natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By contrast, Germany considers that Deutsche Post should only assume the employer's share of the social contributions in addition to the civil servant's contribution to the health care expenses (assumed to be equal to the private employee's contribution of EUR 7,5 to the health and nursing insurances).
Saksa katsoo, että Deutsche Postin olisi hoidettava vain sosiaaliturvamaksujen työnantajan osuus, joka lisätään virkamiesten osuuteen terveydenhuoltokustannuksista (sen oletetaan vastaavan yksityisten palkansaajien 7,5 euron maksuosuutta sairaus- ja hoitovakuutuksesta).
Germany calculates the employer's share based on the incurred civil servant wage of EUR 87 (e.g. the sum of the net wage of EUR 79,5 and the civil servant's contribution to health care expenses of EUR 7,5).
Saksa laskee työnantajan osuuden virkamiesten 87 euron tosiasiallisen palkan perusteella (saatu laskemalla yhteen 79,5 euron nettopalkka ja virkamiesten 7,5 euron maksuosuus terveydenhuoltokustannuksista).
The social costs are therefore the sum of EUR 17,8 (employer's share of 20,5 % of incurred civil servant wage of EUR 87) and the civil servants' contribution to health care expenses of EUR 7,5.
Sosiaaliturvakustannukset ovat näin ollen 17,8 euron (työnantajan 20,5 prosentin osuus virkamiesten todellisesta 87 euron palkasta) ja 7,5 euron (virkamiehen osuus terveydenhuoltokustannuksista) summa.
Based on Germany's calculations, the civil servant's social costs would amount to only EUR 25,3 compared to EUR 41 for the private employee.
Saksan laskelmien perusteella virkamiesten sosiaaliturvakustannukset olisivat ainoastaan 25,3 euroa, kun yksityisillä palkansaajilla ne olisivat 41 euroa.
Although Deutsche Post and the private competitor pay the same net wage, Deutsche Post would have to bear social costs that are only about 62 % of the compulsory social contributions for a private employee if the employee's share of the social contributions is included in the benchmark.
Vaikka Deutsche Post ja yksityinen kilpailija maksavat samaa nettopalkkaa, Deutsche Postin maksettaviksi tulevat sosiaaliturvakustannukset vastaisivat vain noin 62 prosenttia yksityisen palkansaajan pakollisista sosiaaliturvamaksuista, jos viitearvoon sisällytetään työntekijän osuus sosiaaliturvamaksuista.
Furthermore, it must be noted that since 1999 the employer's share of the social contribution rate (which has been in the range of 19 % to 21 % since 1995) has also been significantly below the contribution rate of 33 % of the incurred civil servant wages that the 1995 Pension law defined as the benchmark for Deutsche Post's contribution to the Pension fund.
Lisäksi on todettava, että myös työnantajan osuus sosiaaliturvamaksuista (vuodesta 1995 alkaen 19–21 prosenttia) oli selvästi alhaisempi kuin virkamiesten tosiasiallisista palkoista maksettu 33 prosentin osuus, joka vuoden 1995 eläkelaissa määritetään Deutsche Postin eläkerahastoon suoritettavan maksuosuuden viitearvoksi.
The German legislator did therefore not intend that Deutsche Post should only finance the employer's share but required Deutsche Post to pay a significantly higher contribution to the civil servants' pension costs and to assume as well all remaining social cost (e.g. contribution to civil servants' health care expenses).
Saksan lainsäätäjän tarkoituksena ei siis ollut se, että Deutsche Postin olisi rahoitettava vain työnantajan osuus, vaan se määräsi Deutsche Postille huomattavasti korkeamman maksuosuuden virkamiesten eläkekustannuksista sekä velvoitteen hoitaa kaikki jäljelle jäävät sosiaaliturvakustannukset (esimerkiksi osuus virkamiesten terveydenhuoltokustannuksista).
The Commission rejects therefore the use of the employer's share of the social contribution rate as benchmark rate because civil servants — unlike private employees — are not obliged to contribute to the pension and unemployment insurances.
Tämän vuoksi komissio ei hyväksy työnantajan sosiaaliturvamaksuosuuden käyttämistä vertailuosuutena, sillä virkamiehillä – toisin kuin yksityisillä palkansaajilla – ei ole velvollisuutta maksaa osuutta eläke- ja työttömyysvakuutuksesta.
