natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Choosing a good sample of comparable companies for postal incumbents is a complex task.
Asianmukaisen otannan valitseminen vakiintuneiden postitoiminnan harjoittajien kanssa vertailukelpoisista yrityksistä on monimutkainen tehtävä.
It goes without saying that care must be taken to properly select a suitable group of companies as a benchmark in terms of business activities and risk.
On selvää, että viiteryhmänä kaupallisen toiminnan ja riskien osalta käytettävät yritykset on valittava erittäin huolellisesti.
The WIK and Deloitte studies both focus on commercial companies with activities comparable to those of DPLP, while excluding postal incumbents from the comparator sample.
WIK:n ja Deloitten tutkimuksissa keskitytään molemmissa kaupallisiin yrityksiin, joilla on DPLP:hen verrattavaa toimintaa, ja jätetään vertailun ulkopuolelle vakiintuneet postitoiminnan harjoittajat.
CRA, by contrast, uses a comparator sample that consists only of other European postal incumbents.
CRA sitä vastoin käyttää vertailussaan yksinomaan muista vakiintuneita eurooppalaisia postitoiminnan harjoittajia.
The Commission shares the views of both WIK and Deloitte that the profits of postal incumbents (which CRA uses for its benchmarking) are not determined under normal market conditions, but largely result from the regulatory choices of other Member States.
Komissio on WIK:n ja Deloitten kanssa samaa mieltä siitä, että vakiintuneiden postitoiminnan harjoittajien tuotto (jota CRA käyttää vertailussaan) ei ole tulosta tavanomaisista markkinaolosuhteista, vaan perustuu pääosin muiden jäsenvaltioiden sääntelyvalintoihin.
As such, they may not adequately reflect a proper return benchmark.
Tämän vuoksi se ei voi riittävällä tavalla kuvata viitetuottoa.
At the same time, given that the CRA sample focuses on postal incumbents in other European countries, it appears to constitute the sample of companies most similar to DPLP.
Koska CRA:n otanta perustuu muiden Euroopan maiden vakiintuneisiin postitoiminnan harjoittajiin, se vaikuttaa muodostavan lähimpänä DPLP:tä olevan yritysten otannan.
For this reason, the Commission believes it is appropriate to take the CRA sample fully into account, in particular in order to cross-check the benchmark reasonable profit levels (ROS) established on the basis of the WIK and Deloitte studies.
Tästä syystä komissio katsoo, että CRA:n otanta on otettava täysimääräisesti huomioon erityisesti tarkasteltaessa kohtuullista tuottoa (ROS), joka on määritelty WIK:n ja Deloitten tutkimuksen perusteella.
The WIK and Deloitte studies both acknowledge the need to have a sufficiently large sample to draw relevant conclusions for the purpose of benchmarking.
Niin WIK:n kuin Deloittenkin tutkimuksessa myönnetään, että otannan on oltava riittävän suuri, jotta voidaan tehdä vertailun kannalta merkityksellisiä päätelmiä.
For this purpose, they consider both a (relatively) narrow sample of companies in the postal and parcels sector and wider samples including companies in the logistics and freight transport sectors.
Tämän vuoksi ne käyttävät lähtökohtana (suhteellisen) rajallista otantaa posti- ja pakettialan yrityksistä ja suurempaa otantaa, joka sisältää logistiikka- ja kuljetusalojen yrityksiä.
The Commission recognises that a sufficient sample size is important for statistical purposes.
Komissio myöntää, että riittävän suuri otanta on merkittävää tilastollisen luotettavuuden kannalta.
In relation to CRA’s position in this regard, which questions the usefulness of increasing the sample size by adding less comparable companies, the Commission takes the view that the wider samples identified by WIK and, in particular, Deloitte on the basis of the adopted sample selection methodologies are sufficiently comparable to serve as meaningful benchmark groups for benchmarking DPLP’s profit.
CRA katsoo, ettei otannan kokoa ole hyödyllistä kasvattaa lisäämällä siihen vähemmän vertailukelpoisia yrityksiä. Komission mielestä WIK:n ja etenkin Deloitten valintamenetelmiensä mukaisesti määrittämät laajemmat otannat ovat riittävän vertailukelpoisia, jotta niitä voidaan käyttää asianmukaisina viiteryhminä DPLP:n tuoton arvioimiseen.
