natgillin/translations-raw huggingface dataset:
CRA argues that a postal operator entrusted with a USO has larger fixed costs and, therefore, faces a relatively higher risk of a downturn in demand compared with a company with lower fixed costs.
CRA:n mukaan yleispalveluvelvoitteesta vastaavalla postitoiminnan harjoittajalla on merkittävämmät kiinteät kustannukset ja tästä syystä se on alttiimpi kysynnän laskulle kuin yritys, jonka kiinteät kustannukset ovat pienemmät.
In addition, CRA points to the difference in the ROS between the small and big companies in the WIK groups [79], which suggests, in CRA’s view, the existence of systematic differences between the small parcel firms and the larger firms, such as UPS and FedEx, which might be explained by the different cost structure.
CRA korostaa myös ROS:n eroja WIK:n määrittelemiin ryhmiin sisältyvien pienten ja suurten yritysten välillä [79]. Tämä tarkoittaa sen mukaan, että pienten pakettisektorin yritysten ja UPS:n ja FedExin kaltaisten suurempien yritysten välillä on järjestelmällisiä eroja, jotka voisivat selittyä niiden erilaisella kustannusrakenteella.
CRA also analyses in more detail the characteristics of some of the small parcel firms included in the WIK Benchmark I sample and concludes that their risk profile is not comparable to that of a large postal operator.
CRA analysoi myös yksityiskohtaisemmin WIK:n viiteryhmään I kuuluvien, tiettyjen pienten pakettisektorin yritysten ominaisuuksia ja päättelee, ettei niiden riskiprofiilia voi verrata suureen postitoiminnan harjoittajaan.
CRA also considers that increasing the size of this already barely comparable sample by adding even less comparable companies is not appropriate.
CRA katsoo myös, että tämän muutenkin heikosti vertailukelpoisen otantaryhmän kokoa ei ole tarvetta suurentaa lisäämällä siihen vieläkin vähemmän vertailukelpoisia yrityksiä.
CRA dismisses WIK’s argument that European postal incumbents should not be included in the sample because their profits have been constrained by price regulation, rather than by competition, leading to the risk that price regulation has allowed these incumbents to earn excessive profits.
CRA torjuu WIK:n perustelun, jonka mukaan vakiintuneet eurooppalaiset postitoiminnan harjoittajat olisi jätettävä otannan ulkopuolelle, koska niiden tuotto määräytyy hintasääntelyn eikä kilpailun perusteella. Tällöin vaarana on, että kyseiset postitoiminnan harjoittajat ovat hintasääntelyn perusteella voineet saada liiallisia tuottoja.
CRA argues that in dismissing other postal incumbents as good comparators, WIK relies on the theoretical possibility that these incumbents might have been allowed to charge excessive prices without, however, supporting its argument with empirical evidence.
CRA korostaa, että jättämällä vertailusta muut vakiintuneet postitoiminnan harjoittajat WIK perustaa analyysinsa oletukselle siitä, että vakiintuneet toiminnanharjoittajat ovat voineet periä liiallisia hintoja. Se ei kuitenkaan ole esittänyt tämän näkemyksen tueksi empiiristä näyttöä.
In this regard, CRA points out that the type of price regulation mechanisms applied in a number of Member States, such as price caps [80], would suggest that the high profits observed are the result of productivity gains rather than high prices.
CRA korostaa, että useimmissa jäsenvaltioissa sovellettujen hintasääntelymekanismien perusteella (kuten hintakattojärjestelmä [80]) havaitut suuret tuotot perustuvat pikemminkin tuottavuusetuihin kuin korkeisiin hintoihin.
CRA argues that the natural method for calculating a reasonable profit margin for DPLP from its public service obligations would be based on the available data on profit margins for the letter operations of other western European postal operators.
CRA toteaa, että luonteva menetelmä DPLP:n julkisen palvelun velvoitteesta saatavan kohtuullisen tuoton laskemiseen perustuu saatavilla oleviin tietoihin, jotka koskevat Länsi-Euroopan muiden postitoiminnan harjoittajien kirjepalvelujen alan voittoja.
This method is all the more natural because the public services at issue are primarily letter services and the data on profit margins from the letter-related operations of other western European postal operators are readily available and do not suggest too lenient price regulation.
