natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The information on eligible investment costs indicated in recitals (12) and (124) also shows that the Habidite investment project qualified in December 2006 as a large investment project within the meaning of the 2002 Framework – the total eligible costs for this project exceeded EUR 50 million.
Myös johdanto-osan 12 ja 124 kappaleessa esitetyt tukikelpoisia investointikustannuksia koskevat tiedot osoittavat, että Habiditen investointihanketta voitiin joulukuussa 2006 pitää vuoden 2002 monialaisissa puitteissa tarkoitettuna suurena investointihankkeena. Hankkeen tukikelpoiset kokonaiskustannukset olivat yli 50 miljoonaa euroa.
Therefore the compatibility of the aid involved in the Land Contract must also be examined from the perspective of its compliance with the conditions of the 2002 Framework.
Maa-alueita koskevaan sopimukseen liittyvän tuen sisämarkkinoille soveltuvuutta tutkittaessa on sen vuoksi selvitettävä myös, onko se vuoden 2002 puitteiden ehtojen mukainen.
It is also noted that, according to the information provided by the Diputación itself (see recital (12)), the costs for purchasing the land were, at a given moment, estimated at EUR 4,8 million.
On myös todettava, että Diputaciónin itsensä antamien tietojen mukaan (ks. johdanto-osan 12 kappale) maa-alueen ostamisesta aiheutuvien kustannusten arvioitiin tuolloin olevan 4,8 miljoonaa euroa.
Finally, the costs estimated in November 2008 for the purchase of the land, as reported in Habidite's Business Plan submitted in its application for the 2008 regional aid, were of EUR 5,5 million.
Marraskuussa 2008 arvioidut maa-alueen ostosta aiheutuvat kustannukset olivat 5,5 miljoonaa euroa. Arvio esitettiin Habiditen liiketoimintasuunnitelmassa, jonka Habidite toimitti vuoden 2008 aluetukea koskevassa hakemuksessaan.
However, the Commission cannot exclude that the aid amount might have exceeded the ceiling of EUR 15 million.
Komissio ei voi kuitenkaan sulkea pois sitä mahdollisuutta, että tuen määrä olisi saattanut ylittää 15 miljoonan euron enimmäismäärän.
Under these circumstances, the Commission verified if the two additional conditions for the approval of such aid were complied with in the case of the Land Contract.
Komissio tutki näin ollen, täyttyivätkö kyseisen tuen hyväksymistä koskevat kaksi lisäehtoa maa-alueita koskevan sopimuksen tapauksessa.
The aid granted through the Land Contracts is compatible with the Treaty under the 1998 Guidelines and the 2002 Framework up to the permissible amount of EUR 10,5 million.
Maa-alueita koskevalla sopimuksella myönnetty tuki on perussopimuksen mukainen ja vuoden 1998 suuntaviivojen ja vuoden 2002 puitteiden mukainen 10,5 miljoonan euron sallittuun enimmäismäärään saakka.
The part of the aid granted under the Land Contracts eventually exceeding this permissible amount is incompatible with the Treaty.
Maa-alueita koskevalla sopimuksella myönnetty tuki, joka mahdollisesti ylittää tämän sallitun enimmäismäärän, on perussopimuksen vastainen.
The aid involved in the Land contract is compatible with the Treaty under the 1998 Guidelines on National Regional Aid and the 2002 Multisectoral Framework on regional aid to large investment projects up to the permissible amount of EUR 10,5 million.
Maa-alueita koskevaan sopimukseen liittyvä tuki on vuonna 1998 annettujen alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen ja vuonna 2002 alueellisesta tuesta suurille investointihankkeille annettujen monialaisten puitteiden mukaan perussopimuksen mukainen 10,5 miljoonan euron enimmäismäärään saakka.
Aid exceeding this ceiling is incompatible with the Treaty.
Enimmäismäärän ylittävä valtiontuki on perussopimuksen vastainen.
