to rely on Union-based producers — to purchase non-ferrous metals from overseas producers (who would ship their products to Europe and stock them in warehouses).
Toiseksi Saksa totesi, että tuki on välttämätön, jotta voitaisiin estää tuotannon siirtäminen kolmansiin maihin, josta olisi haittaa sekä teollisuusrakenteelle että työllisyydelle (työpaikkojen menettämisen estäminen).
According to this view, the downstream industries would in principle be able to source from the world market without being threatened in their existence.
Hiilivuodon estäminen
Rather, the very possibility that upstream producers could relocate shows that downstream industries could perfectly rely on suppliers from outside Germany.
Yhteisen edun mukainen tavoite
In any event, the German authorities have not submitted sufficient evidence that the economic difficulties of the three sectors in question are of such a scope or would impact related sectors to such an extent that the situation under investigation would constitute a serious disturbance in the economy of a Member State within the meaning of Article 107(3)(b) TFEU.
Ympäristönsuojelu on tunnistettu yhteisen edun mukaiseksi tavoitteeksi.
Article 107(3)(c) of the TFEU
Koska unionin ympäristöoikeus voisi johtaa hiilidioksidipäästöjen siirtymiseen maailman muihin osiin, joissa ne voivat edelleen muodostaa ympäristöriskin, tällaisen hiilivuodon estämistä voidaan pitää osana ympäristönsuojelutavoitetta.
Article 107(3)(c) TFEU states that ‘aid to facilitate the development of certain economic activities or of certain economic areas, where such aid does not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest’ may be considered to be compatible with the internal market.
Tämä on todettu selvästi unionin lainsäädännössä, erityisesti direktiivissä 2009/29/EY [40], jonka johdanto-osan 27 kappaleessa todetaan seuraavaa:
According to the Court's case-law, the Commission may declare State aid compatible with the internal market if the State aid pursues an objective of common interest [37], if it is necessary to reach this objective [38], and if it does not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest.
”Jäsenvaltiot voivat katsoa tarpeelliseksi antaa tilapäisesti tasoitusta tietyille laitoksille, joiden on todettu olevan sellaisen merkittävän hiilivuodon riskin uhkaamia, joka koskee kasvihuonekaasupäästöjen kustannusten siirtymistä sähkön hintoihin.
It is established Commission practice [39] that measures may be declared compatible directly under Article 107(3)(c) TFEU if they are necessary and proportionate and if the positive effects for the common objective outbalance the negative effects on competition and trade.
Tällaista tukea olisi annettava vain, kun se on tarpeellista ja oikeasuhteista, ja sillä olisi varmistettava, että yhteisön järjestelmän energiansäästöä ja siirtymistä ”harmaasta” sähköstä ”vihreään” sähköön koskevat kannustimet säilyvät.”
In this regard, the Commission considers it appropriate to assess the following questions:
Lisäksi hiilivuodon estäminen tunnustettiin ympäristötavoitteeksi päästökauppasuuntaviivoissa [41], erityisesti niiden 7 ja 8 kohdassa:
Is the aid measure aimed at a well-defined objective of common interest?
Päästökauppadirektiivin 10 a artiklan 6 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat myöntää valtiontukea sellaisten toimialojen tai toimialojen osien hyväksi, joihin todennäköisesti kohdistuu merkittävä hiilivuotoriski, koska kasvihuonekaasupäästöihin liittyvät kustannukset siirtyvät sähkön hintoihin, jäljempänä ’välilliset päästökustannukset’, näiden kustannusten kompensoimiseksi valtiontukisääntöjen mukaisesti.
Is the aid well designed to deliver the objective of common interest?
Näissä suuntaviivoissa ”hiilivuodolla” tarkoitetaan mahdollista kasvihuonekaasujen kokonaispäästöjen lisääntymistä, kun yritykset siirtävät tuotantoa EU:n ulkopuolelle, koska ne eivät pysty siirtämään EU:n päästökauppajärjestelmän kustannuksia asiakkailleen ilman markkinaosuuden merkittävää vähentymistä.