Se sopii erityisen hyvin tähän arviointiin, sillä kyseiset julkiset palvelut ovat pääasiassa kirjepalveluja ja Länsi-Euroopan muiden postitoiminnan harjoittajien kirjepalvelujen alaan liittyvän toiminnan voittoja koskevat tiedot ovat suoraan saatavilla eikä niihin näyttäisi liittyvän liian suopeaa hintasääntelyä.
Specifically, CRA argues that the analysis should be based on the EBIT margins (ROS) realised on letter operations by western European postal operators that report segment data showing EBIT margins for their letter operations or (if segment data on EBIT margins are not reported) the company-wide EBIT margins of western European postal operators that derive more than 75 % of their revenue from letter services.
CRA:n mukaan analyysin olisi perustuttava Länsi-Euroopan postitoiminnan harjoittajien kirjepalvelujen toiminnan ROS-arvoon, sillä kyseiset yritykset raportoivat kirjepalvelujen toiminnan alakohtaiset käyttökatteet, tai (jos näitä tietoja ei raportoida) Länsi-Euroopan postitoiminnan harjoittajien yhteenlaskettuihin käyttökatteisiin, sillä kyseisten yritysten tuloista 75 prosenttia on peräisin kirjepalveluista.
CRA excludes from its sample eastern European operators on the basis of their relative inefficiency compared with postal operators in western Europe.
CRA jättää otannan ulkopuolelle itäeurooppalaiset toiminnan harjoittajat, sillä niiden toiminta on suhteellisen tehotonta verrattuna länsieurooppalaisiin.
As a result, CRA bases its analysis on a sample of 11 western European postal operators during the period 2002-2009 (73 observations in total).
Näistä syistä CRA:n analyysissa lähtökohtana on otanta, joka koostuu yhdestätoista länsieurooppalaisesta postitoiminnan harjoittajasta, ja se kattaa kauden 2002–2009 (73 arvoa).
The mean ROS in this sample is […] %, the median is […] % and the 75th percentile is […] % [81].
Otannan keskimääräinen ROS on […] prosenttia, mediaani on […] prosenttia ja 75. prosenttipiste on […] % [81].
CRA also calculates the trimmed mean ([…] %) and the Winsorised mean ([…] %), which, like the median, are not affected by extreme values [82].
CRA määrittää myös leikatun keskiarvon ([…] %) ja Winsor-menetelmän mukaisen keskiarvon ([…] %), joka mediaanin tavoin jättää ääriarvot ottamatta huomioon [82].
As regards establishing a benchmark for the reasonable profit margin, CRA argues that there are methodological problems with relying on average values.
CRA toteaa, että määritettäessä kohtuullisen voiton viitearvoa keskiarvojen käyttäminen aiheuttaa ongelmia. CRA:n mukaan otannassa havaittujen voittojen vaihtelujen perusteella liiallista kannattavuutta koskevan kriittisen raja-arvon pitäisi olla suurempi kuin keskiarvo tai muu keskimääräistä suuntausta kuvaava arvo.
CRA explains that because of variations in observed profit margins in the sample, the critical threshold for establishing excessive profitability should be higher than the mean or any other measure of central tendency and could, for example, equal the 75th percentile.
Se voisi olla esimerkiksi 75. prosenttipiste.
Such an approach, according to CRA, would be consistent with the practice in transfer pricing investigations of relying on a range (for example, an interquartile range or other percentiles).
CRA:n mukaan tämä lähestymistapa vastaisi siirtohinnoitteluselvitysten menetelmiä, joissa lähtökohtana on vaihteluväli (esimerkiksi kvartiiliväli tai muut prosenttipisteet).
Document presented by the Belgian authorities on 14 Dec 2011 — Demonstration of DPLP’s entitlement to a risk premium on reasonable profit for the period 1992-2010
Belgian viranomaisten 14 päivänä joulukuuta 2011 toimittama asiakirja – DPLP:n oikeutus saada riskilisä kohtuulliseen tuottoon kaudella 1992–2010
On 14 Dec 2011, the Belgian authorities presented to the Commission a document summarising DPLP’s views on the risks faced by postal operators and proposing a methodology with a view to developing a tool to measure the risk premium which, together with the risk-free return on sales, would provide a reasonable ROS rate.