Therefore, those contributions must necessarily be included into the benchmark rate to ensure that both Deutsche Post and private competitors bear, directly or indirectly, equivalent levels of contributions.
Sen vuoksi nämä maksut on joka tapauksessa sisällytettävä vertailuosuuteen sen takaamiseksi, että sekä Deutsche Post että yksityiset kilpailijat maksavat samansuuruisia suoria ja epäsuoria maksuja.
Calculation of the wage base
Palkkaperusteen laskenta
As the level of social contributions that Deutsche Post has to bear for its civil servants should be aligned to the level of compulsory social contributions that private competitors have to carry, it is important that Deutsche Post is not only subject to an equivalent rate but also that the rate is applied to an equivalent wage base.
Koska Deutsche Postin virkamiehistään maksamien sosiaaliturvamaksujen suuruus olisi mukautettava pakollisiin sosiaaliturvamaksuihin, jotka yksityisten kilpailijoiden on maksettava, on tärkeää, että Deutsche Postiin sovelletaan samansuuruista maksutasoa, mutta myös se, että tätä tasoa sovelletaan vastaavaan palkkaperusteeseen.
As shown in the example above, calculating the employer's share of 20,5 % based on the incurred civil servant wages leads to a contribution of EUR 17,8 while the private competitor has to assume EUR 20,5 (e.g. 20,5 % based on the gross wage of EUR 100).
Kuten edellä esitetyssä esimerkissä osoitetaan, työnantajan 20,5 prosentin osuuden laskeminen virkamiesten varsinaisten palkkojen perusteella johtaa 17,8 euron maksuosuuteen, kun taas yksityisen kilpailijan on maksettava 20,5 euroa (20,5 prosenttia 100 euron bruttopalkasta).
It is therefore necessary to construct a gross wage for the civil servant (hereinafter referred to as civil servants' gross wage) that provides an equivalent wage base to the private employees' gross wage.
Tämän vuoksi on määritettävä virkamiesten bruttopalkka, jäljempänä ”virkamiesten bruttopalkka”, jonka avulla saadaan käyttöön yksityisten palkansaajien bruttopalkkaa vastaava palkkaperuste.
It is assumed that the civil servants' contribution to health expenses equals the private employees' contribution to the health and nursing insurances.
Oletuksena on, että virkamiesten maksuosuus terveydenhuoltokustannuksista vastaa yksityisten palkansaajien maksuosuutta sairaus- ja hoitovakuutuksesta.
Therefore, the remaining difference between gross and incurred wage amounts to the employee's share of the contributions to the pension and unemployment insurances.
Sen vuoksi jäljelle jäävä ero bruttopalkan ja varsinaisen palkan välillä on työntekijän osuus eläke- ja työttömyysvakuutusmaksuista.
The following formula converts the incurred wage into a gross wage that is equivalent to the private employees' gross wage:
Varsinainen palkka muunnetaan seuraavan kaavan avulla bruttopalkaksi, joka vastaa yksityisen palkansaajan bruttopalkkaa:
Calculation of civil servants' gross wage (based on 2006 contribution rates)
Virkamiesten bruttopalkan laskenta (vuoden 2006 maksutasojen perusteella)
Civil servants' gross wage =
Virkamiesten bruttopalkka =
= incurred wage * 100
= varsinainen palkka * 100
100 – employee share of unemployment and pension insurance
100 – työnantajan osuus työttömyys – ja eläkevakuutuksesta
= incurred wage * 1,15
= varsinainen palkka * 1,15
Taking e.g. the 2006 contribution rates, the civil servants' gross wage is 15 % higher than the incurred civil servant wage.
Kun tarkastellaan esimerkiksi vuoden 2006 maksuosuuksien tasoa, virkamiesten bruttopalkka on 15 prosenttia korkeampi kuin heidän varsinainen palkkansa.
That percentage quantifies therefore the error that would be made if the incurred wage were used instead of the gross wage as a base to calculate Deutsche Post's social contributions compared to private competitors' compulsory social contributions.