The WIK study attempts to establish a benchmark ROS on the basis of three different comparator groups.
WIK:n tutkimuksessa pyritään määrittämään ROS:n viitearvo kolmen vertailua varten muodostetun ryhmän perusteella.
The Commission is also of the opinion, however, that the WIK study can be criticised on two distinct, yet related, issues [92]: (i) WIK’s use of samples that also include a large number of smaller companies [93] which are clearly not comparable to incumbent postal operators such as DPLP; and (ii) WIK’s assumptions regarding the level of risk faced by the postal operator under investigation.
Komissio kuitenkin katsoo, että WIK:n tutkimusta voidaan kritisoida kahdesta erillisestä mutta toisiinsa liittyvästä syystä [92]: i) WIK:n otanta sisältää myös paljon pienempiä yrityksiä [93], jotka eivät selvästikään ole vertailukelpoisia DPLP:n kaltaisten vakiintuneiden postitoiminnan harjoittajien kanssa; ja ii) WIK:n oletukset tämän tutkinnan kohteena olevan postitoiminnan harjoittajan toiminnan riskitasosta ovat ongelmallisia.
The Commission considers that the scale of operations, as well as the cost structure of postal incumbents such as DPLP (in conjunction with the type of regulatory mechanism in place), are essential for assessing the benchmarking of profit levels.
Komissio katsoo, että toiminnan mittakaava sekä DPLP:n kaltaisten vakiintuneiden postitoiminnan harjoittajien kustannusrakenne (yhdessä sovellettavan sääntelyjärjestelmän kanssa) ovat olennaisia vertailtaessa tuottotasoja.
First, in the presence of significant fixed costs (related, for example, to capital costs or other fixed costs linked to the network), the largest companies benefit more from economies of scale and density than small ones.
Jos kiinteät kustannukset ovat suuret (ja liittyvät esimerkiksi pääomakustannuksiin tai muihin verkkoon perustuviin kustannuksiin), suuremmat yritykset hyötyvät pienempiä enemmän mittakaavaeduista.
By comparing the average ROS for large and small companies in WIK’s sample, the Deloitte II study shows convincingly that the average ROS increases with the size of the companies (measured by the number of employees) [94].
Vertaamalla suurten ja pienten yritysten keskimääräistä ROS-arvoa WIK:n otannassa Deloitte II -tutkimuksessa osoitetaan, että keskimääräinen ROS-arvo kasvaa yrityksen koon kasvaessa (mitattuna henkilöstömäärällä) [94].
Indeed, the average first quartile value (Q1) is very low in the three WIK samples (e.g. only 0,75 % for the WIK sample II over the period 1998-2007) [95], so that it would appear that there is a certain over-representation of the (smallest) firms that are loss making and struggling to stay in the market.
Ensimmäisen kvartiilin (Q1) keskiarvo on erittäin alhainen WIK:n kolmessa viiteryhmässä (esimerkiksi vain 0,75 % WIK:n II-viiteryhmässä kaudella 1998–2007) [95], mikä voisi johtaa sellaisten (pienimpien) yritysten yliedustukseen, jotka ovat tappiollisia ja joutuvan kamppailemaan säilyäkseen markkinoilla.
By including so many small firms in its samples (including in its main WIK II sample), WIK may have underestimated the benchmark ROS that would be more relevant for larger and better-established firms such as DP and DPLP.
Kun otantaan sisällytetään näin paljon pieniä yrityksiä (mukaan lukien pääasiallinen otanta, viiteryhmä II), WIK on kenties aliarvioinut ROS:n viitearvon, joka soveltuisi paremmin sellaisille suuremmille ja paremmassa markkina-asemassa oleville yrityksille kuin DP tai DPLP.
Second, while WIK correctly refers to the operator’s low risk profile on account of the monopoly character of its operations, it does not appear to have paid sufficient attention to the significant fixed costs (relative to variable costs) arising from the USO, nor to changes in the risk profile that may have resulted from changes in the regulatory regime faced by the operator over time, particularly between the different regulatory periods (e.g. the different management contracts, in the case of DPLP).