Belgian viranomaiset esittivät komissiolle 14 päivänä joulukuuta 2011 asiakirjan, jossa tarkasteltiin DPLP:n käsitystä postitoiminnan harjoittajien riskeistä ja ehdotettiin menetelmää riskilisän määrittämismenetelmäksi. Kun riskilisä lisättäisiin käyttökatteeseen, jossa riskiä ei ole huomioitu, saataisiin tulokseksi kohtuullinen ROS-taso.
The document does not explain how the risk-free return on sales (expressed in terms of ROS) could be determined in the present case and does not provide a clear view of what precisely the reasonable ROS should be on the basis of the proposed methodology.
Asiakirjassa ei selitetä, miten nettovoitto suhteessa myynnin määrään (ilmaistu ROS-arvona), jossa riskiä ei ole huomioitu, voitaisiin tässä tapauksessa määrittää. Siinä ei myöskään todeta selvästi, mikä ehdotetun menetelmän perusteella olisi kohtuullinen ROS-taso.
Instead, the analysis focuses on the assessment of the various risks and the calculation of a risk premium that reflects all types of risks.
Analyysin lähtökohtana on pikemminkin eri riskien arvon määrittäminen ja kaikentyyppisiä riskejä kuvaavan riskilisän laskeminen.
In particular, the Belgian authorities focus on three broad risk categories – sectoral risk, service-related risk and contractual risk – and on the typical types of risks in each category to which postal operators are exposed.
Belgian viranomaiset keskittyvät kolmeen suureen riskiluokkaan – toimialariski, palveluun liittyvä riski ja sopimusriski – ja tavanomaisiin riskityyppeihin, joille postitoiminnan harjoittajat altistuvat kunkin riskiluokan osalta.
The methodology for the assessment of the risk premium provides for: (i) the definition of a ‘maximum risk premium’ [83]; (ii) the splitting of the relevant period into contract periods to capture the risks related to each contract; (iii) the use of a simple scale to grade each individual risk for each contract period (as low, medium or high); (iv) the conversion of the individual risk scores into an overall score for each of the three broad risk categories; and (v) the conversion of the overall scores into risk premiums, the sum of which gives the total risk premium.
Riskilisän arviointimenetelmässä: i) määritetään riskilisän enimmäismäärä [83]; ii) tarkastelujakso jaetaan sopimuskausiksi, jotta kuhunkin sopimukseen liittyvät riskit voidaan eritellä; iii) käytetään yksinkertaista asteikkoa kunkin riskin arviointiin kullakin sopimuskaudella (pieni, keskisuuri, suuri); iv) muunnetaan yksittäiset riskiarvot kunkin kolmen riskiluokan kokonaisarvoksi ja v) muunnetaan kokonaisarvot riskilisäksi, joiden summa on yhteenlaskettu riskilisä.
Moreover, examples are provided to illustrate that DPLP faces above-average risks.
Asiakirja sisältää lisäksi esimerkkejä, joilla pyritään osoittamaan, että DPLP:llä on keskitasoa suuremmat riskit.
Thus, the Belgian authorities maintain that DPLP faces higher volume risk as it derives a higher proportion of its revenue from its mail segment and is characterised by higher cost rigidity on account of a higher-than-average proportion of fixed costs.
Belgian viranomaiset esittävät, että DPLP:lle aiheutuu suurempi volyymiriski, koska se saa suuremman osuuden tuloistaan kirjetoiminnasta ja sen kustannuksiin liittyy enemmän jäykkyyttä, sillä sen kiinteiden kustannusten osuus on keskimääräistä suurempi.
Another type of risk which is considered higher for DPLP is security risk.
Toinen DPLP:n kohdalla suureksi arvioitu riski liittyy turvallisuuteen.
According to the analysis, this is because DPLP is one of the few European postal operators to deliver cash payments of pensions to households.
Analyysin mukaan tämä johtuu siitä, että DPLP on yksi harvoista eurooppalaisista postitoiminnan harjoittajista, joka jakaa kotiosoitteisiin eläkkeitä käteissuorituksina.
On the basis of the assessment of the different risks, the Belgian authorities conclude that the fourth management contract shows a high level of all three risk types, while the first, second and third contracts are characterised by medium-level risk (the only exception being sectoral risk, which is considered low for the first contract).