Näin ollen tämä prosenttiosuus ilmaisee määrällisesti sen virheen, joka syntyisi, jos Deutsche Postin sosiaaliturvamaksuja suhteessa yksityisten kilpailijoiden pakollisiin sosiaaliturvamaksuihin laskettaessa perusteeksi otettaisiin varsinainen palkka bruttopalkan sijaan.
The example given at recital 308 illustrates that point as the employer's share of EUR 20,5, which is correctly based on the gross wage, is 15 % higher than an employer's share of EUR 17,8 which would result on the incorrect basis of the incurred wage.
Johdanto-osan 308 kappaleessa esitetty esimerkki selventää tätä, sillä 20,5 euron työnantajan osuus, joka perustuu oikealla tavalla bruttopalkkaan, on 15 prosenttia korkeampi kuin 17,8 euron työnantajan osuus, joka saataisiin käyttämällä perusteena virheellisesti varsinaista palkkaa.
To conclude, the Commission finds that the benchmark rate for Deutsche Post's social contributions must be based on the employers' and the employees' contribution to pension insurance and unemployment insurance and the employers' contribution to health and nursing care.
Sen vuoksi komissio katsoo, että Deutsche Postin sosiaaliturvamaksujen vertailuosuuden on perustuttava työnantajan ja työntekijän osuuteen eläke- ja työttömyysvakuutuksesta ja työnantajan osuuteen sairaus- ja hoitovakuutuksesta.
The benchmark rate has to be applied to the civil servants' gross wage (as defined in Table 6).
Vertailuosuutta on sovellettava virkamiesten bruttopalkkaan (sellaisena kuin se määritellään taulukossa 6).
Establishment of the wage-based social security contributions borne by Deutsche Post for its civil servants
Deutsche Postin virkamiehistään maksamat sosiaaliturvamaksut
Pursuant to § 16(2) PostPersRG 1994, Deutsche Post pays as of the year 2000 a rate of 33 %.
Vuodesta 2000 lähtien Deutsche Post on vuoden 1994 PostPersRG:n 16 §:n 2 momentin nojalla maksanut 33 prosentin osuuden.
That rate is applied to the incurred wage for civil servants.
Tätä maksutasoa sovelletaan virkamiesten varsinaisiin palkkoihin.
However, the assessment of the necessity and proportionality of the aid also has to take into consideration the fact that from an economic point of view Deutsche Post does not have to bear the entire contribution of EUR 2045 million corresponding to 33 % of the incurred wages to the Pension Fund.
Tuen tarpeellisuuden ja oikeasuhteisuuden tutkinnan yhteydessä on kuitenkin otettava huomioon se seikka, että Deutsche Postin ei tarvitse vastata koko 2,045 miljardin euron maksuosuudesta eläkerahastoon (joka vastaa 33 prosenttia varsinaisista palkoista).
In that regard, the Commission considers that it is necessary to distinguish between the period from 1995 to 2002 and from 2003 until today.
Tässä yhteydessä on komission mielestä tehtävä ero vuosien 1995–2002 ja vuodesta 2003 nykypäivään ulottuvan tilanteen välillä.
Deutsche Post's contribution in the period 1995-2002
Deutsche Postin maksuosuus ajalla 1995–2002
Accordingly, it would not be possible to maintain that the pension subsidy has placed Deutsche Post in a more favourable position than its competitors.
Sen vuoksi ei voida todeta, että Deutsche Post olisi eläketuen vuoksi ollut suotuisammassa asemassa kuin sen kilpailijat.
The Commission has to reject argument because it does not take into account the specific regulatory arrangements decided by the German authorities with respect to the coverage of costs of non-price regulated services.
Komission on torjuttava nämä perustelut, koska niiden yhteydessä ei oteta huomioon Saksan viranomaisten säännöksiä, jotka koskevat hintasääntelyn ulkopuolisten palvelujen kustannusten kattamista.
The Commission finds in this decision that Deutsche Post has been placed at an advantageous positions vis-à-vis competitors in the non-price regulated markets because a share of the incurred social costs for the civil servants working in those services has not been borne by those services themselves.
Komissio toteaa tässä päätöksessä, että Deutsche Post oli hintasääntelyn ulkopuolisilla markkinoilla suotuisammassa asemassa kuin sen kilpailijat, koska nämä palvelut eivät itse kattaneet osaa niiden palveluksessa toimineista virkamiehistä aiheutuneista sosiaaliturvakustannuksista.
