natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, if natural sediment is used, it should be characterised (at least pH, organic carbon content, determination of other parameters such as C/N ratio and granulometry are also recommended), and it should be free from any contamination and other organisms that might compete with, or consume the chironomids.
Jos kuitenkin käytetään luonnollista sedimenttiä, se on kuvailtava (vähintään pH, orgaaninen kokonaishiilipitoisuus, mutta myös muut parametrit, kuten C/N-suhde ja rakeisuus ovat suositeltavia), eikä siinä saa olla kontaminaatiota tai muita organismeja, jotka saattavat kilpailla chironomid-eliöiden kanssa tai syödä ne.
It is also recommended that, before it is used in a chironomid toxicity test, the natural sediment be conditioned for seven days under the same conditions which prevail in the subsequent test.
Lisäksi on suositeltavaa, että luonnollista sedimenttiä sopeutetaan ennen chironomid-eliöillä tehtävää myrkyllisyystestiä seitsemän päivää samoille olosuhteille, jotka testissä vallitsevat.
The following formulated sediment, based on the artificial soil used in Test Method C.8 (14), is recommended for use in this test (1)(15)(16):
Tätä testiä varten suositellaan seuraavaa synteettistä sedimenttiä, joka perustuu testimenetelmässä C.8 (14) käytettyyn keinomaahan (1)(15)(16):
4-5 % (dry weight) peat: as close to pH 5,5 to 6,0 as possible; it is important to use peat in powder form, finely ground (particle size ≤ 1 mm) and only air dried.
4–5 % (kuivapaino) turvetta: pH mahdollisimman tarkoin 5,5–6,0; on tärkeää käyttää ainoastaan ilmakuivattua jauhemaista turvetta, joka on jauhettu hienoksi (hiukkaskoko ≤ 1 mm)
20 % (dry weight) kaolin clay (kaolinite content preferably above 30 %).
20 % (kuivapaino) kaoliniittisavea (kaoliniitin osuus mieluiten yli 30 %)
75-76 % (dry weight) quartz sand (fine sand should predominate with more than 50 per cent of the particles between 50 and 200 μm).
75–76 % (kuivapaino) kvartsihiekkaa (pääosin hienoa hiekkaa, yli 50 prosenttia 50–200 μm:n hiukkasia)
Deionised water is added to obtain moisture content of the final mixture in a range of 30-50 %.
deionisoitua vettä lisätään, kunnes lopullisen seoksen kosteus on 30-50 %
Calcium carbonate of chemically pure quality (CaCO3) is added to adjust the pH of the final mixture of the sediment to 7,0 ± 0,5.
kemiallisesti puhdasta kalsiumkarbonaattia (CaCO3) lisätään, jotta lopullisen sedimenttiseoksen pH-arvoksi tulee 7,0 ± 0,5 orgaanisen hiilen pitoisuuden on oltava lopullisessa seoksessa 2 % (± 0,5 %).
Organic carbon content of the final mixture should be 2 % (± 0,5 %) and is to be adjusted by the use of appropriate amounts of peat and sand, according to (a) and (c).
orgaanisen hiilen pitoisuuden on oltava lopullisessa seoksessa 2 % (± 0,5 %). Sitä voidaan säätää lisäämällä sopiva määrä turvetta ja hiekkaa kohtien a ja c mukaisesti.
The source of peat, kaolin clay and sand should be known.
Turpeen, kaoliniittisaven ja hiekan alkuperän on oltava tiedossa.
The sediment components should be checked for the absence of chemical contamination (e.g. heavy metals, organochlorine compounds, organophosphorous compounds, etc.).
Tarkista, ettei sedimentin ainesosissa ole kemikaalista kontaminaatiota (esim. raskasmetalleja, orgaanisia klooriyhdisteitä ja orgaanisia fosforiyhdisteitä).
An example for the preparation of the formulated sediment is described in Appendix 3.
Esimerkki synteettisen sedimentin valmistuksesta on lisäyksessä 3.
Mixing of dry constituents is also acceptable if it is demonstrated that after addition of overlying water a separation of sediment constituents (e.g. floating of peat particles) does not occur, and that the peat or the sediment is sufficiently conditioned.