Vaikka WIK mainitseekin asianmukaisesti, että toiminnanharjoittajan riskiprofiili on matala sen toimintaan liittyvän monopolin vuoksi, se ei näytä ottaneen riittävällä tavalla huomioon yleispalveluvelvoitteesta johtuvia (muuttuviin kustannuksiin verrattuna) merkittäviä kiinteitä kustannuksia eikä riskiprofiilin muutoksia, joita ovat aiheuttaneet toiminnanharjoittajaan ajan myötä ja erityisesti eri sääntelykausien väillä vaikuttaneet sääntelyjärjestelmän muutokset (esimerkiksi DPLP:n tapauksessa eri hallinnointisopimukset).
The proportion of fixed costs may be high not only because a firm is very capital intensive (a common reason why fixed costs may be high), but also because it cannot adapt its overall costs in view of the obligation to maintain a large distribution network (related to the USO) and because it is unable to reduce labour costs in view of existing labour contracts.
Kiinteät kustannukset voivat olla korkeat yrityksen suuren pääomaintensiteetin vuoksi (yleinen selitys korkeille kiinteille kustannuksille), mutta myös siksi, että yritys ei pysty mukauttamaan kokonaiskustannuksiaan, koska sen on yleispalveluvelvoitteen vuoksi ylläpidettävä laajaa jakeluverkkoa ja koska se ei pysty supistamaan työvoimakustannuksiaan voimassa olevien työsopimuksen vuoksi.
The high proportion of fixed costs [96] further calls into question the inclusion of small companies whose cost structure (ratio of fixed to variable costs) appears to differ significantly [97].
Kiinteiden kustannusten suuri osuus [96] asettaa yhä enemmän kyseenalaiseksi sen, että otantaan sisällytetään pieniä yrityksiä, joiden kustannusrakenne (kiinteiden ja muuttuvien kustannusten suhde) vaikuttaa huomattavan erilaiselta [97].
As set out in the introduction, the Commission is also of the opinion that the extent to which a postal incumbent is exposed to risk depends to a large extent on the characteristics of the regulatory mechanism established by the public authority to finance the USO.
Kuten alkupuolella todetaan, myös komissio katsoo, että vakiintuneen postitoiminnan harjoittajan altistuminen riskeille riippuu suurelta osin sen sääntelymekanismin ominaisuuksista, jonka viranomaiset ovat ottaneet käyttöön yleispalveluvelvoitteen rahoittamiseksi.
In particular, the transition to a longer-term price cap for stamp prices (as experienced by DPLP in 2006) entails a significant increase in the size of the volume risk.
Siirtyminen pitkän aikavälin hintakattojärjestelmästä postimerkkien hintaan perustuvaan järjestelmään (kuten DPLP:n tapauksessa vuonna 2006) korottaa tuntuvasti volyymiriskiä.
The existence of such risk weakens WIK’s assumption about the inherently low-risk nature of DPLP’s activities, at least for the period covered by a price cap.
Tällaisen riskin olemassaolo vähentää WIK:n oletuksen uskottavuutta, jonka mukaan DPLP:n toimintaan liittyi sen ominaisuuksien vuoksi pieni riski ainakin hintakattojärjestelmän soveltamiskaudella.
Given the considerations in recitals 286 to 295, the Commission believes that, for the purpose of benchmarking DPLP’s profit, the Deloitte samples improve upon WIK’s samples in so far as they are limited to companies with a bigger minimum size (annual turnover exceeding EUR 100 million).
Kun otetaan huomioon johdanto-osan 286–295 kappaleessa esitetyt perustelut, komissio katsoo, että Deloitten otanta on WIK:n valitsemaa otantaa parempi DPLP:n tuoton arvioimiseksi, koska Deloitte on rajannut otannan yrityksiin, joiden vähimmäiskoko on suurempi (vuotuinen liikevaihto yli 100 miljoonaa euroa).
At the same time, it should be noted that, in some respects, the Deloitte approach has certain potential weaknesses and its conclusions should be interpreted cautiously.
Olisi kuitenkin samalla huomattava, että myös Deloitten lähestymistavassa on monilla osa-alueilla potentiaalisia heikkouksia, ja sen esittämiä päätelmiä on tulkittava varovaisesti.
In particular, the Deloitte samples appear to comprise many firms with a capital intensity higher than that which applies to mail operators [98].
