natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the HAMSA judgment of the CFI, the court rejects the Commissions previous practice of requiring equal share of waivers of claims for private and public creditors in relation to their share of the debt.
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin torjuu HAMSA-tuomiossa komission aiemman käytännön, jonka mukaan yksityisten ja julkisten velkojien edellytetään luopuvan yhtäläisestä osuudesta saatavia suhteessa näiden velkaosuuksiin.
Instead the court established that the private creditor test can be applied also when the waivers relationship between the different creditors is asymmetric.
Sen sijaan yhteisöjen tuomioistuin totesi, että yksityisen velkojan testiä voidaan soveltaa myös, kun niiden summien välillä, joista eri velkojat ovat luopuneet, on epäsuhta.
The CFI emphasises that the creditor’s status as the holder of a secured, preferential or ordinary claim, i.e. the rank of the securities of the different creditors, is decisive.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa, että määräävänä seikkana on se, onko velkoja kiinteistöpanttivelkoja, etuoikeutettu vai tavallinen velkoja, toisin sanoen eri velkojille annettujen vakuuksien asema.
The CFI established that a public creditor acts like a private creditor when he decides to waive a share of his claims, after extensive and reasonable evaluation of how much he might be able to recover, of the risk of liquidation and of the chance of the firm being restored to viability [13].
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että julkinen velkoja toimii kuten yksityinen velkoja, kun tämä päättää luopua osasta saataviaan laadittuaan laajan ja kohtuullisen arvion mahdollisesti takaisin maksettavasta määrästä, selvitystilaan asettamisen riskistä ja mahdollisuudesta palauttaa yrityksen kannattavuus [13].
Lastly, Germany refers to the Commission’s decision in the Huta Cynku case, where the Commission decided that no advantage and thus no State aid exists where restructuring would yield better proceeds than liquidation [14].
Saksa viittaa myös komission Huta Cynku -asiassa tekemään päätökseen, jonka mukaan ei voida puhua hyödystä eikä myöskään valtiontuesta silloin, kun rakenneuudistus tuottaisi velkojille suuremman hyödyn kuin yrityksen asettaminen selvitystilaan [14].
On these grounds Germany argues that taking into consideration WAK’s position as the main creditor and its weaker security position compared to the winegrowing enterprises and merchants, both the subordination as well as the waiver of claim was in accordance with the private creditor test and do not constitute State aid.
Saksa väittää tämän perusteella, että kun otetaan huomioon WAK:n asema pääasiallisena velkojana, jonka vakuudet olivat heikommat kuin viinitiloilla ja kauppiailla, saatavien asettaminen etuoikeudeltaan huonompaan asemaan kuin niistä luopuminen noudattivat yksityisen velkojan testiä eivätkä olleet valtiontukea.
In an insolvency procedure WAK would have lost at least the same and most probably a significantly larger amount of their remaining claim.
WAK olisi maksukyvyttömyysmenettelyssä menettänyt vähintään saman ja todennäköisimmin huomattavasti suuremman määrän jäljellä olevia saataviaan.
Only through avoiding the insolvency of GfW and settling the winegrowing enterprises and merchants remaining claims did WAK have full security rights to the remaining stock and could secure a higher repayment on its remaining claims than what would be realised in case of insolvency.
Vain GfW:n maksukyvyttömyyden välttämisen sekä viinitilojen ja kauppiaiden jäljellä olevien saatavien maksamisen ansiosta WAK:lla oli täydet vakuusoikeudet jäljellä olevaan varastoon ja WAK pystyi turvaamaan jäljellä olevien saataviensa paremman takaisinmaksun kuin mikä olisi toteutunut maksukyvyttömyyden tapauksessa.
From an ex-ante perspective, the behaviour of WAK was, according to Germany, correct, especially as they managed to secure a higher repayment by having converted their weak security position into a primary security right and avoided the impending insolvency of GfW.