In particular:
Hiilivuotoriskin välttämisellä on ympäristötavoite, sillä tuella pyritään välttämään kasvihuonekaasujen kokonaispäästöjen lisääntyminen sen vuoksi, että tuotantoa siirtyy EU:n ulkopuolelle eikä kasvihuonekaasupäästöjen vähentämisestä ole tehty sitovaa kansainvälistä sopimusta.
Is the aid measure an appropriate and necessary instrument, i.e. are there other, better-suited instruments?
Toisaalta välillisiin päästökustannuksiin annettavalla tuella voi olla kielteinen vaikutus EU:n päästökauppajärjestelmän tehokkuuteen.
Is there an incentive effect, i.e. does the aid change the behaviour of firms?
Jos tuki olisi kohdistettu huonosti, sillä poistettaisiin tuensaajille näiden omista päästöistä aiheutuvat välilliset kustannukset ja rajoitettaisiin päästöjen vähentämisen kannustimia ja alan innovatiivisuutta.
Is the aid measure proportional, i.e. could the same change in behaviour be obtained with less aid?
Näin päästöjen vähentämisen kustannukset päätyisivät pääasiassa talouden muiden toimialojen vastattaviksi.
Are the distortions of competition and the effect on trade limited, so that the overall balance is positive?
Tällainen valtiontuki voi lisäksi johtaa kilpailun merkittävään vääristymiseen sisämarkkinoilla, erityisesti, kun samalla toimialalla toimivia yrityksiä kohdellaan budjettisyistä eri jäsenvaltioissa eri tavoin.
Germany has relied on two lines of reasoning to justify the compatibility of the aid under Article 107(3)(c) TFEU: First, Germany has argued that the aid was necessary to prevent the closure of plants in Germany due to the relocation to third countries which were not part of the ETS and had no comparable CO2 costs (prevention of carbon leakage).
Suuntaviivoilla on siis oltava kolme erityistavoitetta: minimoida hiilivuotoriski, säilyttää EU:n päästökaupan tavoite eli hiilidioksidipäästöjen kustannustehokas vähentäminen ja minimoida sisämarkkinoiden kilpailun vääristyminen.”
Secondly, it has argued that the aid was necessary to prevent a relocation of German plants to third countries that would be damaging both in terms of industrial structure and of employment (prevention of loss of employment).
Tämän vuoksi hiilivuodon estämisen voidaan katsoa olevan ympäristön säilyttämisen ja erityisesti ilmastonsuojelun kanssa yhteisen edun mukainen tavoite.
The prevention of carbon leakage
Tarkoituksenmukainen ja välttämätön väline
Objective of common interest
Myönnetyn tuen on oltava tarkoituksenmukainen ja välttämätön väline asetetun tavoitteen saavuttamiseksi.
Environmental protection is recognised to constitute an objective of common interest.
Väline on tarkoituksenmukainen ja välttämätön, kun ei ole muita vähemmän kilpailua vääristäviä välineitä, joilla voitaisiin saavuttaa samat tulokset.
Given that environmental legislation in the Union could result in a relocation of CO2 emissions to other parts of the world where they would still constitute an environmental risk, the prevention of such carbon leakage can be considered as being part of the objective of environmental protection.
Jotta tarkasteltavana olevassa asiassa voitaisiin todeta, ovatko ilmoitetun toimenpiteen yhteydessä maksetut tuet välttämättömiä ja tarkoituksenmukaisia, ensin on osoitettava, että tukikelpoisilla aloilla (alumiinin, kuparin ja sinkin tuotanto Saksassa) oli vuoden 2009 loppupuoliskolla todella hiilivuotoriski.
This has been made clear by Union legislation, namely the Directive 2009/29/EC [40], which states, in its recital 27:
Saksa on esittänyt, että hiilivuotoriskin olemassaolo vuoden 2009 loppupuoliskolla on jo tunnustettu päätöksessä 2010/2/EU [42].
‘Member States may deem it necessary to temporarily compensate certain installations which have been determined to be exposed to a significant risk of carbon leakage for costs related to greenhouse gas emissions passed on in electricity prices.