However, as indicated at recitals (60) to (62), the aid granted through the Land and Houses Contracts was unlawfully granted (i.e. prior to notification to the Commission) on 15 December 2006.
Kuten johdanto-osan 60–62 kappaleessa todetaan, maa-alueita koskevalla sopimuksella ja talosopimuksella myönnetty tuki myönnettiin kuitenkin sääntöjenvastaisesti (ennen komissiolle ilmoittamista) 15 päivänä joulukuuta 2006.
Its compatibility must therefore be assessed on the basis of the state aid rules in force at the time when it was granted.
Tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille on sen vuoksi arvioitava tuen myöntämisajankohtana voimassa olleiden valtiontukisääntöjen perusteella.
It estimated its overall resulting market share on the Spanish market (free market plus social housing projects) to increase from 0,4 % in 2011 to 1 % for the period 2012-2016. For the year 2011, for example, Habidite estimated that the total number of houses to be sold on the entire Spanish market would have been of approximately 320000 houses, of which, with a production of 1403 houses in 2011, it would have covered a market share of 0,4 %. Regarding the market in the Basque Country in particular, Habidite estimated a market share of 0,5 % in 2011 and up to 2,8 % as of 2014 onwards, assuming that the total yearly demand for housing in this region would have been of 8000 houses for the period 2011-2016.
Habidite totesi siinä (sivuilla 10–12), että se oli kilpaillut perinteisten talojen rakentajien kanssa useilla Espanjan alueellisilla markkinoilla, joilla se aikoi myydä tuotteitaan (etenkin esim. Baskimaassa, Navarrassa, Cantabriassa, La Riojassa, Madridissa ja Kataloniassa sekä vähäisemmässä määrin myös Espanjan muilla itsehallintoalueilla (comunidades autónomas). Habidite arvioi, että sen kokonaismarkkinaosuus Espanjan markkinoilla (vapaat markkinat ja sosiaalisen asuntotuotannon hankkeet) kasvaisi tämän johdosta vuoden 2011 0,4 prosentista 1 prosenttiin vuosina 2012–2016. Habiditen arvion mukaan esimerkiksi vuonna 2011 koko Espanjan markkinoilla myytävien talojen kokonaismäärä olisi noin 320000 taloa. Se olisi saanut 0,4 prosentin markkinaosuuden valmistamalla 1403 taloa vuonna 2011. Habidite arveli erityisesti Baskimaan markkinoiden osalta markkinaosuudekseen 0,5 prosenttia vuonna 2011 ja jopa 2,8 prosenttia vuodesta 2014 alkaen olettaen, että asuntojen vuotuinen kokonaiskysyntä kyseisellä alueella olisi ollut 8000 taloa vuosina 2011–2016.
Point 4.2. of the 1998 Guidelines also required that the beneficiary of the aid should have provided itself an aid-free own financial contribution to the project of at least 25 % of the eligible costs. This condition is also evidently complied with in the case of the aid involved in the Land Contract.
Vuoden 1998 suuntaviivojen 4.2 kohdassa edellytettiin myös, että tuensaajan olisi ollut rahoitettava vähintään 25 prosentin oma, tuesta vapaa osuus hankkeen tukikelpoisista kustannuksista Tätä edellytystä noudatetaan selvästi maa-alueita koskevaan sopimukseen liittyvän tuen tapauksessa.
on State aid case SA.29064 (11/C, ex 11/NN) — Differentiated air travel tax rates implemented by Ireland
valtiontuesta SA.29064 (11/C, ex 11/NN) – Lentomatkaverokantojen eriyttäminen Irlannissa
(notified under document C(2012) 5037)
(tiedoksiannettu numerolla C(2012) 5037)
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to those provisions [1] and having regard to their comments,
on mainittujen määräysten ja säännösten mukaisesti kehottanut [1] asianomaisia esittämään huomautuksensa ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
In 2009, the Commission received a State aid complaint from an airline operator (hereafter "complainant") regarding several aspects of the air travel tax implemented by Ireland including the differentiated tax rates applicable to flights with destinations located no more than 300 km from Dublin airport, which allegedly favoured Aer Arann.