Eri riskien arvioinnin perusteella Belgian viranomaiset päättelevät, että neljäs hallinnointisopimus merkitsee suurta riskiä kolmen riskityypin osalta. Ensimmäiselle, toiselle ja kolmannelle sopimukselle on ominaista puolestaan keskisuuri riski (ainoa poikkeus on toimialariski, joka arvioidaan pieneksi ensimmäisen sopimuksen tapauksessa).
The Belgian authorities provide further examples of how the above ranking of the different risks can be converted into a risk premium on the basis of different values for the ‘maximum risk premium’.
Belgian viranomaiset esittävät muita esimerkkejä siitä, miten edellä kuvattu eri riskien luokittelu voidaan muuntaa riskilisäksi. Lähtökohtana käytetään riskilisän enimmäismäärän eri arvoja.
The Deloitte study
Deloitten tutkimus
The Deloitte study referred to in recital 257 above is consistent with the WIK study on several points:
Johdanto-osan 257 kappaleessa mainittu Deloitten tutkimus vastaa useilta kohdin WIK:n tutkimusta:
both studies use the same methodology to search financial databases for comparable companies in terms of functions and risks;
molemmissa sovelletaan samaa menetelmää etsiessään rahoitustietokannoista vertailukelpoisia yrityksiä niiden toiminnan ja riskien osalta;
both studies propose ROS as the most relevant benchmark for profit benchmarking (because of data limitations and differences in accounting treatment between different companies);
kummankin mukaan ROS on asianmukaisin viitearvo kyseisen tuoton määrittämiseen (koska tiedot ovat puutteellisia ja eri yrityksissä käytetyt kirjanpitomenetelmät poikkeavat toisistaan);
finally, universal postal service providers are excluded from the set of comparable companies because they mainly operate on regulated markets and benefit from exclusive rights.
molemmissa postin yleispalvelun tarjoajat on jätetty vertailukelpoisten yritysten ryhmän ulkopuolelle, koska ne toimivat pääasiassa säännellyillä markkinoilla ja nauttivat erikoisoikeuksista.
As regards the set of comparable companies, the main difference between the WIK and Deloitte studies is the size of the companies considered.
Vertailukelpoisten yritysten ryhmän osalta pääasiallinen ero WIK:n ja Deloitten tutkimusten välillä liittyy huomioon otettavien yritysten kokoon.
Deloitte only includes in its sample companies with annual revenue higher than EUR 100 million [84].
Deloitte sisällyttää otantaan ainoastaan yritykset, joiden vuotuiset tulot ovat yli 100 miljoonaa euroa [84].
This restriction is based on Deloitte’s analysis of the particular characteristics of the activities related to universal service provision and the associated business and market risks [85].
Tämä rajaus perustuu Deloitten analyysiin yleispalvelujen tarjoamiseen liittyvän toiminnan erityispiirteistä ja sitä koskevista yrittäjä- ja markkinariskeistä [85].
In particular, Deloitte considers that companies in the parcel and postal sector that operate large, complex collection and delivery networks can be reasonably compared to DP.
Deloitte katsoo erityisesti, että posti- ja pakettialan yrityksiä, joilla on laajat ja monimutkaiset keräys- ja jakeluverkot, voidaan verratta kohtuullisen hyvin DP:hen.
The economies of scale, scope and density prevalent in postal networks and the high proportion of operating costs relative to capital costs, as well as the associated risks (for example, volume risk, risk of e-substitution), mean that large multi-product businesses in the postal and parcel sector are more relevant comparators than small mail businesses.
Postiverkkojen mittakaavaedut, laajuus ja tiheys ja pääomakustannuksiin verrattuna suuret käyttökustannukset sekä näihin liittyvät riskit (kuten volyymiriski ja sähköpostin yleistymisen aiheuttama riski) merkitsevät, että posti- ja pakettialan suuret monituoteyritykset soveltuvat vertailuun paremmin kuin pienet kirjepalveluyritykset.
Freight transport and logistics companies would also be – to a more limited degree – suitable comparators because they employ similar assets.
Kuljetusalan ja logistiikka-alan yrityksiä voidaan (rajatummassa määrin) käyttää vertailuun, sillä ne hyödyntävät samoja omaisuuseriä.
