natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, Deutsche Post has also offered commercial services (e.g. retail banking services for Postbank, sales services for Telekom, delivery of unaddressed mail items, etc.).
Lisäksi Deutsche Post tarjosi kaupallisia palveluja (esimerkiksi vähittäispankkipalveluja Postbankin puolesta, myyntipalveluja Telekomin puolesta ja osoitteettomien mainoslähetysten toimituksia).
In total, the commercial services amounted to 12 % of Deutsche Post's revenue for the period 1990-2007.
Kaupallisten palvelujen osuus Deutsche Postin kokonaistuotosta oli vuosina 1990–2007 noin 12 prosenttia.
Public transfers
Valtion korvaukset
Since its creation in 1950, Deutsche Bundespost had been a Sondervermögen of the Federal Government.
Deutsche Bundespost perustettiin vuonna 1950, ja siitä lähtien se oli liittovaltion erityinen omaisuuserä (Sondervermögen).
Under German administrative law, a Sondervermögen does not have a legal personality that is independent from the State, but does have its own budget and is not liable for the general debts of the State.
Saksan hallinto-oikeuden mukaan erityisellä omaisuuserällä ei ole valtiosta riippumatonta oikeushenkilöyttä, mutta sillä on oma talousarvio eikä se vastaa valtion yleisistä veloista.
The first postal reform in 1989 foresaw that the Sondervermögen would have three different sub-sections, — POSTDIENST, POSTBANK, and TELEKOM — which were qualified as ‘public undertakings’ but still did not enjoy independent legal personality from the State.
Vuonna 1989 toteutetussa ensimmäisessä postiuudistuksessa tämä erityinen omaisuuserä jaettiin kolmeen osastoon – Postdienst, Postbank ja Telekom, jotka luokiteltiin ”julkisiksi yrityksiksi”, mutta joilla ei vielä ollut valtiosta riippumatonta oikeushenkilöyttä.
Pursuant to Article 37(2)(3) PostVerfG 1989, although each service of the three entities should be able to finance its costs out of its own revenues, a cross-financing between the three entities was permissible to the extent that losses resulted from universal service obligations.
Vuoden 1989 PostVerfG:n 37 §:n 2 ja 3 momentin mukaan näiden kolmen yrityksen oli tarkoitus rahoittaa omat kustannuksensa, mutta niiden välinen ristikkäisrahoitus oli sallittua siltä osin kuin tappiot aiheutuivat yleispalveluvelvoitteesta.
On that basis, in the period 1990-1993 POSTDIENST received transfers of EUR 2844 million from TELEKOM to cover its losses.
Tämän perusteella Postdienst sai Telekomilta vuosina 1990–1993 yhteensä 2,844 miljardia euroa tappioidensa kattamiseen.
In the course of the second postal reform, the three sub-sections of the Sondervermögen were transformed as of 1 January 1995 into public limited companies: POSTDIENST became DPAG, POSTBANK became Postbank AG, and TELEKOM became Telekom AG.
Toisen postiuudistuksen yhteydessä erityisen omaisuuserän kolme osastoa muutettiin 1 päivästä tammikuuta 1995 alkaen osakeyhtiöiksi. Postdienstistä tuli DPAG, Postbankista tuli Postbank AG ja Telekomista Telekom AG.
Pursuant to Article 2(2) PostUmwG 1994, Telekom AG assumed all liabilities arising from loans which were attributable to the Sondervermögen as a whole but retained the right to reclaim funds from DPAG and Postbank AG to the extent that those loan commitments could be attributed to their legal predecessors.
Vuoden 1994 PostUmwG:n 2 §:n 2 momentin mukaisesti Telekom AG otti vastuulleen kaikki erityistä omaisuuserää kokonaisuudessaan koskevat luottositoumukset, mutta sillä oli oikeus vaatia varoja takaisin DPAG:ltä ja Postbank AG:ltä siltä osin kuin luottositoumusten voitiin osoittaa kuuluvan niiden oikeudellisten edeltäjien vastuulle.
According to Germany, that transfer from Telekom AG was — as with the previous transfers based on Article 37(3) PostVerfG 1989 — indispensable for DPAG to discharge its universal service obligations.
Saksan mukaan tämä siirto Telekom AG:ltä DPAG:lle, samoin kuin aiemmin vuoden 1989 PostVerfG:n 37 §:n 3 momentin perusteella maksetut korvaukset, olivat välttämättömiä yleispalveluvelvoitteen hoitamiseksi.