Komissio vastaanotti vuonna 2009 lentoyhtiöltä, jäljempänä ’kantelija’, valtiontukea koskevan kanteen, joka koski useita Irlannin soveltamaan lentomatkaveroon liittyviä seikkoja, kuten eriytettyjä verokantoja. Eriytettyjä verokantoja sovelletaan lentoihin, joiden määränpää sijaitsee enintään 300 kilometrin päässä Dublinin lentoasemalta, minkä väitettiin suosivan lentoyhtiötä Aer Arann.
By letter dated 13 July 2011, the Commission informed Ireland that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty in respect of the differentiated tax rates applied under the Irish air travel tax.
Komissio ilmoitti 13 päivänä heinäkuuta 2011 päivätyllä kirjeellä Irlannille, että se oli päättänyt aloittaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (SEUT-sopimuksen) 108 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn, joka koskee Irlannin soveltamia lentomatkaveron eriytettyjä verokantoja.
The Commission asked the Irish authorities to forward a copy of the decision to the beneficiaries.
Komissio pyysi Irlannin viranomaisia toimittamaan jäljennöksen tästä päätöksestä tuensaajille.
On 9 August 2011 and 5 September 2011, the airline operator Ryanair Ltd. (hereafter "Ryanair") submitted letters regarding the Commission's decision to initiate the proceedings.
Lentoyhtiö Ryanair LTd., jäljempänä ’Ryanair’, toimitti 9 päivänä elokuuta 2011 ja 5 päivänä syyskuuta 2011 kirjeet, jotka koskivat komission päätöstä aloittaa menettely.
Following an extension of the deadline to reply, the Irish authorities submitted their observations on the Commission's decision on 15 September 2011.
Vastauksille asetetun määräajan pidentämisen jälkeen Irlannin viranomaiset toimittivat huomautuksensa komission päätöksestä 15 päivänä syyskuuta 2011.
On 18 October 2011, the Commission decision to initiate the procedure was published in the Official Journal of the European Union [2].
Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin 18 päivänä lokakuuta 2011Euroopan unionin virallisessa lehdessä [2].
The Commission invited interested parties to submit their observations on the measure.
Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa toimenpiteestä.
On 17 November 2011, Ryanair submitted its response to that invitation.
Ryanair toimitti 17 päivänä marraskuuta 2011 vastauksensa kehotukseen.
By letter of 28 November 2011, the Commission asked Ryanair whether any information in Ryanair's submission was confidential and could not be disclosed to the Irish authorities.
Komissio kysyi 28 päivänä marraskuuta 2011 päivätyllä kirjeellä Ryanairiltä, ovatko jotkin sen toimittamista tiedoista luottamuksellisia siten, ettei niitä voida paljastaa Irlannin viranomaisille.
By letter of 30 November 2011, Ryanair confirmed that the submission of 17 November 2011 could be forwarded to the Irish authorities.
Ryanair vahvisti 30 päivänä marraskuuta 2011 päivätyllä kirjeellä, että sen 17 päivänä marraskuuta 2011 toimittamat tiedot voidaan toimittaa edelleen Irlannin viranomaisille.
By letter of 12 December 2011, the Commission forwarded Ryanair's comments to the Irish authorities, which provided their comments thereon on 13 January 2012.
Komissio toimitti 12 päivänä joulukuuta 2011 päivätyllä kirjeellä Ryanairin huomautukset Irlannin viranomaisille, jotka toimittivat niitä koskevat huomautuksensa 13 päivänä tammikuuta 2012.
As of 30 March 2009, the Irish authorities introduced an excise duty on air passenger transport.
Irlannin viranomaiset ottivat 30 päivänä maaliskuuta 2009 käyttöön lentomatkustajaliikennettä koskevan valmisteveron.