In order to illustrate the importance of company size, Deloitte compares its sample with that of WIK benchmark group II.
Osoittaakseen yrityskoon merkityksen Deloitte vertaa otantaansa WIK:n viiteryhmään II.
Deloitte illustrates that the average ROS in the WIK sample differs significantly between groups of companies of different size (proxied by the number of employees) [86].
Deloitte toteaa, että WIK:n otannassa keskimääräinen ROS on hyvin erilainen erikokoisten yritysten ryhmissä (koko perustuu työntekijämäärään) [86].
Deloitte argues that in its own sample (based on larger firms) there is, on the contrary, no strong relationship between scale and ROS.
Deloitten mukaan sen otannassa (joka perustuu suurempiin yrityksiin) mittakaavan ja ROS-arvon välillä ei sitä vastoin ole yhteyttä.
As a result of the sample selection process, Deloitte bases its analysis on seven postal and parcels companies, 18 logistics companies and 19 freight transport companies.
Otantansa valintaprosessin perusteella Deloitte käyttää analyysissaan seitsemää posti- ja pakettialan yritystä, 18 logistiikkayritystä ja 19 tavarankuljetusyritystä.
As regards the postal and parcel sector, the small set of seven comparable companies includes big multinational express parcel operators, such as UPS, FedEx, and TNT Express, as well as a few other postal operators, mostly from the United States and the United Kingdom [87].
Posti- ja pakettialan osalta seitsemän vertailukelpoisen yrityksen pienryhmään kuuluu pikalähetysten alalla toimivia suuria monikansallisia yrityksiä, kuten UPS, FedEx ja TNT Express, sekä joitakin muita pääasiassa Yhdysvalloista ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta lähtöisin olevia postitoiminnan harjoittajia [87]. Periaatteessa tiedot kattavat kauden 1990–2007, mutta ensimmäisiä vuosia koskevat tiedot ovat kuitenkin erittäin rajallisia.
In principle the data set covers the period 1990-2007, however data for the early years is very limited and, therefore, Deloitte considers the results for these years less robust [88].
Deloitte katsoo sen vuoksi, että niitä koskevat tulokset eivät ole yhtä luotettavia kuin myöhempiä vuosia koskevat tulokset [88].
Deloitte also examines the advantages and disadvantages of several alternative profitability measures.
Deloitte tarkastelee lisäksi useiden muiden kannattavuuden mittaamiskeinojen etuja ja haittoja.
It dismisses the use of the IRR in the case in question because of the practical difficulties in obtaining adequate cash-flow data.
Deloitte hylkää sisäisen korkokannan käyttämisen tässä tapauksessa, koska riittävien rahavirtatietojen saaminen tuottaa käytännössä ongelmia.
It also rejects the use of the ROCE or the ROE because of, for example, differences among companies in the accounting treatment of costs and in the capital structure (the latter being important for the ROE).
Se ei myöskään sovella ROCE- tai ROE-arvoja, koska esimerkiksi kustannusten kirjanpitokäsittely ja pääomarakenne (joka on merkittävä ROE-arvon kannalta) ovat eri yrityksissä erilaiset.
ROA is also deemed inappropriate because it focuses on total assets.
ROA-arvoa ei pidetä riittävänä, sillä se keskittyy omaisuuserien yhteenlaskettuun määrään.
Thus, Deloitte proposes to use the ROS but emphasises that, as the ROS is not a direct measure of return on capital, it can be relied upon for benchmarking purposes as long as the companies compared have similar capital intensity.
Deloitte ehdottaakin ROS-arvon käyttämistä. Se korostaa kuitenkin, että arvolla ei mitata suoraan pääoman tuottoa, joten sitä voidaan käyttää vertailevaan tutkimukseen ainoastaan silloin, kun vertailtavien yritysten pääomaintensiteetti on samanlainen.
Deloitte nevertheless calculates the ROCE (as well as the market-value ROCE and the ROA) for a small subsample of six companies, but concludes that the range and variation of the ROCE might reflect a number of factors, which requires cautious interpretation and undermines its usefulness as a benchmark.