Myös kuivien ainesosien sekoittaminen on hyväksyttävää, jos voidaan osoittaa, että sedimentin ainesosat eivät erotu (esim. kelluvia turvehiukkasia) veden lisäämisen jälkeen ja että turve tai sedimentti on sopeutunut tarpeeksi.
Any water which conforms to the chemical characteristics of acceptable dilution water as listed in Appendices 2 and 4 is suitable as test water.
Testivedeksi soveltuu vesi, joka täyttää lisäyksissä 2 ja 4 luetellut laimennusveden kemialliset ominaisuudet.
Any suitable water, natural water (surface or ground water), reconstituted water (see Appendix 2) or dechlorinated tap water are acceptable as culturing water and test water if chironomids will survive in it for the duration of the culturing and testing without showing signs of stress.
Kasvatus- ja testivedeksi soveltuu mikä tahansa vesi, luonnonvesi (pinta- tai pohjavesi), synteettinen vesi (katso lisäys 2) tai talousvesi, josta on poistettu kloori, jos surviaissääsket voivat elää siinä viljelyn ja testauksen ajan osoittamatta stressaantumisen merkkejä.
At the start of the test, the pH of the test water should be between 6 and 9 and the total hardness not higher than 400 mg/l as CaCO3.
Testiveden pH-arvon on oltava testin alussa 6–9, eikä kokonaiskovuus CaCO3:na saa olla yli 400 mg/l.
However, if there is an interaction suspected between hardness ions and the test substance, lower hardness water should be used (and thus, Elendt Medium M4 must not be used in this situation).
Jos kovuusionien ja testiaineen välillä epäillään yhteisvaikutusta, on kuitenkin käytettävä pehmeämpää vettä (tässä tapauksessa ei saa käyttää Elendt M4 -viljelynestettä).
The same type of water should be used throughout the whole study.
Samantyyppistä vettä on käytettävä koko tutkimuksen ajan.
The water quality characteristics listed in Appendix 4 should be measured at least twice a year or when it is suspected that these characteristics may have changed significantly.
Lisäyksessä 4 luetellut vedenlaadun ominaisuudet on mitattava vähintään kahdesti vuodessa tai aina kun on epäilystä siitä, että nämä ominaisuudet ovat voineet muuttua merkittävästi.
Stock solutions — Spiked sediments
Kantaliuokset – sedimentit, joihin on lisätty testiainetta
Spiked sediments of the chosen concentration are usually prepared by addition of a solution of the test substance directly to the sediment.
Sedimentit, joiden pitoisuus on haluttu, valmistetaan yleensä lisäämällä testiaineliuosta suoraan sedimenttiin.
A stock solution of the test substance dissolved in deionised water is mixed with the formulated sediment by rolling mill, feed mixer or hand mixing.
Testiaineen kantaliuos, joka on liuotettu deionisoituun veteen, sekoitetaan synteettiseen sedimenttiin valssauskoneella, sekoittimella tai käsin.
If poorly soluble in water, the test substance can be dissolved in as small a volume as possible of a suitable organic solvent (e.g. hexane, acetone or chloroform).
Jos testiaine liukenee huonosti veteen, se voidaan liuottaa käyttämällä pienintä mahdollista määrää soveltuvaa orgaanista liuotinta (esim. heksaania, asetonia tai kloroformia).
This solution is then mixed with 10 g of fine quartz sand for one test vessel.
Seuraavaksi liuokseen sekoitetaan 10 g hienoa kvartsihiekkaa yhtä testiastiaa kohden. Sen jälkeen liuottimen annetaan haihtua.
The solvent is allowed to evaporate and it has to be totally removed from sand; the sand is then mixed with the suitable amount of sediment per test beaker.
Sitä ei saa jäädä hiekkaan yhtään. Seuraavaksi hiekkaan sekoitetaan sopiva määrä sedimenttiä jokaista dekantterilasia varten.
Only agents which volatilise readily can be used to solubilise, disperse or emulsify the test substance.
Testiaineen liuottamiseen, dispergoimiseen tai emulgointiin saa käyttää vain helposti haihtuvia aineita.
It should be born in mind that the sand provided by the test substance and sand mixture, has to be taken into account when preparing the sediment (i.e. the sediment should thus be prepared with less sand).