Riski oli sen mukaan olemassa jo toisella päästökauppakaudella (2008–2012), eikä siirtyminen kolmannelle päästökauppakaudelle merkinnyt ”laadullista edistysaskelta”.
Such support should only be granted where it is necessary and proportionate and should ensure that the Community scheme incentives to save energy and to stimulate a shift in demand from “grey” to “green” electricity are maintained.’
Lisäksi komissio totesi, että hiilivuotoriskiä toisen päästökauppakauden (2008–2012) aikana koskeva keskustelu ei mahdollistanut päätelmien tekemistä kyseisen riskin laajuudesta.
Moreover, the prevention of carbon leakage has been acknowledged as an environmental objective in the ETS Guidelines [41], and in particular in points 7 and 8:
Uudemman tutkimuksen mukaan alumiinialalla oli mahdollisesti hiilivuotoriski vuonna 2009, mutta kuparin ja sinkin tuotannon alalla ei ollut.
Under Article 10a(6) of the ETS Directive, Member States may grant State aid in favour of sectors or subsectors deemed to be exposed to a significant risk of carbon leakage due to costs relating to greenhouse gas emissions passed on in electricity prices (hereinafter referred to as “indirect emission costs”), in order to compensate for those costs in accordance with State aid rules.
Joka tapauksessa näytti tarkoituksenmukaiselta luoda tällaiselle tuelle unionin laajuiset yhtenäiset arviointiperusteet [45].
For the purposes of these Guidelines, “carbon leakage” describes the prospect of an increase in global greenhouse gas emissions when companies shift production outside the Union because they cannot pass on the cost increases induced by the EU ETS to their customers without significant loss of market share.
Kolmatta päästökauppakautta varten tällaiset arviointiperusteet ovat päästökauppasuuntaviivoissa.
Addressing the risk of carbon leakage serves an environmental objective, since the aid aims to avoid an increase in global greenhouse gas emissions due to shifts of production outside the Union, in the absence of a binding international agreement on reduction of greenhouse gas emissions.
Asianomaiset väittivät Saksan tavoin, että ei-rautametalliteollisuuden hiilivuotoriski on jo tunnustettu direktiivin 2009/29/EY 10 a artiklan 6 kohdassa sekä päätöksessä 2010/2/EU.
If poorly targeted, the aid would relieve the beneficiaries of the cost of their indirect emissions, thereby limiting incentives for emission reductions and innovation in the sector.
Lisäksi jotkin asianomaiset ovat korostaneet painokkaasti, että arviointi ei saisi olla liian tiukka.
As a result, the costs of reducing emissions would have to be borne mainly by other sectors of the economy.
Komission menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esittämän toteamuksen osalta, jonka mukaan tärkeimmät tuensaajat olivat suunnitellun tukiajanjakson aikana edelleen kannattavia [46], eräät ei-rautametallien tuottajista korostivat, että niiden saksalaisten toimintojen kannattavuus oli todellisuudessa suhteellisen alhainen, joskus tämänkaltaisella toimialalla hyväksyttävän tuottoasteen alapuolella, ja sen vuoksi olisi liian tiukkaa tunnustaa tuen välttämättömyys ja kannustava vaikutus ainoastaan, jos tuensaaja on lähes maksukyvytön.
Furthermore, such State aid may result in significant distortions of competition in the internal market, in particular whenever undertakings in the same sector are treated differently in different Member States due to different budgetary constraints.
Lisäksi muutamat tuottajat, esimerkiksi […], […], […] ja […], totesivat, että hiilivuodossa ei ole kyse vain siitä, suljetaanko tuotantolaitos lopulta ja siirretäänkö tuotanto EU:n ulkopuoliseen maahan.
Therefore, these Guidelines need to address three specific objectives: minimising the risk of carbon leakage, preserving the EU ETS objective to achieve cost-efficient decarbonisation and minimising competition distortions in the internal market.’
Ennemminkin kysymys on siitä, ovatko tuensaajat valmiita toteuttamaan investointeja saksalaisissa toimipisteissään vai pidättäytyvätkö ne investoinneista.