Deloitte määrittää kuitenkin ROCE-arvon (sekä ROCE:n markkina-arvon ja ROA:n) kuuden yrityksen alaryhmälle. Deloitte päättelee, että ROCE:n vaihteluväli ja erot voivat perustua moniin tekijöihin, mikä edellyttää varovaista tulkintaa ja heikentää sen hyödyllisyyttä viiteindikaattorina.
Among these factors Deloitte emphasises the importance of capital intensity.
Näistä tekijöistä Deloitte korostaa pääomaintensiteetin merkitystä.
Deloitte argues that, in terms of capital intensity, DP’s universal service is more similar to that of, for instance, UPS and Fedex than to that of freight operators like Kuehne&Nagel or Wincanton.
Deloitten mukaan pääomaintensiteetin osalta DP:n yleispalvelu muistuttaa enemmän esimerkiksi UPS:n ja FedExin palveluja kuin Kuehne&Nagelin tai Wincantonin tyyppisten tavarankuljetusyhtiöiden palveluja.
Deloitte further highlights the significant variation in companies’ profitability over time, as well as within and between the different sectors.
Deloitte korostaa myös yritysten pitkän aikavälin merkittäviä kannattavuuseroja niin eri toimialojen sisällä kuin niiden välilläkin.
This variation, in Deloitte’s view, would warrant the use of ranges of reasonable profit rather than a single average figure.
Näiden erojen perusteella Deloitten mukaan on oikeutettua käyttää kohtuullista tuottoa koskevaa vaihteluväliä mieluummin kuin määrittää yksi keskimääräinen arvo.
Such an approach would also be appropriate because of the need to avoid penalising above-average performance as a result of efficiency gains.
Tällainen lähestymistapa olisi hyödyllinen myös siksi, ettei yritystä rangaista keskimääräistä paremmista tuloksista, jotka on saatu tehokkuusetujen avulla.
The results obtained by Deloitte, by sector and for all sectors together, are summarised in Table 22 of the Deloitte study.
Yhteenveto Deloitten toimialakohtaisista ja kaikkia toimialoja yhdessä koskevista tuloksista on esitetty Deloitten tutkimuksen taulukossa 22.
Thus,
Niiden perusteella todetaan seuraavaa:
for the postal and parcel sector, during the period 1998-2007, the average annual mean ROS is 8,1 %, the average annual median ROS is 7,4 %, the average annual 25th percentile is 4,8 % and the average annual 75th percentile is 12 %;
Posti- ja pakettialan osalta kaudella 1998–2007 keskimääräisten vuotuisten ROS-arvojen keskiarvo on 8,1 prosenttia, keskimääräisten vuotuisten ROS-arvojen mediaani on 7,4 prosenttia, keskimääräinen vuotuinen 25. prosenttipiste on 4,8 prosenttia ja keskimääräinen vuotuinen 75. prosenttipiste on 12 prosenttia.
for all sectors, during the period 1990-2007, the average annual mean ROS is 6 %, the average annual median ROS is 5,4 %, the average annual 25th percentile is 3,6 % and the average annual 75th percentile is 8,1 % [89].
Kaikkien alojen osalta kaudella 1990–2007 keskimääräisten vuotuisten ROS-arvojen keskiarvo on 6 prosenttia, keskimääräisten vuotuisten ROS-arvojen mediaani on 5,4 prosenttia, keskimääräinen vuotuinen 25. prosenttipiste on 3,6 prosenttia ja keskimääräinen vuotuinen 75. prosenttipiste on 8,1 prosenttia [89].
As a reference benchmark Deloitte proposes a value based on the average annual mean ROS of 7,9 % [90]; to reflect the observed variation of the ROS, Deloitte further derives a range of reasonable ROS based on the interquartile annual ranges [91].
Deloitte ehdottaa viiteindikaattoriksi keskimääräisten vuotuisten ROS-arvojen keskiarvon perusteella arvoa 7,9 prosenttia [90]. Jotta ROS-arvoissa havaitut erot voidaan ottaa huomioon, Deloitte määrittää myös kohtuullisen ROS-arvon vaihteluvälin vuotuisten kvartiilivälien perusteella [91].
Assessment of benchmarking
Vertailun arviointi
Reasonable profit (default range)
Kohtuullinen tuotto (oletettu vaihteluväli)