Ennakkoarvioinnin näkökulmasta WAK:n toiminta oli Saksan mukaan moitteetonta, varsinkin koska se onnistui turvaamaan paremman takaisinmaksun muunnettuaan heikot vakuutensa ensisijaiseksi vakuusoikeudeksi ja vältti GfW:tä uhkaavan maksukyvyttömyyden.
According to Germany, any private bank would have acted in the same way in the same situation.
Saksan mukaan mikä tahansa yksityinen pankki olisi toiminut vastaavassa tilanteessa samoin.
This is confirmed by a report from 3 February 2003, prepared by an independent auditor [15], commissioned by WAK and submitted by the German authorities.
Tämä seikka vahvistetaan riippumattoman tilintarkastajan [15]3 päivänä helmikuuta 2003 laatimassa WAK:n tilaamassa raportissa, joka toimitettiin Saksan viranomaisille.
The report comes to the conclusion that it made economic sense for WAK to subordinate their claims, waive part of their claims to the abovementioned amount and to waive the future interest payments.
Raportissa päädytään siihen, että WAK:n oli taloudelliselta kannalta järkevää asettaa saatavansa etuoikeudeltaan huonompaan asemaan, luopua osasta saataviaan edellä mainitun määrän osalta ja luopua tulevista korkomaksuista.
The reasons for this conclusion were submitted by Germany and are as follows:
Saksa esitti tälle johtopäätökselle perustelut, jotka ovat seuraavat:
If WAK had not subordinated and waived its claims and interest payments GfW would have had to apply for insolvency and GfW would have been wound up.
Ellei WAK olisi asettanut saataviaan etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja luopunut niistä sekä korkomaksuista, GfW:n olisi pitänyt hakea maksukyvyttömyystilaan asettamista, jolloin GfW:n toiminta olisi lopetettu.
WAK’s claims would have had to be met from the sale of GfW’s stocks.
WAK:n saatavat olisi pitänyt maksaa GfW:n varastojen myynnillä.
If the company had been wound up the value of GfW’s stocks would have fallen.
Jos GfW:n toiminta olisi lopetettu, sen varastojen arvo olisi laskenut.
The actual proceeds from the sale of the stocks would have been only about 50 % to 70 % of the book value.
Varastojen myynnistä saatava tosiasiallinen tuotto olisi ollut vain noin 50–70 prosenttia kirjanpitoarvosta.
Therefore, allowing for security rights, the proceeds would have amounted to between EUR 1,84 million and EUR 2,4 million.
Näin ollen tuotto olisi vakuusoikeudet huomioon ottaen ollut 1,84–2,4 miljoonaa euroa.
Insolvency proceedings are costly.
Maksukyvyttömyysmenettelyt tulevat kalliiksi.
The German Insolvency Law (‘InsO’) provides for a right to separation for products with retention of title; however, this is determined on the basis of the insolvency administrator’s option to choose between performance of the contract and separation of assets (paragraph 103 InsO).
Saksan maksukyvyttömyyslaissa (”InsO”) säädetään oikeudesta erottaa omistuksenpidätyksellä varustetut tuotteet; tämä määräytyy kuitenkin sen mukaan, päättääkö selvittäjä valita sopimuksen täytäntöönpanon vai omaisuuden pitämisen erillään (InsO:n 103 kohta).
Separation of assets is possible only if the insolvency administrator refuses to perform the contract, in which case the creditor can withdraw from the contract and demand the separation of the assets, and is entitled to compensation for non-performance of the contract.
Omaisuuden pitäminen erillään on mahdollista vain, jos selvittäjä kieltäytyy panemasta sopimusta täytäntöön, jolloin velkoja voi vetäytyä sopimuksesta ja vaatia omaisuuden erottamista. Tällöin velkoja on oikeutettu korvaukseen sopimuksen laiminlyönnin johdosta.
Down payments may be offset.
Etumaksut voidaan vähentää.
In return, GfW can claim recovery of the payments already made, which may be offset against the compensation for non-performance of the contract.