The prevention of carbon leakage can therefore be related to the objective of common interest of preserving the environment and in particular the climate.
Ilmoitettu toimenpide edistää investointeja, ja nimenomaan mahdollisuus saada tukea kannustaa jatkamaan tuotantoa ja toteuttamaan merkittäviä investointeja Saksassa.
Necessity and appropriateness
Nämä perustelut eivät ole kuitenkaan vakuuttavia.
The aid granted must be an appropriate and necessary instrument to achieve the envisaged objective.
Ensinnäkään ei pidä paikkaansa, että hiilivuotoriskin olemassaolo vuoden 2009 loppupuoliskolla olisi tunnustettu jo direktiivissä 2009/29/EY.
An instrument is appropriate and necessary if there are no other less distortive instruments to achieve the same results.
Sama pätee päätökseen 2010/2/EU [47], joka sisältää luettelon niistä toimialoista ja toimialojen osista, joiden katsotaan olevan alttiita merkittävälle hiilivuodon riskille, mutta vasta vuodesta 2013, jolloin päästökauppajärjestelmän kolmas vaihe alkaa.
In the case at hand, in order to determine whether the aid to be paid out under the notified scheme is necessary and appropriate, it must first be established that the eligible sectors (German aluminium, copper and zinc production) were, in the second half of 2009, subject to a risk of carbon leakage.
Kun otetaan huomioon tämä lähtökohta, päätöksessä ei todeta, että vuonna 2009 oli hiilivuotoriski.
Germany has argued that the carbon leakage risk for 2009 had already been established, notably by Decision 2010/2/EU [42].
Joka tapauksessa päätöksen 2010/2/EU tavoitteena oli laatia luettelo niistä toimialoista ja toimialan osista, joille olisi jaettava maksutta EU:n päästöoikeuksia.
The risk is said to have been present already in the second ETS trading period (2008-2012, ‘ETS-2’), with the transition to the third ETS trading period not constituting, according to Germany, a ‘qualitative leap’.
Tällaisesta päästöoikeuksien jakamisesta maksutta säädetään direktiivin 2009/29/EY 10 a artiklan 12 kohdassa.
In its opening decision, the Commission, inter alia, recalled that Member States had agreed to introduce the mechanisms to prevent carbon leakage in Directive 2009/29/EC [43] only as of 2013.
Päätös 2010/2/EU perustuu direktiivin 2009/29/EY 10 a artiklan 13 kohtaan, jossa puolestaan viitataan selvästi 10 a artiklan 12 kohtaan.
One more recent study suggests the possibility of existence of carbon leakage in 2009 in the aluminium sector, but not for copper and zinc production.
Ensinnäkin on osoitettava, että mahdolliset tuensaajat kattavat sähkökustannustensa kautta huomattavan osan sähkön hintojen kautta siirretyistä välillisistä hiilidioksidikustannuksista.
In any event, it seemed appropriate to establish coherent Union-wide criteria for such aid [45].
Toiseksi näiden välillisten hiilidioksidikustannusten on muodostettava huomattava osa tuensaajan tuotantokustannuksista.
For the third ETS trading period, such criteria can be found in the ETS Guidelines.
Kolmanneksi tuensaajilla ei saa olla mahdollisuutta siirtää näitä kustannuksia edelleen asiakkailleen.
Interested parties have made the same argument as Germany, namely that the carbon leakage risk for the non-ferrous metal industries had already been recognised both by Article 10a(6) of Directive 2009/29/EC and by Decision 2010/2/EU.
Vaikka nämä edellytykset täyttyisivät, on vielä osoitettava, että tuotantoa mukautettaisiin tai siirrettäisiin unionin/ETA:n ulkopuolisiin maihin, toisin sanoen että tuotanto siirtyisi maihin, joissa päästövähennyksiä koskevat vaatimukset ovat lievempiä.
They therefore questioned the need for a separate assessment as outlined by the Commission in its opening decision.
Tuotannon siirtämistä EU:n päästökauppajärjestelmän sisällä ei katsottaisi hiilivuodoksi.