Instead, that share of the incurred social costs has been put on the account of the price-regulated services whose revenues have been maintained at a sufficiently high level to allow the financing of those costs in addition to the incurred costs for the price-regulated services.
Tämän sijaan kyseinen osa aiheutuneista sosiaaliturvakustannuksista lisättiin hintasäänneltyjen palvelujen sosiaaliturvakustannuksiin, ja näiden palvelujen tuotot pidettiin tasolla, joka oli riittävän korkea muidenkin kustannusten rahoittamiseksi hintasäänneltyjen palvelujen alalla aiheutuneiden kustannusten lisäksi.
In fact, Deutsche Post's management accounts show since 1995 that Deutsche Post has allocated to the non-price regulated services only an amount of social contributions based on the regulatory contribution rate.
Deutsche Postin sisäinen kirjanpito vuodesta 1995 alkaen osoittaa, että se on kohdentanut hintasääntelyn ulkopuolisiin palveluihin ainoastaan sosiaaliturvamaksuosuuksia, joiden suuruus perustuu lakisääteiseen maksutasoon.
Furthermore, the 2002 and subsequent regulatory accounts confirm that practice.
Vuonna 2002 esitetty lakisääteinen tuotto- ja kululaskelma ja sitä seuraavat tuotto- ja kululaskelmat vahvistavat tämän käytännön.
Therefore, the economic advantage for the non-price regulated services has thus existed before and after 1999 because those services have been unambiguously relieved from incurred costs.
Sen vuoksi hintasääntelyn ulkopuoliset palvelut saivat taloudellista etua sekä ennen vuotta 1999 että sen jälkeen, sillä nämä palvelut saivat yksiselitteisesti vapautuksia aiheutuneista kustannuksista.
To the contrary, Germany's claim that Deutsche Post has suffered from a comparative disadvantage in the price-regulated markets because it had to finance higher social costs due to the lump-sum payments in the period 1995 to 1999 is not supported by the facts.
Saksan väite, jonka mukaan Deutsche Postille oli aiheutunut hintasäännellyillä markkinoilla suhteellista haittaa siitä, että vuosina 1995–1999 maksettujen kiinteiden maksujen vuoksi sen oli täytynyt rahoittaa korkeampia sosiaaliturvakustannuksia, ei vastaa tosiseikkoja.
First, Deutsche Post still benefited from the exclusive right for most of its regulated services.
Ensinnäkin Deutsche Postilla oli useimpien säänneltyjen palvelujensa alalla edelleen yksinoikeus.
Second, and more importantly, the prices for the services subject to the exclusive right were set at a sufficiently high level to cover those costs from the captive consumers.
Toiseksi, mikä vielä tärkeämpää, yksinoikeuden piiriin kuuluneiden palvelujen maksut oli määritetty niin korkeiksi, että nämä kustannukset siirrettiin palveluista riippuvaisille käyttäjille.
For the period until 1995, price regulation based on the Postdienstverordnung [87] of 24 June 1991 was applicable. It set out that prices for the monopoly were to be balanced.
Vuoteen 1995 saakka maksujen sääntely perustui 24 päivänä kesäkuuta 1991 annettuun postipalveluja koskevaan asetukseen (Postdienstverordnung) [87], jonka mukaan monopolin maksujen on oltava tasapainoiset.
In the administrative practice, this included pension costs.
Hallintokäytännön mukaan tähän kuuluivat myös eläkekustannukset.
For the period 1995-1997, price regulation was based on the Gesetz über die Regulierung der Telekommunikation und des Postwesens of 14. September 1994 (BGBl. I S. 2325, 2371).
Vuosina 1995–1997 maksujen sääntely perustui 14 päivänä syyskuuta 1994 annettuun televiestinnän ja postipalvelujen sääntelyä koskevaan lakiin (BGBl., I, s. 2325, 2371).
Article 4 in conjunction with Article 2 and Article 7 thereof allowed the price-regulated revenues to cover not only the costs incurred by the regulated services, including the contributions to the pension fund, but also to finance costs of non-price regulated services.
