natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition, in the HAMSA [26] case the CFI established that, a public creditor acts like a private creditor when he decides to waive a share of his claims, after extensive and reasonable evaluation of how much he might be able to recover, of the risk of liquidation and of the chance of the firm being restored to viability.
Lisäksi yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi HAMSA-asiassa [26], että julkinen velkoja toimii kuten yksityinen velkoja, kun tämä päättää luopua osasta saataviaan laadittuaan laajan ja kohtuullisen arvion mahdollisesti takaisin maksettavasta määrästä, selvitystilaan asettamisen riskistä ja mahdollisuudesta palauttaa yrityksen kannattavuus.
Lastly, in the Commission’s decision in the Huta Cynku [27] case, the Commission decided that no advantage and thus no State aid exists where restructuring would yield better proceeds than liquidation.
Komissio päätti Huta Cynku -asiassa [27] tekemässään päätöksessä, ettei hyödystä eikä näin ollen valtiontuesta voida puhua silloin, kun rakenneuudistus tuottaisi velkojille suuremman hyödyn kuin yrityksen asettaminen selvitystilaan.
With reference to the case-law quoted above, when assessing whether a private creditor would have acted or has acted in the same way as WAK, it is necessary to examine the choices that WAK had when it was concluded that GfW was facing insolvency and what the economic implications connected to these choices would be.
Arvioitaessa, olisiko tai onko yksityinen velkoja toiminut samalla tavoin kuin WAK, on edellä siteerattuun oikeuskäytäntöön viitaten tarpeen tarkastella, mitkä olivat WAK:n mahdollisuudet silloin kun todettiin, että GfW oli vaarassa joutua maksukyvyttömyysmenettelyyn, ja mitkä olisivat olleet niiden taloudelliset seuraukset.
As a second step, it is also necessary to carry out the same examination for the winegrowing enterprises and merchants and then to evaluate whether the situation faced by WAK can be compared to and evaluated based on the actions of the winegrowing enterprises and merchants.
Seuraavaksi on tarpeen toteuttaa sama tarkastelu myös viinitilojen ja kauppiaiden osalta ja arvioida sen jälkeen, voidaanko WAK:n tilannetta verrata ja arvioida viinitilojen ja kauppiaiden toteuttamien toimien pohjalta.
When informed that GfW was facing insolvency, WAK had two choices.
WAK:lla oli kaksi mahdollisuutta, kun sille oli ilmoitettu GfW:tä uhkaavasta maksukyvyttömyydestä.
It could either allow for insolvency proceedings to be opened, or it could try to avoid this by reaching an agreement with GfW which would enable GfW to continue trading.
Se saattoi joko hyväksyä maksukyvyttömyysmenettelyjen aloittamisen tai yrittää välttää ne tekemällä GfW:n kanssa sopimuksen, jonka ansiosta GfW voisi jatkaa toimintaansa.
In the case WAK signed an agreement with GfW, waiving part of its claims and thereby enabling GfW to continue trading, WAK could ex-ante expect to recover some EUR 5,1 million of its claims.
Jos WAK allekirjoittaisi GfW:n kanssa sopimuksen ja luopuisi osasta saataviaan, jolloin GfW voisi jatkaa toimintaansa, WAK voisi ennakolta odottaa saavansa takaisin noin 5,1 miljoonaa euroa saatavistaan.
This leaves a difference of EUR 2,7 million in favour of enabling GfW to avoid insolvency proceedings.
Erotus on siis 2,7 miljoonaa euroa sen vaihtoehdon hyväksi, että GfW:tä autetaan välttämään maksukyvyttömyysmenettelyt.
Whether the winegrowing enterprises and merchants were willing to do the same, only had a slight impact on the recovery calculations, but did not change the outcome on the comparison of the two alternatives.
Se seikka, suostuisivatko viinitilat ja kauppiaat toimimaan samoin, vaikutti takaisinperittävien määrien laskentaan vain hieman eikä muuttanut näiden kahden vaihtoehdon vertailun tulosta.
The estimate of a recovery rate in case of insolvency of EUR 2,4 million in the report is based on the German assumption that the claims of the winegrowing enterprises and merchants of EUR 4,4 million would have to be settled before those of WAK.