Some of the interested parties have also insisted that the assessment should not be too strict: given that the Commission had found, in its opening decision, that the major beneficiaries had been profitable throughout the whole period covered by the scheme [46], some of these non-ferrous metal producers highlighted that the profitability of their German operations was actually relatively low, sometimes below the rate of return that was acceptable for this kind of industry, and that it would be too restrictive to say that aid would only be necessary and have an incentive effect if the beneficiary was on the verge of insolvency proceedings.
Päästökauppasuuntaviivoista tehdyssä vaikutustenarviointiraportissa komissio päätteli samoin, että sähköntuottajat pystyivät toisella päästökauppakaudella (2008–2012) siirtämään suurimman osan hiilidioksidikustannuksistaan edelleen, vaikka arvioiden mukaan määrä jääkin alle 100 prosentin [49].
Moreover, some of the producers, such as […], […], […] and […], stated that carbon leakage was not limited to the question of whether a plant would eventually close down and relocate outside the Union.
Toisen edellytyksen osalta Saksa ei ole toimittanut erityisiä tietoja siitä, mikä välillisten hiilidioksidikustannusten osuus tuensaajien kokonaistuotantokustannuksista on ollut.
Rather, the issue was whether beneficiaries would consider investing in their German operations or to abstain from any investment.
Saksa on toimittanut yleisiä tietoja sähkökustannusten osuudesta kokonaiskustannuksista.
They claimed that the notified scheme had the effect of encouraging such investments and that it was the prospect of receiving the aid that incentivised them to keep production going and to undertake significant investments in the plants in Germany.
Kuparin tuotannon alalla energia- tai sähkökustannusten osuus tuotantokustannuksista vaihtelee 13 prosentista yli 40 prosenttiin.
These arguments however are unconvincing.
Sinkin tuotannon alalla ne ovat lähes 50 prosenttia ja alumiinin tuotannon alalla 46 prosenttia.
To begin with, the claim that the carbon leakage risk for the second half of 2009 has already been established in the ETS Directive is erroneous.
Komissio toteaa, että eri tuensaajiin ei sovellettu yhtenäistä kokonaiskustannusten määritelmää, minkä vuoksi luvut eivät ole keskenään verrattavissa.
In any case, Directive 2009/29/EC only addresses ETS-3, i.e. the period after 2013.
Muista tuensaajista ei esitetty tietoja.
Similarly, Decision 2010/2/EU [47] contains a list of sectors and subsectors that are deemed to be exposed to a significant risk of carbon leakage only as of 2013 when the third phase of the ETS enters into force.
Yksi asianomaisista, […], joka on myös tuensaaja, totesi, että välilliset hiilidioksidikustannukset olivat vuonna 2009 […] euroa/MWh, mikä vastasi […] prosenttia sen kokonaistuotantokustannuksista.
In view of its underlying assumptions, it does not establish the existence of a carbon leakage risk for 2009.
[…] ilmoitti, että sähkökustannusten osuus liikevaihdosta oli noin […] prosenttia.
More importantly, the objective of Decision 2010/2/EU is to determine the list of sectors and subsectors which shall benefit from the allocation of EU-ETS allowances free of charge.
Näiden erittäin epätarkkojen tietojen perusteella komissio ei voi varmuudella todeta, että toinen edellytys täyttyy.
This allocation of free allowances is provided for in Article 10a(12) of Directive 2009/29/EC.
Lisäksi, kuten johdanto-osan (75) kappaleessa jo todettiin, näyttää siltä, että hiilidioksidikustannuksia ei siirretä kokonaisuudessaan sähkön hintoihin.
Decision 2010/2/EU is based on Article 10a(13) of Directive 2009/29/EC which in turn clearly refers to Article 10a(12).
Se, missä laajuudessa hiilidioksidikustannukset siirretään edelleen, riippuu pääasiassa sopimusmuodosta ja sopimuksen tekoajankohdasta.
As the allocation of allowances free of charge is a remedy for tackling the direct CO2 costs incurred by the industrial sectors concerned (e.g. through their own production activity), the decision cannot be relied on to determine which sectors and subsectors might need compensation for indirect CO2 costs [48].