On pidettävä mielessä, että testiaineen ja hiekkaseoksen mukana tuleva hiekka on otettava huomioon sedimentin valmistuksessa (eli sedimentin valmistukseen on käytettävä pienempi määrä hiekkaa).
Care should be taken to ensure that the test substance added to sediment is thoroughly and evenly distributed within the sediment.
Varmista huolellisesti, että sedimenttiin lisättävä testiaine sekoittuu sedimenttiin hyvin ja tasaisesti.
If necessary, subsamples can be analysed to determine degree of homogeneity.
Homogeenisuusasteen voi määrittää tarvittaessa analysoimalla osanäytteitä.
TEST DESIGN
TESTISUUNNITELMA
The effect concentration (e.g. EC15, EC50) and the concentration range, over which the effect of the test substance is of interest, should be spanned by the concentrations included in the test.
Testissä käytettävien pitoisuuksien on katettava vaikutuspitoisuus (esim. EC15, EC50) ja se pitoisuusalue, joka on merkityksellinen kyseisen testiaineen kannalta.
Generally, the accuracy and especially validity, with which estimates of effect concentrations (ECx) can be made, is improved when the effect concentration is within the range of concentrations tested.
Tarkkuus ja etenkin luotettavuus, jolla vaikutuspitoisuuksien (ECx) estimaatit voidaan tehdä, paranee yleensä, kun vaikutuspitoisuus sijoittuu testattujen pitoisuuksien alueelle.
Extrapolating much below the lowest positive concentration or above the highest concentration should be avoided.
Ekstrapolointia paljon matalimman positiivisen pitoisuuden alle tai korkeimman pitoisuuden ylle on vältettävä.
A preliminary range-finding test is helpful for selecting the range of concentrations to be used (see paragraph 27).
Alustava pitoisuusalueen määrittely voi auttaa sopivien testipitoisuuksien valinnassa (katso kohta 27).
If the ECx is to be estimated, at least five concentrations and three replicates for each concentration should be tested.
Jos halutaan arvioida ECx, jokaisesta pitoisuudesta tarvitaan vähintään viisi testipitoisuutta ja kolme rinnakkaisnäytettä.
In any case, it is advisable that sufficient test concentrations are used to allow good model estimation.
On joka tapauksessa suositeltavaa käyttää riittäviä testipitoisuuksia, jotta mallin estimointi onnistuu hyvin.
The factor between concentrations should not be greater than two (an exception could be made in cases when the dose response curve has a shallow slope).
Pitoisuuksien välinen kerroin ei saa olla yli kaksi (poikkeus voidaan tehdä, jos annosvastekäyrä on loiva).
The number of replicates at each treatment can be reduced if the number of test concentrations with different responses is increased.
Käsittelyssä käytettävien toistojen määrää voidaan laskea, jos eri vasteita aiheuttavien testipitoisuuksien määrää nostetaan.
Increasing the number of replicates or reducing the size of the test concentration intervals tends to lead to narrower confidence intervals for the test.
Jos toistojen määrää lisätään tai testipitoisuuden välejä pienennetään, testin luottamusväli yleensä kapenee.
Additional replicates are required if 10-day larval survival and growth are to be estimated.
Toistoja tarvitaan lisää, jos halutaan arvioida toukkien eloonjäänti ja kasvu 10 päivän aikana.
Design for estimation of a NOEC/LOEC
NOEC:n/LOEC:n estimointiin suositeltava testisuunnitelma
If the LOEC or NOEC are to be estimated, five test concentrations with at least four replicates should be used and the factor between concentrations should not be greater than two.
Jos halutaan arvioida LOEC tai NOEC, on käytettävä vähintään viittä testipitoisuutta ja vähintään neljää rinnakkaisnäytettä, eikä pitoisuuksien välinen kerroin saa olla yli kaksi.
The number of replicates should be sufficient to ensure adequate statistical power to detect a 20 % difference from the control at the 5 % level of significance (p = 0,05).
Toistojen määrän on oltava riittävän suuri, jotta tilastollinen voima on riittävä ja kontrollista havaitaan 20 prosentin ero viiden prosentin merkitsevyystasolla (p = 0,05).
With the development rate, an Analysis of Variance (ANOVA) is usually appropriate, such as Dunnett-test and Williams-test (17)(18)(19)(20).