In total, POSTDIENST received EUR 5666 million in the period 1990-1995 as compensation for its universal service obligation.
Postdienst sai vuosina 1990–1995 yhteensä 5,666 miljardia euroa korvauksena yleispalveluvelvoitteestaan.
Public guarantee for debt obligations issued before 1995
Valtiontakaus ennen vuotta 1995 liikkeeseen lasketuille velkakirjoille
Since 1953, § 22 (4) PostVwG 1953 [34] provided that debt obligations issued by Deutsche Bundespost had the same legal value as debt obligations issued by the Federal Republic of Germany.
Vuoden 1953 PostVwG:n [34] 22 §:n 4 momentin mukaan Deutsche Bundespostin velkakirjoilla on vuodesta 1953 lähtien ollut liittovaltion liikkeelle laskemia velkakirjoja vastaava asema.
When the PostVwG 1953 was repealed by the PostVerfG 1989, the same provision was taken over in § 40 PostVerfG 1989.
Kun vuoden 1953 PostVwG kumottiin vuoden 1989 PostVerfG:llä, tämä säännös otettiin osaksi vuoden 1989 PostVerfG:n 40 §:ää.
After the creation of the three sub-sections in 1989, POSTDIENST itself did not issue the debt obligations autonomously but POSTBANK administered those transactions for all entities of Deutsche Bundespost.
Sen jälkeen, kun edellä mainitut kolme osastoa perustettiin vuonna 1989, Postdienst ei laskenut velkakirjoja liikkeelle itsenäisesti, vaan Postbank hallinnoi asiaan liittyviä liiketoimia itsenäisesti kaikkien Deutsche Bundespostin yritysten puolesta.
The debt obligations were then allocated to POSTDIENST, TELEKOM and POSTBANK according to their financial requirements.
Velkakirjat kohdennettiin sitten Postdienstille, Telekomille tai Postbankille niiden kulloistenkin rahoitustarpeiden mukaan.
After 1995, pursuant to Article 2(4) PostUmwG 1994, Germany remained liable for all debt obligations entered into prior to 1995 by Deutsche Bundespost and subsequently allocated to POSTDIENST, TELEKOM and POSTBANK.
Vuoden 1995 jälkeen Saksa säilyi edelleen vuoden 1994 PostUmwG:n 2 §:n 4 momentin mukaan vastuullisena niiden velvoitteiden täyttämisestä, jotka Deutsche Bundespost oli ottanut hoitaakseen ennen vuotta 1995 ja jotka sen jälkeen oli määrätty Postdienstille, Telekomille ja Postbankille.
However, Germany did not bear any liability for debt obligations issued by DPAG thereafter.
Saksalla ei kuitenkaan ollut minkäänlaista vastuuta DPAG:n myöhemmin liikkeelle laskemista velkakirjoista.
Revenues from regulated prices as additional compensation for pension costs and universal services' net costs
3 Säänneltyjen palvelujen tuotot lisäkorvauksena eläkekuluista ja yleispalvelujen nettokuluista
The PostG 1997 also established the Bundesnetzagentur (hereafter referred to as Postal regulator) for the supervision of the reserved and liberalised letter markets.
Vuoden 1997 PostG:ssä Bundesnetzagentur, jäljempänä ’postialan sääntelyviranomainen’, sai lisäksi tehtäväkseen valvoa varattuja ja vapautettuja kirjemarkkinoita.
Pursuant to Article 19 PostG 1997, the Postal regulator is competent to regulate Deutsche Post's pricing in the letter markets in which Deutsche Post enjoys a dominant position.
Kyseisen lain 19 §:n mukaan postialan sääntelyviranomainen vastaa niiden maksujen sääntelystä, joita Deutsche Post perii kirjemarkkinoilla, joilla sillä on määräävä markkina-asema.
Deutsche Post has had a dominant position not only with the reserved services — pursuant to Article 51 PostG 1997 — but also with almost all other letter services which have had been opened up to competition.
Deutsche Postilla oli määräävä markkina-asema varattujen palvelujen alalla (vuoden 1997 PostG:n 51 §:n mukaisesti), mutta myös lähes kaikkien muidenkin kirjepalvelujen aloilla, jotka jo oli avattu kilpailulle.
Price regulation can take the form either of an ex ante price cap or of an ex post price control.
Hintasääntely voi tapahtua joko etukäteen asettamalla hintakatto tai jälkikäteen hintavalvonnan muodossa.