Deloitten otanta sisältää useita yrityksiä, joiden pääomaintensiteetti on suurempi kuin postitoiminnan harjoittajilla [98].
From a methodological point of view, the use of ROS as a tool for profit benchmarking requires a comparable sample of firms with similar levels of capital intensity (defined here as the capital to sales ratio).
ROS-arvon käyttö tuoton määrittämiskeinona edellyttää, että vertailussa käytetään yrityksiä, joilla on samantasoinen pääomaintensiteetti (joka määritellään tässä pääoman suhteena myyntiin).
The working hypothesis is that companies with the same ROS will have a return on capital employed (ROCE [99]) that is inversely proportional to their capital to sales ratio.
Oletuksena on, että yrityksen, joiden ROS-arvo on sama, sijoitetun pääoman tuotto (ROCE [99]) on käänteisesti verrannollinen niiden pääoman ja myynnin suhteeseen.
Accordingly, the use of ROS as a benchmark indicator of profitability requires identical capital intensity for the companies in the benchmark group.
ROS-arvon käyttö kannattavuuden viiteindikaattorina edellyttää näin ollen sitä, että viiteryhmään kuuluvien yritysten pääomaintensiteetti on samanlainen.
Although reliable estimates of capital intensity are difficult to obtain [100], it would appear that the mail and press distribution activities are less capital intensive than the express parcel delivery activities of big multinational companies such as UPS, TNT, FedEx and DHL [101].
Vaikka pääomaintensiteetistä on vaikea saada realistisia estimaatteja [100], vaikuttaa siltä, että postin- ja lehtijakelutoiminnassa pääomaintensiteetti on alhaisempi kuin pikalähetysten alalla toimivilla suurilla monikansallisilla yrityksillä, kuten UPS, TNT, FedEx ja DHL [101].
Consequently, the reasonable profit indicator established on the basis of the Deloitte samples may overstate the benchmark profit that would be appropriate for companies with the same capital structure as DPLP [102].
Näin ollen on mahdollista, että Deloitten otannan perusteella määritetyssä kohtuullisen tuoton indikaattorissa yliarvostetaan viitetuotto, joka on asianmukainen yrityksissä, joiden pääomaintensiteetti vastaa DPLP:tä. [102]
In view of the numerous uncertainties of this benchmarking exercise, the Commission deems it justifiable to establish a reasonable range of ROS on the basis of Deloitte’s estimations of the median ROS for the wider all-sectors sample (5,4 %) as well as the median ROS for the sample of companies active in the postal and parcel sector (7,4 %) [103].
Kun otetaan huomioon tähän arviointimenettelyyn liittyvät monet epävarmuustekijät, komissio katsoo, että on perusteltua määrittää ROS-arvolle kohtuullinen vaihteluväli, joka perustuu Deloitten arvioihin kaikkia toimialoja koskevan suuremman otannan ROS:n mediaaniin (5,4 %) ja posti- ja pakettialalla toimivien yritysten otannan ROS:n mediaaniin (7,4 %) [103].
The resulting range [5,4-7,4 %] would, in the Commission’s view, constitute a ‘default range’ for reasonable profit, at least for those periods in which DPLP faced a significant degree of risk, in the light of the compensation contract in force, and strong incentives to become more efficient [104].
Näin saatu vaihteluväli [5,4–7,4 %] on komission mukaan kohtuullisen tuoton oletettu vaihteluväli ainakin niiden jaksojen osalta, jolloin DPLP:llä oli merkittäviä riskejä voimassa olevan korvaussopimuksen perusteella ja jolloin siihen sovellettiin toiminnan tehostamista koskevia merkittäviä kannustintoimenpiteitä [104].
The Commission considers the range of [5,4-7,4 %] suitable as a default, both for DPLP’s mail delivery activities and for its press distribution activities, given that these are closely related and have very similar business characteristics.
Komissio pitää vaihteluväliä [5,4–7,4 prosenttia] asianmukaisena oletusarvona niin DPLP:n postinjakelun kuin lehtijakelunkin osalta, koska kyse on toisiinsa läheisesti liittyvistä toiminnoista, joiden kaupalliset ominaisuudet ovat erittäin samankaltaisia.