Mainitun lain 4 §:ssä yhdessä sen 2 ja 7 §:n kanssa säädetään, että hintasäännellyn alan tuotoilla voidaan rahoittaa hintasäännellyillä aloilla aiheutuneita kustannuksia, kuten eläkerahastoon maksettavia osuuksia, mutta niiden lisäksi myös hintasääntelyn ulkopuolisten palvelujen kustannuksia.
As Deutsche Post's annual accounts show, at the time of the 1995 pension reform, the level of the regulated prices was kept at the pre-existing level which had been in place when Deutsche Post had still to assume the total pension costs.
Kuten Deutsche Postin tilinpäätöksistä ilmenee, säännellyt maksut säilyivät vuoden 1995 eläkeuudistuksen yhteydessä samalla tasolla, joka oli ollut voimassa aiemmin, kun Deutsche Postin oli vielä maksettava kaikki eläkekustannukset.
While the pension costs were later either capped (for the period 1995-1999) at the level of the lump sum or fixed (as of 2000) at 33 % of the salary mass of the civil servants, which decreased year by year, the regulated prices were not correspondingly decreased to cover only social contributions in line with the compulsory social contributions that competitors pay.
Vaikka eläkekustannukset myöhemmin rajoitettiin joko kiinteän maksun tasolle (vuosina 1995–1999) tai 33 prosenttiin takautuvasti virkamiesten palkkojen vuosittaisesta kokonaismäärästä (vuodesta 2000), säänneltyjä maksuja ei alennettu vastaavasti, niin että ne olisivat kattaneet enää sosiaaliturvamaksuosuudet, jotka olisivat vastanneet kilpailijoiden maksamia pakollisia sosiaaliturvamaksuja.
As the defined contributions to the Pension fund until 1999 (EUR 2045 million per year) remained about equal to the pension costs in 1994, the economic situation did not change for Deutsche Post with regard to the coverage of pension costs from the price-regulated services.
Koska kiinteämääräiset osuudet eläkerahastoon pysyivät vuoteen 1999 saakka suunnilleen vuoden 1994 eläkekustannusten tasolla (2,045 miljardia euroa vuodessa), Deutsche Postin taloudellinen tilanne suhteessa eläkekustannusten kattamiseen hintasäännellyistä palveluista ei muuttunut.
Both the level of Deutsche Post's revenues as well as its contribution to the Pension fund remained in balance.
Sekä Deutsche Postin tuotot että sen maksuosuus eläkerahastoon pysyivät tasapainossa.
The PostG 1997 clearly set out that the regulated prices should not only cover the ‘efficient’ costs but also burdens from e.g. civil servants' social costs.
Vuoden 1997 PostG:ssä säädetään selkeästi, että säänneltyjen maksujen olisi katettava sekä ”tehokkaan” palvelujen tarjoamisen kustannukset että esimerkiksi virkamiesten sosiaaliturvakustannuksista aiheutuvat rasitteet.
The PostG 1997 recognised therefore explicitly that the price-regulated revenues had to be set such that the coverage of the entire lump-sum payments was ensured.
Sen vuoksi vuoden 1997 PostG:ssä myönnetään nimenomaan, että hintasäännellyn alan tuotot on määriteltävä sillä tavoin, että taataan kaikkien kiinteämääräisten maksujen kattaminen.
The regulated prices were therefore kept at the historically high level and were not reduced to a level such that Deutsche Post would have suffered from a comparative disadvantage.
Säännellyt maksut säilytettiin näin ollen historiallisen korkealla tasollaan, eikä niitä alennettu tasolle, joka olisi aiheuttanut Deutsche Postille suhteellista haittaa.
In fact, Deutsche Post has been placed in an even better position compared to its competitors since 2000, because the defined contributions to the Pension fund were reduced to 33 % of the incurred civil servant wages.
Vuodesta 2000 lähtien Deutsche Post oli kilpailijoihinsa verrattuna vielä edullisemmassa asemassa, koska eläkerahastoon maksettavaksi määritettyjen maksuosuuksien suuruus alennettiin 33 prosenttiin virkamiesten todellisista palkoista.
That level gives in absolute terms a reduction in costs, which fell from EUR 2045 million to EUR 735 million (even further in the subsequent years, as the number of civil servants was shrinking and that phenomenon was only off-set in part by the increase in wages).