According to the market studies by the Postal regulator, Deutsche Post has held average market share of 90 % to 97 % on the price-regulated letter markets.
Postialan sääntelyviranomaisen toteuttamista markkinatutkimuksista käy ilmi, että Deutsche Postilla oli säänneltyjen kirjepalvelujen markkinoilla keskimäärin 90–97 prosentin markkinaosuus.
In his latest report, the Postal regulator deplores that the gradual market opening since 1997 has not achieved a functioning competition on the German letter market [35].
Viimeisessä kertomuksessaan postialan sääntelyviranomainen pahoittelee sitä, että vuonna 1997 aloitetulla vähittäisellä markkinoiden avaamisella ei olla saatu aikaan toimivaa kilpailua Saksan kirjemarkkinoilla [35].
The price-regulated letter services account for the majority of Deutsche Post's total revenues (e.g. about 62 % of Deutsche Post's total revenue for the period 1990-2007 (see Figure 3); in the period 2008-2010, the price-regulated services accounted for about 56 % of Deutsche Post's total revenue).
Deutsche Post sai suurimman osan kokonaistuotostaan säännellyistä kirjepalveluista (esim. vuosina 1990–2007 noin 62 prosenttia kokonaistuotosta (ks. kuva 3) ja vuosina 2008–2010 noin 56 prosenttia kokonaistuotosta).
All other universal and commercial services, which do not fall under price regulation pursuant to Articles 19 to 27 PostG 1997 [36] will be hereafter termed as non-price regulated services.
Kaikkiin muihin yleispalveluihin ja kaupallisiin palveluihin, jotka eivät kuulu vuoden 1997 PostG:n maksujen sääntelyä koskevan 19–27 §:n soveltamisalaan [36], viitataan jäljempänä ’hintasääntelyn ulkopuolisina palveluina’.
For the price regulated letter services, Article 20(1) and (2) PostG 1997 provide that the prices shall reflect the costs of the efficient service provision.
Vuoden 1997 PostG:n 20 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään, että maksujen on oltava tehokkaan palveluntarjonnan mukaisia.
However, if factually justified, the Postal regulator should, inter alia, appropriately account for:
Postialan sääntelyviranomaisen on otettava objektiivisesti perustelluissa tapauksissa asianmukaisesti huomioon muun muassa seuraavat seikat:
Costs arising from the universal provision of postal services, and
postipalvelujen alueellisesti kattavan tarjonnan kustannukset
Costs arising from the financing of pension and health care benefits for employees who were taken over from POSTDIENST.
Postdienstin palvelukseen siirtyneiden työntekijöiden eläke- ja sairausvakuutusetuuksien kustannukset.
Article 57 PostG 1997 and a ministerial decree of 27 March 2000 maintained the regulated prices at the level of 1997 until 31 December 2002.
Vuoden 1997 PostG:n 57 §:n ja liittovaltion talous- ja teknologiaministerin 27 päivänä maaliskuuta 2000 antamien yleisten ohjeiden myötä säännellyt hinnat jäädytettiin vuoden 1997 tasolle 31 päivään joulukuuta 2002 saakka.
2002 Price cap decision
Vuoden 2002 hintakattopäätös
It was only in 2002 that the Postal regulator took its first decision concerning the price cap for the period starting on 1 January 2003 until 31 December 2007 (hereafter 2002 price cap decision).
Postin sääntelyviranomainen teki vasta vuonna 2002 ensimmäisen säänneltyjen kirjemaksujen ylärajaa koskeneen päätöksensä, joka koski ajanjaksoa 1 päivästä tammikuuta 200331 päivään joulukuuta 2007, jäljempänä ’vuoden 2002 hintakattopäätös’.
Price cap regulation means a system of regulating the prices of a bundle of services under which the individual price for each service is not controlled but there is a ceiling on the weighted average of all the prices in the bundle.
Niin kutsuttu hintakattojen sääntely on tietyn palvelukokonaisuuden hintojen sääntelyssä käytetty menetelmä, jonka yhteydessä ei valvota jokaisen palvelun vähittäishintoja erikseen, vaan määritetään kyseisen palvelukokonaisuuden kaikkia hintoja koskeva painotettu keskiarvo.
Pursuant to Article 19 PostG 1997 ex ante price cap regulation covered all postal services for which Deutsche Post held a dominant position.
Vuoden 1997 PostG:n 19 §:n mukaan etukäteen tehty hintakattopäätös koski kaikkia postipalveluja, joiden alalla Deutsche Postilla oli määräävä markkina-asema.