Vastineeksi GfW voi vaatia jo suoritettujen maksujen palautusta, ja ne voidaan huomioida sopimuksen laiminlyönnistä maksettavassa korvauksessa. GfW:n oli oikeudellisesti mahdollista välttää maksukyvyttömyysmenettelyt sen jälkeen, kun WAK oli asettanut osan saatavistaan etuoikeudeltaan huonompaan asemaan.
By contrast, after WAK subordinated part of its claims, it was legally possible for GfW to avoid insolvency proceedings and after waiving part of its claims and interest payments, WAK had outstanding claims of EUR 5,15 million which it could expect to recover as a result of the fact that GfW could continue trading.
Kun WAK oli luopunut osasta saataviaan ja korkomaksujaan, sen jäljellä olevat saatavat olivat 5,15 miljoonaa euroa, jonka se saattoi olettaa saavansa takaisin sen ansiosta, että GfW pystyi jatkamaan toimintaansa.
It is also pointed out that if insolvency proceedings had been opened the repayments on the loan of EUR 1440476,92 made by GfW to WAK in the period 1 November to 31 December 2000 could have been contested by GfW under the insolvency rules.
Lisäksi todetaan, että jos maksukyvyttömyysmenettelyt olisi aloitettu, GfW olisi maksukyvyttömyyssäännösten mukaisesti voinut kiistää WAK:lle 1 päivän marraskuuta ja 31 päivän joulukuuta 2000 välillä suorittamansa, 1440476,92 euron suuruiset lainalyhennykset.
This would have led to WAK being obliged to repay these funds.
Tällöin WAK olisi joutunut maksamaan kyseisen summan takaisin.
Germany emphasises that an ex-post evaluation shows that the subordination and waiver of claims option made more economic sense as the repayments received by avoiding the insolvency of GfW was EUR 4670517,65, making it superior to the maximum EUR 2,4 million which could have been secured under the insolvency proceedings.
Saksa korostaa, että jälkiarvioinnin perusteella saatavien asettaminen etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja niistä luopuminen oli taloudelliselta kannalta järkevämpää, sillä GfW:n maksukyvyttömyyden välttämiseksi suoritetut lyhennykset olivat 4670517,65 euroa. Tämä on suurempi summa kuin ne 2,4 miljoonaa euroa, jotka olisi enimmillään voitu turvata maksukyvyttömyysmenettelyllä.
Germany concludes that as the subordination and waiver of claims was in accordance with the private creditor test, there was no aid to the winegrowing enterprises and merchants at the time of subordination and waiver of claims by WAK.
Saksa toteaa lopuksi, että koska saatavien asettaminen etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja niistä luopuminen noudattivat yksityisen velkojan testiä, kyseiset WAK:n toteuttamat toimenpiteet eivät olleet viinitiloille ja kauppiaille myönnettyä tukea.
Common market organisation
1 Yhteinen markkinajärjestely
Until the entry into force of Council Regulation (EC) No 479/2008 of 29 April 2008 on the common organisation of the market in wine [16], winegrowing and wine processing were covered by Regulation (EC) No 1493/1999.
Ennen kuin viinialan yhteisestä markkinajärjestelystä 29 päivänä huhtikuuta 2008 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 479/2008 [16] tuli voimaan, viininviljelyä ja -valmistusta säädeltiin asetuksella (EY) N:o 1493/1999.
Article 71 of Regulation (EC) No 1493/1999 states that Articles 87, 88 and 89 of the Treaty (now Articles 107, 108 and 109 of the TFEU) shall apply to the production of and trade in the products covered by it.
Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 71 artiklan mukaan EY:n perustamissopimuksen 87, 88 ja 89 artiklaa (nykyisin SEUT-sopimuksen 107, 108 ja 109 artiklaa) sovelletaan tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvien tuotteiden tuotantoon ja kauppaan.
Before 31 July 2000, winegrowing and wine processing were covered by Regulation (EEC) No 822/87.
Viininviljelyä ja valmistusta säädeltiin ennen 31 päivää heinäkuuta 2000 asetuksella (ETY) N:o 822/87.