It is true that DPLP has faced little or no competition in the areas concerned (mail and press distribution).
Pitää paikkansa, että DPLP:llä on ollut harvoja tai ei lainkaan kilpailijoita kyseisillä aloilla (kirjepostin ja lehtien jakelu).
On this basis, the question arises whether it is in fact appropriate to benchmark its profit with the median profit of samples of companies actually facing competition and whether a more restrictive (i.e. lower) benchmark, e.g. the first quartile (25th percentile), would not be sufficient for a company in DPLP’s position.
Onkin tarkasteltava, olisiko sen tuottoa arvioitava todellisuudessa kilpailulle avoimilla markkinoilla toimivien yritysten tuoton mediaanin perusteella ja riittäisikö alhaisempi viitearvo, kuten ensimmäinen kvartiili (25. prosenttipiste) DPLP:n asemassa olevalle yritykselle.
However, in the Commission’s view, such an approach would not take sufficient account of the significant variation in profit levels, both across firms and over time.
Komissio katsoo kuitenkin, että tällaisessa lähestymistavassa ei otettaisi riittävästi huomioon tuottotason merkittäviä vaihteluja niin eri yritysten kuin ajanjaksojen välillä.
Furthermore, removing possible efficiency gains by imposing such a strict cap on the ex-post ROS achieved by the company should be avoided.
Lisäksi olisi vältettävä mahdollisten tehokkuusetujen perusteetonta poistamista siten, että jälkikäteen määritetylle yrityksen ROS-arvolle asetetaan näin tiukka yläraja.
In the case at hand, the Commission also considers it inappropriate to base itself on measures that go beyond the median, such as the third quartile [105].
Tässä asiassa ei ole komission mielestä asianmukaista ottaa lähtökohdaksi mediaanin ylittäviä toimenpiteitä, kuten kolmatta kvartiilia [105].
As the approach chosen already establishes a range across different samples, the value added of also considering, for statistical purposes, ranges around the median within the individual samples (the interquartile range commonly used in transfer pricing) appears somewhat limited [106].
Koska valitussa lähestymistavassa määritellään jo eri otantoihin perustuva vaihteluväli, vaikuttaa siltä, ettei ole kovinkaan hyödyllistä arvioida tilastollisia tarkoituksia varten vaihteluvälejä mediaanin ympärillä yksittäisissä otantaryhmissä (siirtohinnoittelussa käytetään yleisesti kvartiiliväliä) [106].
The Commission therefore takes into account the variation in the median across the different benchmark groups, rather than the variation around the median within a particular sample [107].
Komissio ottaa mieluumminkin huomioon mediaanin vaihtelun eri viiteryhmissä kuin mediaanin ympärillä tapahtuvan vaihtelun tietyssä otannassa [107].
More importantly, however, given that DPLP’s mail segment is less capital intensive than that of the express parcel operators [108], it would appear that using the median of the latter sample already in itself offers some leeway for capturing the variation in profit levels around the median for less capital-intensive companies, such as DPLP, and for sufficiently rewarding efficiency gains where appropriate.
Koska DPLP:n postipalvelualan pääomaintensiteetti on alhaisempi kuin pikalähetysalan toimijoilla [108], viimeksi mainitun otannan mediaanin käyttäminen tarjoaisi jo sinällään tiettyä liikkumavaraa, jonka avulla voitaisiin määrittää tuottotason vaihtelut mediaanin ympärillä niissä yrityksissä (kuten DPLP), joiden pääomaintensiteetti on alhaisempi, ja jonka avulla tehokkuusedut voitaisiin tarvittaessa ottaa riittävällä tavalla huomioon.
Several cross-checks for consistency can be performed by comparing the default range mentioned in recital 309 with other available estimates of reasonable profit.
Johdonmukaisuutta voidaan tarkistaa useilla tavoilla vertaamalla 308 kappaleessa mainittua oletettua vaihteluväliä muihin kohtuullista tuottoa koskeviin käytettävissä oleviin estimaatteihin.
As indicated at the start of this subsection, it is useful to perform a cross-check with the median ROS of the CRA study, which is […] % [109].
Kuten tämän jakson alussa todettiin, on hyödyllistä verrata tulosta CRA:n tutkimuksen ROS:n mediaaniin, joka on […] prosenttia [109].