[…] esittämien tietojen mukaan sähkön hintaan sisältyneiden hiilidioksidikustannusten osuus kyseessä olevalla ajanjaksolla (heinä–joulukuu 2009) jäi selvästi alle vuodelle 2009 vahvistetun päästöoikeuksien yhden vuoden termiinihinnan.
The Commission takes the view, consistent with the ETS Guidelines, that an aid measure cannot be necessary and appropriate to prevent carbon leakage due to indirect CO2 emission costs unless at least three conditions are fulfilled: First, it is necessary to show that the potential beneficiaries of the aid bear, within their electricity costs, a substantial share of indirect CO2 costs passed on through electricity prices.
Todistaakseen, että vuonna 2009 oli hiilivuotoriski, Saksa ja eri asianomaiset ovat viitanneet tietoihin, jotka komissio keräsi valmistellessaan päästökauppasuuntaviivoja.
Secondly, these indirect CO2 costs must make up a substantial share of the beneficiaries' production costs.
Sen vuoksi niitä voidaan käyttää ainoastaan rajoitetusti tutkittaessa mahdollista hiilivuotoriskiä yksittäisillä teollisuuden aloilla jäsenvaltioiden tasolla.
Thirdly, the beneficiaries must not be in the position to pass on these costs to their customers.
Näin ollen komissiolle ei ole esitetty vakuuttavia todisteita siitä, mikä välillisten hiilidioksidikustannusten todellinen osuus tuotantokustannuksista on.
Even if these conditions are met, it would be necessary to establish that production shifts or relocation would occur outside the EU/EEA, i.e. that production would move to countries with less stringent emission reduction requirements.
Kolmannen edellytyksen eli sen osalta, onko tuensaajien mahdollista siirtää välilliset hiilidioksidikustannukset edelleen asiakkailleen, Saksa ja useat asianomaiset ovat todenneet, että tuensaajat eivät voi vaikuttaa metallien hintoihin.
Indeed, shifts of production within the EU-ETS would not constitute carbon leakage.
Koska ei-rautametallien tuotanto muodostaa maailmanmarkkinat, hinnanmuodostus tapahtuu Lontoon metallipörssissä.
As regards the first condition, Germany has argued that CO2 costs were priced in as opportunity costs by electricity suppliers and passed on to their customers already in 2009 despite the fact that most ETS allowances had been allocated for free to the electricity suppliers.
Näin ollen tuottajilla ei niiden mukaan ole mahdollisuutta nostaa hintoja menettämättä markkinaosuuksia.
This was because the allowances used in the generation of electricity, although granted for free, carried a ‘price’ in that they could in principle be sold.
Toimitetut tiedot vahvistavat kolmannen edellytyksen täyttyvän, sillä tuottajat eivät voi siirtää merkittäviä kustannusten nousuja eteenpäin, koska kilpailu on maailmanlaajuista ja sitä käydään pääasiassa hinnalla.
In its Impact Assessment Report on the ETS Guidelines, the Commission came to the same conclusion that electricity producers were able to pass on most of their CO2 costs in the second ETS trading period (2008-2012), although this pass-on was estimated to be below 100 % [49].
Näin ollen ei ole todistettu, että toimenpide on välttämätön ja tarkoituksenmukainen yhteisen edun mukaisen tavoitteen (hiilivuodon estäminen) saavuttamiseksi.
Germany has submitted general information on the proportion of electricity costs in total costs: For copper production, energy or electricity costs ranged from 13 to above 40 % of production costs.
Valtiontuella on kannustava vaikutus, jos tuensaaja muuttaa käyttäytymistään saavuttaakseen yhteisen edun mukaisen tavoitteen.
For zinc production, they made up nearly 50 %, for aluminium, 46 %.
Komissio epäili menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään muun muassa sitä, onko ilmoitetun toimenpiteen nojalla myönnettävä tuki todella se ratkaiseva tekijä, jonka perusteella tuensaajat säilyttäisivät tuotantonsa Saksassa.