Article 76 of Regulation (EEC) No 822/87 states that Articles 92, 93 and 94 of the Treaty (now Articles 107, 108 and 109 of the TFEU) shall apply to the production of and trade in the products listed in Article 1 of the Regulation.
Asetuksen (ETY) N:o 822/87 76 artiklan mukaan EY:n perustamissopimuksen 92, 93 ja 94 artiklaa (nykyisin SEUT-sopimuksen 107, 108 ja 109 artiklaa) sovelletaan asetuksen 1 artiklassa lueteltujen tuotteiden tuotantoon ja kauppaan.
Therefore, the measures at hand have to be examined in the light of State aid rules.
Sen vuoksi nyt kyseessä olevat toimenpiteet on tutkittava valtiontukia koskevien sääntöjen valossa.
Existence of State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU
2 Onko kyse SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta?
Pursuant to Article 107(1) of the TFEU, any aid granted by a Member State or through state resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods is prohibited, insofar as it affects trade between Member States.
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
WAK is a public-law corporation and is financed partly from funds of the federal state of Rhineland-Palatinate and partly from parafiscal charges.
WAK on julkisoikeudellinen yhteisö, jota rahoitetaan osaksi Rheinland-Pfalzin osavaltion varoilla ja osaksi veroluonteisilla maksuilla.
The measure is therefore financed from state resources.
Toimenpide rahoitetaan näin ollen valtion varoista.
Aid to an undertaking appears to affect trade between Member States where that undertaking operates in a market open to intra-Union trade [17].
Yritykselle myönnetty tuki näyttää vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, jos kyseinen yritys toimii markkinoilla, joilla käydään unionin sisäistä kauppaa [17].
There is a substantial intra-Union trade in agricultural products.
Maataloustuotteilla käytävä unionin sisäinen kauppa on merkittävää.
Therefore, the present aid is liable to affect trade between Member States [18].
Kyseinen tuki on siis omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan [18].
The Court has ruled that in order to determine whether a state measure constitutes aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU, it is also necessary to establish whether the recipient undertaking receives an economic advantage which it would not have obtained under normal market conditions [19] and/or whether the measure enabled the undertaking to avoid having to bear costs which it would normally have had to meet out of its own financial resources [20].
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että ratkaistaessa, onko jokin valtion toimenpide SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, on tarpeen selvittää myös, saako tuensaajayritys sellaista taloudellista etua, jota se ei olisi saanut tavanomaisten markkinoilla sovellettavien ehtojen mukaan [19], ja/tai vapauttaako toimenpide yrityksen sellaisista kustannuksista, jotka olisivat muuten kuluttaneet sen varoja [20].
This would indeed be sufficient to indicate potential distortions of competition [21].
Tämä riittäisi osoittamaan mahdolliset kilpailun vääristymät [21].
Existence of aid to the Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
Onko kyse Gesellschaft für Weinabsatz -yhtiölle (GfW) myönnetystä tuesta?
The granting of loan by WAK
a WAK:n myöntämä laina
No risk premium was charged.
Riskipreemiota ei veloitettu.
The reference rate for Germany for this period lay between 5,23 % and 6,33 %.
Saksan viitekorko oli kyseisellä ajanjaksolla 5,23–6,33 prosenttia.
Germany agrees with the Commission’s view that the granting of the loan was not done on market terms.
Saksa on komission kanssa samaa mieltä siitä, että lainaa ei myönnetty markkinaehdoin.
Had the loan been granted on market terms, a higher base rate would have been charged and a risk premium would have been added considering the limited security that the collateral for the loan offered.
Jos laina olisi myönnetty markkinaehdoin, siitä olisi peritty korkeampi peruskorko, johon olisi lisätty riskipreemio ottaen huomioon lainan vakuuden tarjoama alhainen turva.
It can be concluded that the loan granted to GfW contained a State aid element within the meaning of Article 107(1) of the TFEU as GfW received an economic advantage it would not have obtained under normal market conditions.