Raportissa esitetty arvio maksukyvyttömyyden tapauksessa toteutuvasta 2,4 miljoonan euron takaisinperinnästä perustuu Saksan oletukseen siitä, että viinitilojen ja kauppiaiden 4,4 miljoonan euron saatavat olisi maksettava ennen WAK:n saatavia.
However, according to the European Commission, the German insolvency law states that only the debt to those winegrowing enterprises and merchants with prolonged retention of title would have had to be settled before the debts of WAK.
Euroopan komission mukaan Saksan maksukyvyttömyyslaissa säädetään kuitenkin, että velat olisi ennen WAK:n velkoja maksettava takaisin vain niille viinitiloille ja kauppiaille, joihin sovelletaan jatkettua omistuksenpidätystä.
The other debts would be on an equal standing with the debt of WAK.
Muut velat olisivat samassa asemassa WAK:n velan kanssa.
The European Commission’s own calculations show however that even in the case where the claims of WAK and the winegrowing enterprises and merchants would all have equal standing, WAK could expect to recover the maximum of EUR 4,7 million in case of insolvency (based on a maximum total repayment of EUR 6,8 million in case of insolvency and that WAK and the winegrowing enterprises received repayment in proportion to what they were owed — EUR 10 million and EUR 4,4 million respectively for WAK and the winegrowing enterprises and merchants).
Euroopan komission omista laskelmista käy kuitenkin ilmi, että vaikka kaikki WAK:n, viinitilojen ja kauppiaiden saatavat olisivat samassa asemassa, WAK voisi maksukyvyttömyyden tapauksessa odottaa saavansa takaisin enintään 4,7 miljoonaa euroa (laskelma perustuu siihen, että maksukyvyttömyyden tapauksessa takaisin maksettava kokonaismäärä olisi enintään 6,8 miljoonaa euroa ja että takaisinmaksut suoritettaisiin WAK:lle ja viinitiloille suhteessa siihen, mitä niille oltiin velkaa – 10 miljoonaa euroa WAK:lle ja 4,4 miljoonaa euroa viinitiloille ja kauppiaille).
It can therefore be concluded that ex ante the more favourable option for WAK would be to enable GfW to avoid insolvency.
Näin ollen voidaan päätellä, että ennakolta parempi vaihtoehto WAK:n kannalta olisi auttaa GfW:tä välttämään maksukyvyttömyys.
The winegrowing enterprises and merchants on the other hand faced a very different calculation.
Viinitilat ja kauppiaat esittivät toisaalta hyvin erilaisen laskelman.
Firstly, they had already received 80 % of the payment for their delivered goods.
Niille oli ensinnäkin jo suoritettu 80 prosenttia maksusta niiden toimittamien tuotteiden osalta.
Secondly, according to the offer by GfW they would only receive 10 % of the 20 % still owed to them.
Toisekseen ne saisivat GfW:n esittämän tarjouksen mukaisesti vain 10 prosenttia siitä 20 prosentin osuudesta, jonka GfW oli niille vielä velkaa.
In effect this meant that they would only receive an additional 2 % of the agreed purchase price if they signed the agreement.
Tosiasiassa tämä tarkoitti, että jos ne allekirjoittaisivat sopimuksen, ne saisivat sovitusta ostohinnasta enää vain 2 prosenttia.
This is certainly less than what they could expect in insolvency proceeding, irrespectively of their security standing (simple, extended or prolonged retention of title).
Tämä on varmuudella vähemmän, kuin ne voisivat odottaa saavansa maksukyvyttömyysmenettelyssä, riippumatta niiden vakuusasemasta (yksinkertainen, laajennettu vai jatkettu omistuksenpidätys).
In average they could expect to receive 48 % of their remaining claims (EUR 2,1 million of the total EUR 4,4 million owed them).
Keskimäärin ne saattoivat odottaa saavansa 48 prosenttia jäljellä olevista saatavistaan (2,1 miljoonaa euroa siitä 4,4 miljoonan euron summasta, joka niille oltiin velkaa). Sen vuoksi ei ole yllättävää, että osa viinitiloista ja kauppiaista hylkäsi GfW:n tarjouksen.