Kehittymisnopeuteen soveltuu yleensä varianssianalyysi (ANOVA), kuten Dunnett-testi ja Williams-testi (17)(18)(19)(20).
In the emergence ratio the Cochran-Armitage, Fisher’s exact (with Bonferroni correction), or Mantel-Haenszel tests may be used.
Kuoriutumisasteeseen voidaan käyttää Cochran-Armitagen testiä, Fisherin tarkkaa testiä (Bonferronin korjauksella) tai Mantel-Haenszelin testiä.
A limit test may be performed (one test concentration and control) if no effects were seen in the preliminary range-finding test.
Rajatesti (yksi testipitoisuus ja kontrolli) voidaan tehdä, jos alustavassa pitoisuusalueen määrityksessä ei havaittu vaikutuksia.
The purpose of the limit test is to perform a test at a concentration sufficiently high to enable decision makers to exclude possible toxic effects of the test substance, and the limit is set at a concentration which is not expected to appear in any situation.
Rajatestin tarkoituksena on tehdä testi riittävän suurella pitoisuudella, jotta päättäjät voivat sulkea pois testiaineen mahdolliset toksiset vaikutukset, ja raja asetetaan pitoisuuteen, jota ei odoteta esiintyvän missään tilanteessa.
1000 mg/kg (dry weight) is recommended.
Suositeltava arvo on 1000 mg/kg (kuivapaino).
Usually, at least six replicates for both the treatment and control are necessary.
Yleensä vähintään kuusi rinnakkaisnäytettä sekä testi- että kontrollinäytteestä on tarpeen.
Adequate statistical power to detect a 20 % difference from the control at the 5 % level of significance (p = 0,05) should be demonstrated.
On osoitettava, että tilastollinen voima on riittävä, jotta kontrollista havaitaan 20 prosentin ero viiden prosentin merkitsevyystasolla (p = 0,05).
With metric response (development rate and weight), the t-test is a suitable statistical method if data meet the requirements of this test (normality, homogeneous variances).
Jos vaste on metrinen (kehittymisnopeus ja paino), t-testi on soveltuva tilastollinen menetelmä, jos tiedot täyttävät tämän testin vaatimukset (normaalisuus, homogeeniset vaihtelut).
The unequal-variance t-test or a non parametric test, such as the Wilcoxon-Mann-Whithey test may be used, if these requirements are not fulfilled.
Jos vaatimukset eivät täyty, voidaan käyttää t-testiä, jossa varianssit ovat heterogeenisia, tai parametritonta testiä, kuten Wilcoxon-Mann-Whitheyn testiä.
With the emergence ratio, the Fisher exact test is appropriate.
Fisherin tarkka testi soveltuu kuoriutumisasteeseen.
Preparation of spiked sediment — water system
Vesi-sedimenttisysteemin valmistelu käyttäen sedimenttiä, johon tutkittavaa ainetta on lisätty
The spiking procedure described in Test Method C.8: Toxicity for Earthworms is recommended for application of the test substance (14).
Testimenetelmässä C.8: Myrkyllisyystutkimus madoilla kuvattu lisäysmenetelmä on suositeltava tapa lisätä testiainetta (14).
The spiked sediments are placed in the vessels and overlying water is added to produce a sediment-water volume ratio of 1:4 (see paragraphs 11 and 15).
Sedimentit, joihin testiaine on lisätty, asetetaan astioihin ja niiden päälle lisätään vettä, kunnes sedimentin ja veden tilavuussuhde on 1:4 (katso kohdat 11 ja 15).
The depth of the sediment layer should be in the range of 1,5-3 cm.
Sedimenttikerroksen syvyyden on oltava 1,5–3 cm.
To avoid separation of sediment ingredients and re-suspension of fine material during addition of test water in the water column, the sediment can be covered with a plastic disc while water is poured onto it, and the disc removed immediately afterwards.
Sedimentin voi peittää muovikiekolla, kun testivettä lisätään vesipatsaaseen, jotta sedimentin ainesosien erottuminen ja hienon materiaalin resuspensio voidaan välttää, mutta kiekko on poistettava heti tämän jälkeen.
Other devices may also be appropriate.
Myös muut välineet voivat olla sopivia.
The test vessels should be covered (e.g. by glass plates).