The median ROS calculated on the basis of the WIK benchmark II sample, restricted to companies with a turnover of more than EUR 100 million, gives an ROS of 7,1 %.
WIK:n viiteryhmän II perusteella, joka on rajattu yrityksiin, joiden liikevaihto on yli 100 miljoonaa euroa, lasketusta ROS:n mediaanista johdettu ROS on 7,1 prosenttia.
The Commission concludes that these figures fall within the range of [5,4-7,4 %], thus supporting the claim that this range can be viewed as reasonable.
Komissio päättelee, että kyseiset arvot sijoittuvat vaihteluväliin [5,4–7,4 prosenttia]. Tämä tukee päätelmää siitä, että vaihteluväli voidaan katsoa asianmukaiseksi.
Thus, overall, the Commission concludes that a default range of [5,4-7,4 %] would appear to constitute an appropriate benchmark range of profit, at least for the periods when DPLP faced a significant degree of risk and strong incentives to become more efficient.
Komissio päättelee, että vaihteluväli [5,4–7,4 prosenttia] näyttää olevan asianmukainen määritettäessä tuottoa ainakin niillä jaksoilla, jolloin DPLP:llä oli merkittäviä riskejä ja vahvoja kannustimia toimintansa tehostamiseen.
A reasonable profit range in the absence of significant contract-specific risk
Kohtuullinen tuotto sopimukseen liittyvien merkittävien riskien puuttuessa
In general, the Commission considers that, where the contract between the incumbent and the public authority is such that the public service is connected with a significant degree of risk, the reasonable profit allowed to the incumbent should be commensurate with the corresponding level of risk involved.
Komissio katsoo, että jos vakiintuneen toiminnanharjoittajan ja viranomaisten välinen sopimus on sellainen, että julkiseen palveluun liittyy merkittävä riskitaso, kohtuullinen tuotto on suhteutettava riskitasoon.
By contrast, where the contract entails little risk, the level of reasonable profit should be low.
Jos sopimukseen liittyy vain vähäinen riski, kohtuullisen tuoton on vastaavasti oltava alhaisempi.
In the previous section, the Commission explained its approach for establishing a default reasonable profit range of [5,4-7,4 %], which is considered appropriate for contracts involving a significant degree of risk.
Edeltävässä jaksossa komissio selitti menettelyään, jolla se pyrki määrittämään kohtuullisen tuoton oletetun vaihteluvälin [5,4–7,4 prosenttia], jota pidetään sopivana sopimuksille, joihin liittyy merkittävä riski.
It is difficult to quantify the appropriate benchmark in terms of a range of reasonable ROS, but it is clear that such an ROS range should be on the left-hand side of the sample distribution of observed profit levels.
On vaikeaa määrittää asianmukaista viitearvoa kohtuullisen ROS:n vaihteluvälinä, jos riski on vähäinen. On kuitenkin selvää, että tällaisen ROS:n vaihteluvälin pitäisi sijoittua jakaumassa vasemmalle, kun tarkastellaan otannan tuottotasoja.
The Commission is of the opinion that it is justified from this perspective to adopt a reasonable profit range based on the first quartile (25th percentile) instead of the median.
Komissio katsoo, että tässä suhteessa on oikeutettua soveltaa kohtuullisen tuoton vaihteluväliä, joka perustuu ensimmäiseen kvartiiliin (25. prosenttipiste) mediaanin sijaan.
The use of the 25th percentile as a benchmark for low-risk contracts leads to a range for reasonable ROS of [3,6-4,8 %] based on the different Deloitte samples.
Kun 25. prosenttipistettä käytetään viitearvona sopimuksille, joihin liittyvä riski on vähäinen, kohtuullinen ROS:n vaihteluväli on [3,6–4,8 prosenttia] Deloitten eri otantojen perusteella.
As before, a comparison with the CRA results for postal incumbents may be a further useful cross-check.
Myös tässä suhteessa voi olla hyödyllistä vertailla CRA:n tutkimuksen tuloksia vakiintuneista postitoiminnan harjoittajista.
The average annual 25th percentile calculated by the Commission is […] %.
Komission määrittämä keskimääräinen vuotuinen 25. prosenttipiste on […] prosenttia.