Absoluuttisina lukuina ilmaistuna tämä taso merkitsee kustannusten alenemista 2,045 miljardista eurosta 735 miljoonaan euroon (ja seuraavina vuosina vielä pienemmiksi, koska virkamiesten määrä väheni ja tätä kehitystä tasattiin palkkojen korotuksilla vain osittain).
As the regulated prices were kept at the historically high level, Deutsche Post was allowed to earn since 2000 significantly positive profits from the price-regulated services.
Koska säännellyt maksut säilytettiin historiallisen korkealla tasollaan, Deutsche Post sai vuodesta 2000 alkaen hintasäännellyistä palveluistaan selviä voittoja.
Reviewing Deutsche Post's profitability from the price-regulated services over the whole period 1995-2002, the WIK study comes to the conclusion that Deutsche Post has e.g. until 1999 not suffered from losses from the price-regulated services despite the lump-sum payments to the Pension fund.
Kun WIK-lausunnossa tutkittiin Deutsche Postin kannattavuutta hintasäänneltyjen palvelujen alalla koko ajanjaksolla 1995–2002, tehtiin esimerkiksi se johtopäätös, että huolimatta eläkerahastoon suoritetuista kiinteistä maksuista Deutsche Postille ei aiheutunut tappioita hintasäännellyistä palveluista vuoteen 1999 ulottuvalla jaksolla.
Since 2000, the WIK study even shows significantly positive returns.
Vuodesta 2000 lähtien saavutettiin WIK-lausunnon mukaan jopa selvästi positiivisia tuloksia.
The Commission has therefore to reject Germany's claim that Deutsche Post was placed in a worse position than competitors with regard to the coverage of social contributions in the price-regulated services, and that the pension subsidy was necessary and proportionate before 2002.
Sen vuoksi komission on torjuttava Saksan väite, jonka mukaan Deutsche Post oli hintasäänneltyjen palvelujen sosiaaliturvakustannusten kattamisen suhteen epäedullisessa asemassa suhteessa kilpailijoihinsa ja eläketuki oli ennen vuotta 2002 tarpeellinen ja oikeasuhteinen.
It is also not possible to devise a method as to how the Member State could calculate such a level for that period.
Yhtä mahdotonta on laatia menetelmä, jonka mukaan jäsenvaltio voisi laskea maksuosuuksien suuruuden tältä ajalta.
The Commission finds, after an assessment of legal basis for the regulated prices in force during the period 1995-2002, that it cannot be inferred with certainty from the legislative provisions how the competent authorities decided the composition of the regulated prices on an ex-ante basis.
Tutkittuaan vuosina 1995–2002 voimassa olleiden säänneltyjen maksujen oikeusperustan komissio toteaa, ettei säännöksistä voida täysin varmasti päätellä, miten toimivaltaiset viranomaiset tekivät etukäteen päätöksen säänneltyjen maksujen koostumuksesta.
In particular, it cannot be proven in this case with certainty that when the competent authorities fixed the regulated prices at such a level that ultimately covered the shifted costs de facto, they unequivocally earmarked in their decisions a share of the regulated price to precisely cover the amount of claimed burdens from the non-price regulated services.
Tässä asiassa ei voida varmasti osoittaa varsinkaan sitä, että toimivaltaiset viranomaiset olisivat sillä hetkellä, kun säännellyt maksut määritettiin sellaiselle tasolle, joka tosiasiallisesti lopulta kattoi siirretyt kustannukset, kohdentaneet päätöksissään tietyn osuuden säännellyistä maksuista yksiselitteisesti väitteiden kohteena olevien rasitteiden kattamiseen hintasääntelyn ulkopuolisista palveluista.
Unlike the 2002, 2007 and 2011 price cap decisions where those burdens are explicitly acknowledged and approved by the Postal regulator, that earlier de facto coverage could have been due to considerations of the competent pricing authorities as regards the evolution of other cost components or the development of other business variables.
Toisin kuin vuosien 2002, 2007 ja 2011 hintakattopäätöksissä, joissa postialan sääntelyviranomainen nimenomaan vahvisti ja hyväksyi nämä rasitteet, tämä aiempi tosiasiallinen kustannusten kattaminen voisi johtua maksujen määrittämisestä vastaavien viranomaisten pohdinnoista, jotka liittyvät muiden kustannustekijöiden tai muiden yrityksen muuttujien kehitykseen.