Deutsche Post claimed in 2002 so-called ‘burdens’ for the provision of universal service as well as for the employment of civil servants and private employees who had been taken over from POSTDIENST.
Vuonna 2002 Deutsche Post toi esiin niin kutsutut rasitteet, jotka aiheutuivat yleispalveluvelvoitteesta sekä Postdienstistä palvelukseen siirtyneiden virkamiesten ja yksityisten palkansaajien työllistämisestä.
Those burdens show the alleged costs that Deutsche Post would not have assumed without the universal service obligation and without the take-over of the POSTDIENST personnel and infrastructure (see Table 1 for a detailed list).
Sen mukaan nämä rasitteet liittyivät kustannuksiin, joita Deutsche Postille ei olisi aiheutunut ilman yleispalveluvelvoitetta ja Postdienstin työntekijöiden ja infrastruktuurin siirtymistä sen haltuun (vrt. tyhjentävä luettelo taulukossa 1).
Burdens as approved by 2002 Price cap decision (million EUR, nominal values)
Vuoden 2002 hintakattopäätöksen yhteydessä hyväksytyt rasitteet (miljoonaa euroa, nimellisarvot)
Burdens from 2002 Price cap decision
Vuoden 2002 hintakattopäätöksestä aiheutuvat rasitteet
Average burden (1998-2006) million EUR
Keskimääräinen rasite (1998–2006), milj. euroa
Excess wage costs
Alan keskiarvosta poikkeavat palkkakustannukset
Excess social costs
alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset
Infrastructural burden post shops
Postikonttoreista johtuva infrastruktuurirasite
Supplementary pension insurance for employees (VAP)
Palkansaajien lisäeläkevakuutus (VAP)
Infrastructural burden freight
Rahdista aiheutuva infrastruktuurirasite
Social and health cost (BAnstPT)
Sosiaali- ja terveydenhuoltokustannukset (BAnstPT)
Personnel restructuring
Henkilöstön saneeraus
Deficit coverage for civil servants' health insurance
Virkamiesten sairausvakuutuksen alijäämän kattaminen
Total average burden
Keskimääräinen kokonaisrasite
The Postal regulator eventually accepted Deutsche Post's reasoning that it would not have incurred those burdens, had it not been subject to the universal service obligation (for burdens #3 and 5 on universal service costs) respectively to the obligation to take over the civil servants and private employees from POSTDIENST (burdens #1, 2, 4, 6, 7, and 8).
Postialan sääntelyviranomainen hyväksyi lopulta Deutsche Postin perustelut, joiden mukaan sille ei olisi aiheutunut näitä rasitteita ilman yleispalveluvelvoitetta (rasitteet 3 ja 5, yleispalvelukustannukset) tai ilman velvoitetta ottaa palvelukseen Postdienstin virkamiehet ja yksityiset palkansaajat (rasitteet 1, 2, 4, 6, 7 ja 8).
The Postal regulator approved increased regulated letter prices to finance the claimed average annual burdens of EUR […] million for the period 2002-2006 out of the revenues of the regulated letter services.
Postialan sääntelyviranomainen hyväksyi säänneltyjen kirjemaksujen nostamisen, jotta esiin otetut vuosia 2002–2006 koskeneet keskimääräiset vuosittaiset […] miljardin euron rasitteet voitiin rahoittaa säännellyistä kirjepalveluista saaduilla tuotoilla.
Under the 2002 price cap decision, 100 % of the burdens are imputed to the prices which are subject to the ex ante price cap.
Vuoden 2002 hintakattopäätöksen mukaan rasitteet kohdennetaan kokonaisuudessaan hintoihin, joihin sovelletaan etukäteen asetettua hintakattoa.
Excess wages (burden #1)
Alan keskiarvosta poikkeavat peruspalkat (rasite 1)
Burden #1 shows the claimed excess of the wage costs for postal workers over the industry average.
Rasite 1 vastaa postityöntekijöiden peruspalkoista esiin nostettua osaa, joka on alan keskiarvoa korkeampi.
Deutsche Post used as a ‘competitive’ wage benchmark the wages that had been stipulated in a collective labour agreement (‘Entgelttarifvertrag’) with the trade unions for newly hired personnel after 2002 (hereafter ETV wages).
Deutsche Post asetti ”alan tavanomaisten” palkkojen viitearvoksi palkat, jotka ammattiliitot olivat sopineet työehtosopimuksessa (Entgelttarifvertrag, jäljempänä ’ETV’) vuoden 2002 jälkeen palvelukseen otetuille työntekijöille.