It is therefore no surprise that some of the winegrowing enterprises and merchants refused the offer by GfW.
Kolmanneksi viinitilojen ja kauppiaiden on täytynyt tietää, että WAK:n kannatti luopua osasta saataviaan ja välttää maksukyvyttömyysmenettelyt, vaikkeivät viinitilat ja kauppiaat näin toimisikaan.
Thirdly, it must have been evident that it would be in WAK’s interest to waive part of its claims and avoid insolvency even if the winegrowing enterprises and merchants did not do the same, which again would enable the winegrowing enterprises and merchants to get a larger share of their remaining claims back than the offered 10 %.
Tässäkin tapauksessa viinitilat ja kauppiaat saisivat jäljellä olevista saatavistaan takaisin suuremman osuuden kuin tarjotut 10 prosenttia.
Fourthly, several of them had already taken GfW to court and the court had rules in their favour, obliging GfW to settle 80 % of the remaining claims.
Neljänneksi syyksi mainittakoon, että monet viinitiloista ja kauppiaista olivat jo haastaneet GfW:n oikeuteen ja oikeus oli ratkaissut asian niiden eduksi ja velvoittanut GfW:n maksamaan 80 prosenttia jäljellä olevista saatavista.
It can be concluded that despite the fact that the winegrowing enterprises and merchants and WAK were all creditors to GfW, the choices and outcome of those choices for WAK and the winegrowing enterprises and merchants were so dissimilar that they are not comparable.
Voidaan todeta, että huolimatta siitä seikasta, että viinitilat, kauppiaat ja WAK olivat kaikki GfW:n velkojia, WAK:n sekä viinitilojen kauppiaiden tekemät valinnat ja kyseisten valintojen tulokset olivat niin erilaiset, ettei niitä voida verrata keskenään.
The fact that the winegrowing enterprises and merchants chose not to waive their claims should not have a negative bearing when analysing whether WAK acted in accordance with the private creditor test.
Se seikka, että viinitilat ja kauppiaat päättivät olla luopumatta saatavistaan, ei saisi vaikuttaa kielteisesti analysoitaessa, oliko WAK:n toiminta yksityisen velkojan testin mukaista.
Weighing the different options for WAK against each other the Commission concludes that the partial subordination and waiver of claims of 4 December 2000 and of 21 February 2001 totalling of EUR 5005441,60 and waiver of interest payments as from 31 December 2000 was the most favourable option for WAK and is therefore in accordance with the private creditor test.
Verrattuaan WAK:n eri vaihtoehtoja toisiinsa komissio toteaa, että WAK:lle suotuisin vaihtoehto oli 4 päivänä joulukuuta 2000 ja 21 päivänä helmikuuta 2001 toteutettu saatavien asettaminen etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja niistä luopuminen yhteensä 5005441,60 euron edestä sekä korkomaksuista luopuminen 31 päivästä joulukuuta 2000. Näin ollen tämä vaihtoehto täyttää yksityisen velkojan kriteerit.
The subordination and waiver of claims make out a debt deferral, which is more advantageous to the creditor compared to liquidation.
Saatavien asettaminen etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja niistä luopuminen tulkitaan velan maksun lykkäämiseksi, joka on velkojalle edullisempi vaihtoehto kuin selvitystilaan asettaminen.
In accordance with settled case-law [28], a public creditor will balance the advantage inherent in obtaining the offered sum under the restructuring plan and the sum they would be able to recover via the firm’s liquidation.
Vakiintuneen oikeuskäytännön [28] mukaisesti julkiset velkojat vertaavat toisiinsa niille rakenneuudistuksen yhteydessä ehdotettua osuutta saatavista ja sitä osuutta, jonka ne voisivat saada, jos yritys asetettaisiin selvitystilaan.
Hence, GfW did not receive any advantage it would not have received under normal market conditions and thus no State aid was awarded to GfW as a result of WAK’s decision to subordinate and waive part of its claims.
Näin ollen GfW ei saanut sellaista etua, jota se ei olisi saanut tavanomaisissa markkinaolosuhteissa, joten WAK:n päätös asettaa osa saatavistaan etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja luopua osasta niitä, ei johtanut GfW:lle myönnettyyn valtiontukeen.