Yhteenvetona voidaan todeta, että GfW:lle myönnetty laina sisälsi SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun valtiontukiosuuden, sillä GfW sai sellaista taloudellista etua, jota se ei olisi saanut tavanomaisten markkinoilla sovellettavien ehtojen mukaan.
The aid element is calculated as the difference between the interest charged and the reference rate plus an appropriate risk premium.
Tukiosuudeksi lasketaan perityn koron ja sellaisen viitekoron välinen erotus, johon on lisätty asianmukainen riskipreemio.
Possible passing on of aid to legal successors
Tuen mahdollinen siirtyminen oikeudellisille seuraajille
In accordance with settled case-law [22] recovery is according to Germany therefore not possible.
Saksa toteaa, että näin ollen tuen takaisinperiminen ei ole oikeuskäytännön [22] mukaan mahdollista.
As the remaining assets of GfW were sold off, the person who purchased them could possibly have benefited from the aid granted to GfW.
Koska GfW:n jäljellä oleva omaisuus myytiin, ostaja olisi mahdollisesti voinut hyötyä GfW:lle myönnetystä tuesta.
However, as the person paid the original purchase price and the market had slumped over the passed years, it is clear that the price paid by the purchaser was at least the market prices.
Koska ostaja kuitenkin maksoi alkuperäisen hankintahinnan ja markkinat olivat edellisvuosien aikana romahtaneet, on selvää, että ostajan maksama hinta vastasi vähintäänkin markkinahintoja.
Therefore, the Commission concludes that no aid was passed on to the purchaser of GfW’s remaining stock.
Sen vuoksi komissio päättelee, ettei GfW:n jäljellä olevan varaston ostajalle siirtynyt mitään tukea.
At the same time, GfW ceased to exist and therefore there is no aid to be recovered.
Samanaikaisesti GfW lakkasi olemasta olemassa, joten tukea ei voida periä takaisin.
The subordination and waiver of claims by WAK
WAK:n toteuttama saatavien asettaminen etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja niistä luopuminen
The subordination of claims and the waiver of claims and interest payments were financed by WAK’s own resources and a corresponding loan taken out by WAK and are therefore to be considered to be financed through State resources.
Saatavien asettaminen etuoikeudeltaan huonompaan asemaan sekä saatavista ja korkomaksuista luopuminen rahoitettiin WAK:n omista varoista ja WAK:n ottamalla lainalla, minkä vuoksi ne on katsottava rahoitetuiksi valtion varoista.
To establish whether the subordination of claims and the waiver of claims and interest payments constitute State aid in the meaning of Article 107(1) of the TFEU to GfW it is necessary to establish whether GfW receives an economic advantage which it would not have obtained under normal market conditions and/or whether the measure enabled GfW to avoid having to bear costs which it would normally have had to meet out of its own financial resources.
Sen selvittämiseksi, onko saatavien asettaminen etuoikeudeltaan huonompaan asemaan sekä saatavista ja korkomaksuista luopuminen SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, on tarpeen selvittää, saiko GfW sellaista taloudellista etua, jota se ei olisi saanut tavanomaisten markkinaehtojen mukaan, ja/tai vapauttiko toimenpide GfW:n sellaisista kustannuksista, jotka olisivat muuten kuluttaneet sen varoja.
This assessment has to be done using the private creditor test.
Tämä arviointi on tehtävä soveltaen yksityisen velkojan testiä.
According to settled case-law, waiving part of the claim can be required in order to increase the amount which is effectively recovered.
Tosiasiallisesti takaisin perityn määrän lisäämiseksi voidaan vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti vaatia, että osasta vaatimuksia luovutaan.
A private creditor would act so as to minimise his losses [23].
Yksityinen velkoja toimisi tällä tavoin minimoidakseen tappionsa [23].
In case a claim was not sufficiently secured, agreement to postpone the repayment would increase the chances of repayment without losses as the debtor would have the chance to overcome the crisis and improve its situation [24].