For the calculation of burden #1, that benchmark is, however, applied for all personnel.
Rasitteen 1 laskemisessa tätä viitearvoa käytetään kuitenkin koskemaan kaikkia työntekijöitä.
It is also retroactively applied in the submitted accounts back to 1998.
Lisäksi sitä käytetään esitetyissä kustannuslaskelmissa takautuvasti vuoteen 1998 saakka.
Employer’s share of social contributions for a private employee (about 19 % to 21 % which equals roughly half of the total social contribution rate as shown in Figure 2),
Deutsche Post käyttää laskelmissaan sosiaaliturvamaksutasoa, jota se pitää sekä virkamiesten että yksityisten palkansaajien osalta ”alan keskiarvoa vastaavana”, jäljempänä ’lakisääteinen maksutaso’. Lakisääteinen maksutaso määritetään seuraavien osien summaksi: 1) työnantajan osuus yksityisen palkansaajan sosiaaliturvamaksuista (noin 19–21 prosenttia, mikä, kuten kuva osoittaa, vastaa noin 50 prosentin osuutta koko sosiaaliturvamaksutasosta),
Contribution to the accident insurance (in the range of [0 to 5 %]; Deutsche Post has added that contribution to the regulatory contribution rate since 2001),
tapaturmavakuutusmaksu ([0–5 prosenttia]; Deutsche Postin osalta tämä maksu on vuodesta 2001 alkaen sisältynyt lakisääteiseen maksutasoon), sekä
Contribution to supplementary pension (in the range of [0 to 5 %]; Deutsche Post has added that contribution to the regulatory contribution rate since 1997 because a contribution to the supplementary pension insurance of that magnitude is considered as ‘competitive’. The rate is based on the supplementary pension insurance that Deutsche Post has offered since 1997 to newly hired private employees).
lisäeläkevakuutusmaksu ([0–5 prosenttia]; Deutsche Postin osalta tämä maksu on vuodesta 1997 alkaen sisältynyt lakisääteiseen maksutasoon, koska tämänsuuruista lisäeläkevakuutusmaksua pidetään alan keskiarvoa vastaavana. Taso perustuu lisäeläkevakuutuksen, jonka Deutsche Post on tarjonnut vuodesta 1997 alkaen uusille palvelukseen otetuille yksityisille palkansaajille).
The regulated revenues finance all social contributions that are in excess of the regulatory contribution rate (hereafter ‘excess social contributions’).
Kaikki lakisääteisen maksutason ylittävät sosiaaliturvamaksut, jäljempänä ’alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvamaksut’, rahoitetaan säännellyistä tuloista.
Taking e.g. the calculations of the excess social contributions in 2001 for civil servants, Table 2 shows that the incurred social contributions for civil servants are almost double those of the allegedly ‘competitive’ social contributions based on the regulatory contribution rate.
Taulukossa 2 esitetään alan keskiarvosta poikkeavien sosiaaliturvamaksujen laskemista virkamiesten osalta vuonna 2001 koskevan esimerkin avulla, että virkamiesten tosiasialliset sosiaaliturvamaksut olivat lähes kaksinkertaiset verrattuna lakisääteiseen maksutasoon ja alan keskiarvoa vastaaviksi katsottuihin sosiaaliturvamaksuihin.
Calculation of excess social costs for civil servants in 2001 according to 2002 regulatory accounts (million EUR)
Alan keskiarvosta poikkeavien sosiaaliturvakustannusten laskeminen virkamiesten osalta vuonna 2001 lakisääteisen maksutason mukaisesti (miljoonaa euroa)
% of incurred wages
Prosentteina kertyneistä palkoista
Contribution rate for pension fund
Maksuosuus eläkerahastoon
Civil servants' wage sum
Virkamiesten palkat yhteensä
Contribution to pension fund
Maksut eläkerahastoon
Health care expenses
Terveydenhuoltokustannukset
Incurred social contributions
Aiheutuneet sosiaaliturvakustannukset
Employer's share of social contributions
Sosiaaliturvamaksut, työnantajan osuus
Supplementary pension insurance
Lisäeläkevakuutus
Regulatory contribution rate
Lakisääteinen maksutaso
Regulatory benchmark social cost
Lakisääteisen maksutason sosiaaliturvakustannusten viitearvo
Excess social contributions
Alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset
The incurred social contributions include Deutsche Post's payment of 33 % of the incurred civil servant wages to the pension fund (respectively an annual lump-sum payment of EUR 2045 million in the period 1995-1999) as well as the contributions to the civil servants' health care expenses.