In the opening of procedures doubt was expressed as to whether WAK kept the subordination and waiver of claim to a strict minimum.
Menettelyjä aloitettaessa esitettiin epäilyjä siitä, oliko WAK rajoittanut minimiin saatavansa, jotka se päätti asettaa etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja joista se päätti luopua.
However, according to the comments of Germany, WAK waived the share of its claims needed to cover GfW’s deficit for 2000, which was necessary according to German insolvency law (see recital 25) in order to avoid insolvency proceedings and enable GfW to continue trading.
Saksan huomautuksista kävi kuitenkin ilmi, että WAK luopui siitä osasta saataviaan, joka oli tarpeen GfW:n vuotta 2000 koskevan vajeen kattamiseksi. Tämä oli Saksan maksukyvyttömyyslain mukaan välttämätöntä (ks. johdanto-osan 25 kappale), jotta maksukyvyttömyysmenettelyt voitiin välttää ja mahdollistaa GfW:n toiminnan jatkuminen.
In the first contract (signed on 4 December 2000) between GfW and WAK, in order to avoid GfW’s insolvency, WAK agrees with GfW on a subordination of claims of the same amount as GfW’s deficit after the winegrowing enterprises and merchants had agreed to waive 90 % of their remaining claims and to, if necessary, waive the amount of claim they had agreed to subordinate (see recitals 79 and 80).
Ensimmäisessä GfW:n ja WAK:n välisessä sopimuksessa (allekirjoitettu 4 päivänä joulukuuta 2000) WAK sopii GfW:n kanssa GfW:n maksukyvyttömyyden välttämiseksi, että GfW:n vajetta vastaava määrä saatavia asetetaan etuoikeudeltaan huonompaan asemaan sen jälkeen, kun viinitilat ja kauppiaat ovat suostuneet luopumaan 90 prosentin osuudesta jäljellä olevia saataviaan, ja että tarvittaessa WAK luopuu siitä määrästä saatavia, jonka se oli suostunut asettamaan etuoikeudeltaan huonompaan asemaan (ks. johdanto-osan 79 ja 80 kappale).
The reason for the waiver being larger than first expected was that despite WAK’s and GfW’s efforts to convince the winegrowing enterprises and merchants to contribute their part in helping GfW to avoid insolvency (see recitals 79 and 80 of the German comments), the winegrowing enterprises and merchants’ decision to not waive any of their claims for the reasons mentioned in recital 110 above.
Se, että saatavista luopuminen oli aluksi oletettua suurempaa, johtui siitä, että huolimatta WAK:n ja GfW:n yrityksistä saada viinitilat ja kauppiaat osallistumaan GfW:n maksukyvyttömyyden välttämiseen (ks. Saksan huomautuksia koskeva johdanto-osan 79 ja 80 kappale), viinitilat ja kauppiaat päättivät olla luopumatta saatavistaan edellä johdanto-osan 110 kappaleessa mainituista syistä.
As mentioned in recital 108, the decision by the winegrowing enterprises and merchants to not waive a share of their remaining claims only had a limited impact on WAKs economic assessment and did not change the outcome of this assessment: that it was economically preferential for WAK to enable GfW to avoid insolvency proceedings.
Kuten johdanto-osan 108 kappaleessa todetaan, viinitilojen ja kauppiaiden päätös olla luopumatta mistään osasta jäljellä olevia saataviaan vaikutti vain vähän WAK:n taloudelliseen arvioon eikä muuttanut arvion tulosta, jonka mukaan WAK:n oli taloudellisesti kannattavampaa auttaa GfW:tä välttämään maksukyvyttömyysmenettelyt.
The Commission therefore concludes that WAK’s partial subordination and waiver of claims was the most favourable option for WAK and is therefore in according with the private creditor principle and are therefore not to be considered State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU to GfW.
Sen vuoksi komissio päättelee, että WAK:n päätös, jonka mukaan se asetti osan saatavista etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja luopui osasta niitä, oli WAK:lle suotuisin vaihtoehto. Näin ollen se noudattaa yksityisen velkojan periaatetta, mistä syystä sen ei pidä katsoa olevan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua, GfW:lle myönnettyä valtiontukea.