Jos saatavilla ei olisi riittäviä vakuuksia, takaisinmaksun lykkäämiseen suostuminen lisäisi takaisinmaksun mahdollisuuksia tappioitta, koska velallisella olisi mahdollisuus selvitä kriisistä ja korjata tilanteensa [24].
In the HAMSA [25] ruling of the CFI, the court rejects the Commissions previous practice of requiring equal share of waivers of claims for private and public creditors in relation to their share of the debt.
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin torjuu antamassaan HAMSA-tuomiossa [25] komission aiemman käytännön, jonka mukaan yksityisten ja julkisten velkojien edellytetään luopuvan yhtäläisestä osuudesta saatavia suhteessa näiden velkaosuuksiin.
Paragraph 168 and 169 of the judgment reads:
Tuomion 168 ja 169 kohdassa todetaan seuraavaa:
When a firm faced with a substantial deterioration of its financial situation proposes an agreement or series of agreements for debt arrangement to its creditors with a view to remedying the situation and avoiding liquidation, each creditor must make a decision having regard to the amount offered to it under the proposed agreement, on the one hand, and the amount it expects to be able to recover following possible liquidation of the firm, on the other.
Kun yritys, jonka taloudellinen asema on huonontunut merkittävästi, ehdottaa velkojilleen sellaista sopimusta tai joukkoa sopimuksia, jotka koskevat sen velkojen järjestelyä, tilanteensa korjaamiseksi ja selvitystilaan asettamisen välttämiseksi, kunkin velkojan on tehtävä päätös yhtäältä sen summan osalta, jota sille tarjotaan ehdotetun sopimuksen pohjalta, ja toisaalta sen summan osalta, jonka se arvioi voivansa saada takaisin yrityksen mahdollisen selvitystilaan asettamisen jälkeen.
Its choice is influenced by number of factors, including the creditor’s status as the holder of a secured, preferential or ordinary claim, the nature and extent of any security it may hold, its assessment of the chances of the firm being restored to viability, as well as the amount it would receive in the event of liquidation.
Sen päätökseen vaikuttaa joukko tekijöitä, kuten se, onko se kiinteistöpanttivelkoja, etuoikeutettu vai tavallinen velkoja, sen hallussa mahdollisesti olevien vakuuksien luonne ja merkitys, sen tekemä arviointi yrityksen selviämismahdollisuuksista, ja se hyöty, jonka se saa, jos yritys asetetaan selvitystilaan.
If it turned out, for example, that in the event the firm was liquidated, the realisation value of its assets was only sufficient to cover mortgage and preferential claims, ordinary claims would have no value.
Jos esimerkiksi ilmenee, että siinä tapauksessa, että yritys asetetaan selvitystilaan, yrityksen varallisuuden realisoinnista saadaan riittävästi rahaa ainoastaan kiinnityksellä turvattujen saamisten ja etuoikeutettujen saamisten maksamiseen, tavallisilla saamisilla ei ole mitään arvoa.
In such a scenario, acceptance by an ordinary creditor of the cancellation of a major part of its claim would not really be a sacrifice.
Tällaisessa tilanteessa se, että tavallinen velkoja luopuu merkittävästä osasta saamisiaan, ei merkitse todellista uhrausta.
It follows that, in the absence of knowledge about the factors which determine the respective values of the choices offered to creditors, the mere fact that there is an apparent lack of proportion between the amounts which the various creditors have written off is not in itself conclusive as to the reasons which led them to accept the debt remissions proposed.’
Tästä seuraa varsinkin, että silloin kun niitä tekijöitä, joiden perusteella velkoja päättää siitä, kuinka kiinnostava sille tarjottu mahdollisuus on, ei tunneta, pelkästään sen perusteella, että niiden summien välillä, joista eri velkojaryhmät ovat luopuneet, on ilmeinen epäsuhde, ei yksinään voida tehdä mitään johtopäätöksiä niistä syistä, joiden vuoksi kyseiset velkojaryhmät ovat päättäneet hyväksyä ehdotetut velkojen anteeksiannot.”