Kertyneet sosiaaliturvamaksut kattavat Deutsche Postin aktiivipalveluksessa olleiden virkamiesten palkoista maksaman 33 prosentin osuuden eläkerahastoon (toisin sanoen 2,045 miljardin euron kiinteämääräinen maksu vuosittain) sekä osuuden virkamiesten terveydenhuoltokustannuksista.
In total, the incurred social contributions amount to [40 to 45 %] of the incurred civil servants' wages in 2001.
Vuonna 2001 sosiaaliturvamaksut olivat yhteensä [40–45 %] kertyneistä virkamiesten palkoista.
Although the social contribution rate is defined in percentage of the private employee's gross wage (net wage + employee's share of social contribution), Deutsche Post multiplies the regulatory contribution rate of [20 to 25 %] by the incurred civil servant wage to calculate the regulatory benchmark.
Vaikka sosiaaliturvamaksujen taso on määritelty prosenttiosuudeksi yksityisten palkansaajien bruttopalkasta (nettopalkka + sosiaaliturvamaksun työntekijäosuus), Deutsche Post laskee lakisääteisen maksutason viitearvon kertomalla lakisääteisen maksutason [20–25 %] kertyneillä virkamiesten palkoilla.
Supplementary pension insurance for private employees (burden #4)
Palkansaajien lisäeläkevakuutus (rasite 4)
Burden #4 is to compensate for the build-up of the provision for the pre-1997 liabilities from the supplementary pension insurance scheme VAP for Deutsche Post's private employee.
Rasitteen 4 tarkoituksena on korvata varausten muodostaminen lisäeläkevakuutus VAP:sta Deutsche Postin yksityisille palkansaajille ennen vuotta 1997 aiheutuneita sitoumuksia varten.
As explained in Section II.1.4, Deutsche Post's private employees — who had been hired before 1997 — were offered supplementary pension insurance to guarantee them a pension similar to civil servants.
Kuten II.1.4 jaksossa esitetään, ennen vuotta 1997 palvelukseen otetuille Deutsche Postin yksityisille palkansaajille tarjottiin lisäeläkevakuutus, jotta heille taattaisiin virkamieseläkettä vastaava eläke.
However, POSTDIENST did not build up a corresponding provision for the future pension payments.
Postdienst ei kuitenkaan muodostanut vastaavia varauksia tulevaa eläkkeenmaksua varten.
It was only after the incorporation of DPAG that provisions of EUR 8153 million were made in the balance sheet.
Vasta DPAG:n perustamisen jälkeen taseeseen luotiin arvoltaan 8,153 miljardin euron varaukset.
Miscellaneous excess social costs (burdens #6, 7, 8)
Muut alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset (rasitteet 6, 7, ja 8
Burden #6 contains the contribution of Deutsche Post to the Bundesanstalt für Post und Telekommunikation (BAnstPT) that provides certain social benefits (e.g. social housing) to civil servants and private employees who were taken over from POSTDIENST.
Rasite 6 kattaa Deutsche Postin maksaman osuuden liittovaltion posti- ja televiestintälaitokselle (Bundesanstalt für Post und Telekommunikation (BanstPT)), joka tuottaa tiettyjä sosiaalietuuksia Postdienstin palvelukseen siirtyneille virkamiehille ja yksityisille palkansaajille (esim. sosiaalinen asuntotarjonta).
Burden #7 includes the contributions by Deutsche Post to the deficit of the civil servant's health insurance.
Rasite 7 liittyy Deutsche Postin osuuteen virkamiesten sairausvakuutuksen alijäämän kattamisesta.
Burden #8 on personnel restructuring concerns both civil servants and private employees.
Rasite 8 (henkilöstön saneeraus) koskee sekä virkamiehiä että yksityisiä palkansaajia.
Universal service burdens (#3 and 5)
Yleispalvelusta johtuvat rasitteet (3 ja 5)
Those burdens shall show the cost savings that Deutsche Post could have achieved if it had been able to design its shop and parcel network only based on commercial considerations.
Nämä rasitteet kuvaavat kustannussäästöjä, joita Deutsche Post olisi voinut saavuttaa, jos se olisi käyttänyt konttori- ja pakettiverkostonsa pohjana kaupallisia näkökohtia.