Existence of aid to winegrowing enterprises and merchants
Onko kyse viinitiloille ja kauppiaille myönnetystä tuesta?
In the opening and subsequent extension of the formal investigation procedure questions were raised regarding possible aid to the winegrowing enterprises and merchants.
Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen ja myöhemmän laajentamisen yhteydessä esitettiin kysymyksiä viinitiloille ja kauppiaille mahdollisesti myönnetystä tuesta.
Firstly, the security position awarded the winegrowing enterprises and merchants by GfW at the time of purchase seemed relatively strong and doubts were raised whether the awarded security position was really in accordance with normal business practice.
GfW:n viinitiloille ja kauppiaille ostoajankohtana myöntämät vakuudet vaikuttivat ensinnäkin suhteellisen vahvoilta, ja epäiltiin, olivatko myönnetyt vakuudet todella tavanomaisen liiketoimintakäytännön mukaisia.
Secondly, the price paid for the purchased must was estimated to be above the market price.
Toiseksi arvioitiin, että puristemehusta oli maksettu markkinahintaa korkeampi hinta.
Thirdly, the winegrowing enterprises and merchants decision to not waive any of their claims when GfW was faced with insolvency was put into question together with WAK’s decision to subordinate and then waive a share of its claims even though the winegrowing enterprises and merchants decided not to waive the 90 % of their remaining claims (20 % of value of stock).
Kolmanneksi viinitilojen ja kauppiaiden GfW:tä uhanneen maksukyvyttömyyden yhteydessä tekemä päätös olla luopumatta saatavistaan asetettiin kyseenalaiseksi samoin kuin WAK:n päätös, jonka mukaan ne asettivat osan saatavistaan etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja sen jälkeen luopuivat niistä, vaikka viinitilat ja kauppiaat kieltäytyivät luopumasta 90 prosentin osuudesta jäljellä olevia saataviaan (20 % varaston arvosta).
At the time of purchase of must — security position awarded
a Puristemehun ostoajankohtana myönnetyt vakuudet
In their comments, Germany has given their assurances that that simple, extended or prolonged retentions of title awarded to the different winegrowing enterprises and merchants in connection with the purchase of must, was indeed in accordance with normal business practise.
Saksa on huomautuksissaan vakuuttanut, että eri viinitiloille ja kauppiaille puristemehun hankinnan yhteydessä myönnetty yksinkertainen, laajennettu tai jatkettu omistuksenpidätys oli todellakin tavanomaisen liiketoimintakäytännön mukaista.
This means that though it gave the winegrowing enterprises and merchants a relatively strong security position, especially those awarded prolonged retention of title, it was in accordance with normal business practise and was not stronger than had they made arrangements with a private purchaser.
Tämä tarkoittaa, että vaikka omistuksenpidätys antoi erityisesti jatketun omistuksenpidätyksen saaneille viinitiloille ja kauppiaille suhteellisen vahvat vakuudet, ne noudattivat tavanomaista liiketoimintakäytäntöä eivätkä olleet vahvempia, kuin mitä olisi seurannut yksityisen ostajan kanssa sovituista järjestelyistä.
The Commission makes reference to the recommendations [29] registered by the Federation of German wineries and wine retailers, Trier, the Federation of German wine merchants, Mainz and the German Winegrowers’ Association, Bonn (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) with the German competition authorities (Bundeskartellamt) in accordance with § 22 Abs. 3 Nr. 2 of the Act against Restraints of Competition (des Gesetzes gegen Wettbewerbsbeschränkungen) [30].
Komissio viittaa suosituksiin [29], jotka Trierissä sijaitseva Saksan viininvalmistamoiden ja viinin vähittäiskauppiaiden liitto, Mainzissa sijaitseva Saksan viinikauppiaiden liitto ja Bonnissa sijaitseva Saksan viininviljelijöiden yhdistys (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) ovat rekisteröineet Saksan kilpailuviranomaisten kanssa (Bundeskartellamt) kilpailunrajoituslain (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen) [30] 22 §:n 3 momentin 2 alamomentin mukaisesti.