Testiastiat on peitettävä (esim. lasilevyillä).
If necessary, during the study the water levels will be topped to the original volume in order to compensate for water evaporation.
Jos vettä haihtuu tutkimuksen aikana, lisää vettä, kunnes veden tilavuus on alkuperäisellä tasolla.
This should be performed using distilled or deionised water to prevent build-up of salts.
Käytä tähän tarkoitukseen tislattua tai deionisoitua vettä, jotta suoloja ei keräydy.
Stabilisation
Stabilointi
Once the spiked sediment with overlying water has been prepared, it is desirable to allow partitioning of the test substance from the aqueous phase to the sediment (3)(4)(6)(13).
Kun sedimenttiin on lisätty testiaine ja sedimentin yläpuolelle on lisätty vesi, testiaineen on hyvä antaa erottua vesifaasista sedimenttiin (3)(4)(6)(13).
This should preferably be done under the conditions of temperature and aeration used in the test.
Tämä on suositeltavaa tehdä samassa lämpötilassa ja ilmastuksessa, joita testissä käytetään.
Appropriate equilibration time is sediment and chemical specific, and can be in the order of hours to days and in rare cases up to several weeks (4-5 weeks).
Sopiva tasapainottumisaika määräytyy sedimentin ja kemikaalin mukaan, ja se voi vaihdella tunneista päiviin tai harvinaisissa tapauksissa jopa viikkoihin (4–5 viikkoa).
These analytical determinations of the test substance allow for calculation of mass balance and expression of results based on measured concentrations.
Näiden testiaineen analyyttisten määritysten perusteella voidaan laskea massatase, ja tulokset voidaan ilmoittaa mitattujen pitoisuuksien pohjalta.
Addition of test organisms
Testiorganismien lisääminen
Four to five days before adding the test organisms to the test vessels, egg masses should be taken from the cultures and placed in small vessels in culture medium.
Neljä tai viisi päivää ennen testiorganismien lisäämistä munamassat otetaan viljelmistä ja pannaan pieniin astioihin kasvatusalustassa.
Aged medium from the stock culture or freshly prepared medium may be used.
Alustana voidaan käyttää kantaliuoksesta saatua kypsynyttä alustaa tai vasta valmistettua alustaa.
If the latter is used, a small amount of food e.g. green algae and/or a few droplets of filtrate from a finely ground suspension of flaked fish food should be added to the culture medium (see Appendix 2).
Jälkimmäisessä tapauksessa kasvatusalustaan lisätään pieni määrä ravintoa, kuten viherlevää ja/tai muutama pisara hienoksi jauhetuista kalanruokahiutaleista saatua suodosta (katso lisäys 2).
Only freshly laid egg masses should be used.
Käytä ainoastaan vastamunittuja munamassoja.
Twenty first instar larvae are allocated randomly to each test vessel containing the spiked sediment and water, using a blunt pipette.
Kaksikymmentä munatoukkaa sijoitetaan satunnaisesti tylpällä pipetillä jokaiseen testiastiaan, jossa on testiainetta sisältävää sedimenttiä ja vettä.
Aeration of the water has to be stopped while adding the larvae to test vessels and remain so for another 24 hours after addition of larvae (see paragraphs 25 and 32).
Veden ilmastus on lopetettava, kun toukkia lisätään testiastioihin eikä sitä saa aloittaa 24 tuntiin toukkien lisäämisen jälkeen (katso kohdat 25 ja 32).
According to the test design used (see paragraphs 19 and 20), the number of larvae used per concentration is at least 60 for the EC point estimation and 80 for determination of NOEC.
Käytetyn testisuunnitelman (katso kohdat 19 ja 20) mukaisesti toukkien määrä pitoisuutta kohti on vähintään 60 EC-pisteen arviointia varten ja 80 NOEC-määritystä varten.
A range-finding test may be helpful to determine the range of concentrations for the definitive test.
Raja-annostesti voi auttaa määrittämään pitoisuusaluetta varsinaista testiä varten.
For this purpose a series of widely spaced concentrations of the test substance are used.
Tähän tarkoitukseen käytetään testiaineen pitoisuuksia laajoin pitoisuusvälein.
In order to provide the same density of surface per chironomids, which is to be used for the definitive test, chironomids are exposed to each concentration of the test substance for a period which allows estimation of appropriate test concentrations, and no replicates are required.