The security positions awarded the winegrowing enterprises and merchants in the case at hand gave varying degree of security.
Viinitiloille ja kauppiaille tässä tapauksessa myönnetyt vakuudet tarjosivat eritasoiset takeet.
Only the ones with prolonged retention of title had the full security for payment.
Täydellinen maksuvarmuus oli vain niillä toimijoilla, joihin sovellettiin jatkettua omistuksenpidätystä.
This means that the security position for the winegrowing enterprises and merchants were in average not as strong as recommended in the recommendations mentioned above.
Tämä merkitsee, että viinitiloille ja kauppiaille myönnetyt vakuudet eivät keskimäärin olleet niin vahvat, kuin edellä mainituissa suosituksissa suositellaan.
The Commission therefore accepts, with reference to the recommendations and the actual security position awarded, Germany’s assurances that it is normal business practice to award security positions as was done to the winegrowing enterprises and merchants in this case and that the security position awarded was not stronger than under a normal contract between two private actors and therefore do not constitute State aid in the meaning of Article 107(1) of the TFEU.
Sen vuoksi komissio hyväksyy suositusten ja tosiasiallisesti myönnettyjen vakuuksien perusteella Saksan vakuuttelut, että viinitiloille ja kauppiaille tässä tapauksessa annettujen vakuuksien myöntäminen on tavanomaisen liiketoiminnan mukaista ja että myönnetyt vakuudet eivät olleet kahden yksityisen toimijan välisessä tavanomaisessa sopimuksessa myönnettyjä vahvemmat eivätkä sen vuoksi ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
At the time of purchase of must — the price paid for the purchased must
b Puristemehun ostoajankohtana puristemehusta maksettu hinta
In the opening of procedures, the price paid by GfW for the must bought was said to be above the market price.
Menettelyjä aloitettaessa GfW:n ostamasta puristemehusta maksaman hinnan sanottiin olevan markkinahintaa korkeampi.
As market price the price for table wine was used and the price quoted as reference price was EUR 0,26 per litre.
Markkinahintana käytettiin pöytäviinin hintaa, ja viitehintana mainittu hinta oli 0,26 euroa litralta.
In their comments, Germany has supplied substantial information on the business strategy of GfW, which shows that the ordinary table wine market is not the relevant market and that the strategy of GfW was threefold.
Saksa oli toimittanut huomautuksissaan merkittäviä tietoja GfW:n liiketoimintastrategiasta. Tiedoista käy ilmi, että tavanomaisen pöytäviinin markkinat eivät ole merkitykselliset markkinat ja että GfW:n strategialla oli kolme tavoitetta.
First, to buy table wine must with which to participate to the EU’s distillation programme (40 % of the stock).
Ensimmäinen tavoite oli ostaa pöytäviinin valmistukseen tarkoitettua puristemehua, jolla oli tarkoitus osallistua EU:n tislausohjelmaan (40 % varastosta).
When analysing whether two products belong to the same market, the Commission makes use of the Commission Notice on the definition of relevant market for the purposes of Community competition law [31].
Arvioidessaan, kuuluvatko kaksi tuotetta samoille markkinoille, komissio viittaa merkityksellisten markkinoiden määritelmästä yhteisön kilpailuoikeuden kannalta annettuun komission tiedonantoon [31].
According to point 7 of the note, ‘a relevant product market comprises all those products and/or services which are regarded as interchangeable or substitutable by the consumer, by reason of the products’ characteristics, their prices and their intended use’.
Tiedonannon 7 kohdan mukaisesti merkityksellisiin tuotemarkkinoihin kuuluvat kaikki tuotteet ja/tai palvelut, joita kuluttaja pitää keskenään vaihdettavissa tai korvattavissa olevina niiden ominaisuuksien, hinnan ja käyttötarkoituksen vuoksi.
The market for the must bought for taking advantage of the EU’s distillation programme is of course that for ordinary table wine.
Selvää on, että sen puristemehun markkinat, joka ostettiin EU:n tislausohjelman hyödyntämiseksi, ovat tavanomaisen pöytäviinin markkinat.