Jotta surviaissääskien pintatiheys on sama, jota käytetään varsinaisessa testissä, surviaissääsket altistetaan jokaiselle testiaineen pitoisuudelle siksi aikaa, että sopivat testipitoisuudet voidaan arvioida. Rinnakkaisnäytteitä ei tarvita.
The test concentrations for the definitive test are decided based on the result of the range-finding test.
Varsinaisessa testissä käytettävät testipitoisuudet päätetään raja-annostestin perusteella.
At least five concentrations should be used and selected as described in paragraphs 18 to 20.
Käytössä on oltava vähintään viisi pitoisuutta, jotka valitaan kohdissa 18 ja 20 kuvatulla tavalla.
Control vessels without any test substance but including sediment should be included in the test with the appropriate number of replicates (see paragraphs 19-20).
Testissä on käytettävä kontrolliastioita, joissa on sedimenttiä mutta ei testiainetta, ja soveltuvaa määrää rinnakkaisnäytteitä (katso kohdat 19–20).
If a solvent has been used for application of test substance (see paragraph 16), a sediment solvent control should be added.
Jos testiaineen lisäyksessä on käytetty liuotinta (katso kohta 16), sedimentin liuotinkontrolli on lisättävä.
Static systems are used.
Käytettävät järjestelmät ovat staattisia.
Semi-static or flow-through systems with intermittent or continuous renewal of overlying water might be used in exceptional cases as for instance if water quality specifications become inappropriate for the test organism or affect chemical equilibrium (e.g. dissolved oxygen levels fall too low, the concentration of excretory products rises too high or minerals leach from sediment and affect pH and/or water hardness).
Puolistaattisia tai läpivirtausjärjestelmiä, joissa sedimentin yläpuolinen vesi uusiutuu ajoittain tai jatkuvasti, voidaan käyttää poikkeustapauksissa, kuten jos vedenlaatu ei sovellu testiorganismille tai vaikuttaa kemialliseen tasapainoon (esim. liuenneen hapen pitoisuus laskee liian matalaksi, erityistuotteiden pitoisuus nousee liian korkeaksi tai sedimentistä uuttuu kivennäisaineita, jotka vaikuttavat pH-arvoon ja/tai veden kovuuteen).
However, other methods for ameliorating the quality of overlying water, such as aeration, will normally suffice and be preferable.
Yleensä muut sedimentin päällä olevan veden laatua kohentavat toimet, kuten ilmastus, ovat kuitenkin riittäviä ja suositeltavia.
Food
Ravinto
It is necessary to feed the larvae, preferably daily or at least three times per week.
Toukkia on ruokittava mieluiten päivittäin tai vähintään kolmesti viikossa.
Fish-food (a suspension in water or finely ground food, e.g. TetraMin or TetraPhyll; see details in Appendix 2) in the amount of 0,25-0,5 mg (0,35-0,5 mg for C. yoshimatui) per larvae per day seems adequate for young larvae for the first 10 days.
Riittävä määrä kalanruokaa (suspensiona vedessä tai hienoksi jauhettuna, esim. TetraMin tai TetraPhyll, lisätietoja lisäyksessä 2) on 0,25–0,5 mg (0,35–0,5 mg C. yoshimatui -lajille) päivässä toukkaa kohden ensimmäisten 10 päivän aikana.
Slightly more food may be necessary for older larvae: 0,5-1 mg per larvae per day should be sufficient for the rest of the test.
Tätä vanhemmat toukat voivat tarvita vähän enemmän ruokaa: 0,5–1 mg päivässä toukkaa kohden pitäisi riittää testin loppuun saakka.
When testing strongly adsorbing substances (e.g. with log Kow > 5), or substances covalently binding to sediment, the amount of food necessary to ensure survival and natural growth of the organisms may be added to the formulated sediment before the stabilisation period.
Jos kyseessä on voimakkaasti adsorboiva aine (esim. log Kow>5) tai aine, joka sitoutuu kovalenttisesti sedimenttiin, organismien eloonjääntiin ja luontaiseen kasvuun tarvittava ravinnon määrä voidaan lisätä synteettiseen sedimenttiin ennen stabiloitumisvaihetta.