The national legal basis for the tax is section 55 of the Finance (No. 2) Act 2008, which introduces an excise duty referred to as the "air travel tax" which the airline operators are liable to pay in respect of "every departure of a passenger on an aircraft from an airport" located in Ireland [3].
Veron kansallinen oikeusperusta on vuoden 2008 finanssilain nro 2 (Finance No. 2 Act) 55 §. Sillä otettiin käyttöön valmistevero, josta käytetään nimitystä ’lentomatkavero’ ja jonka lentoliikenteen harjoittajat joutuvat maksamaan jokaisesta matkustajan lähdöstä ilma-aluksella Irlannissa sijaitsevalta lentoasemalta [3].
The tax becomes due at the time a passenger departs from an airport on an aircraft capable of carrying more than 20 passengers and not used for State or military purposes.
Vero on maksettava, kun matkustaja lähtee lentoasemalta ilma-aluksella, joka kykenee kuljettamaan yli 20 matkustajaa ja jota ei käytetä valtiollisiin tai sotilaallisiin tarkoituksiin.
While the tax in fine is intended to be passed on to the passengers via the ticket price, it is the airline operators that are accountable for it and liable to pay it [4].
Vaikka vero on tarkoitettu viime kädessä matkustajan maksettavaksi lipun hinnassa, lentoyhtiöt ovat vastuussa siitä ja maksuvelvollisia [4].
At the time of its introduction, the tax was levied on the basis of the distance between the airport where the flight began and the airport where the flight ended, at the rate of (i) EUR 2 in the case of a flight from an airport to a destination located no more than 300 km from Dublin airport and (ii) EUR 10 in any other case.
Kun vero otettiin käyttöön, sitä kannettiin lähtöaseman ja määräaseman välisen lennon pituuden perusteella siten, että vero oli i) 2 euroa, jos lennon määräasema sijaitsi enintään 300 kilometrin päässä Dublinin lentoasemalta ja ii) 10 euroa muissa tapauksissa.
Following an investigation by the Commission regarding a possible infringement of Regulation (EC) No 1008/2008 of the European Parliament and of the Council of 24 September 2008 on common rules for the operation of air services in the Community [5] and Article 56 of the Treaty on the freedom to provide services, the rates were changed as of 1 March 2011 so that a single tax rate of EUR 3 is applicable to all departures, regardless of the distance travelled [6].
Komission tutkittua lentoliikenteen harjoittamisen yhteisistä säännöistä yhteisössä 24 päivänä syyskuuta 2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1008/2008 [5] sekä palvelujen tarjoamisen vapautta koskevan SEUT-sopimuksen 56 artiklan mahdollista rikkomista verokantoja muutettiin 1 päivästä maaliskuuta 2011 siten, että samaa 3 euron veroa sovellettiin kaikkiin lähtöihin matkan pituudesta riippumatta [6].
The Commission initiated the formal procedure regarding the lower tax rate, which was applicable for certain routes during the period 30 March 2009 until 1 March 2011, because it considered that it appeared to constitute State aid and had doubts regarding its compatibility with the internal market.
Komissio aloitti virallisen menettelyn, joka koski 30 päivästä maaliskuuta 20091 päivään maaliskuuta 2011 tietyillä reiteillä sovellettua alempaa verokantaa, koska se katsoi, että kyseessä saattoi olla valtiontuki. Lisäksi sillä oli epäilyjä tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille.
In its assessment of whether the measure was selective, in line with established case-law [7], the Commission first identified the relevant tax system of reference, and thereafter analysed whether the measure constituted a derogation from that system and, if so, whether Ireland had demonstrated that the derogation was in the nature and logic of the tax system.
Arvioidessaan, onko toimenpide valikoiva, komissio määritti vakiintuneen oikeuskäytännön [7] mukaisesti ensin vertailukohdaksi sopivan verojärjestelmän, ja tarkasteli tämän jälkeen, muodostiko toimenpide poikkeuksen tästä järjestelmästä, ja jos muodosti, oliko Irlanti osoittanut, että poikkeus oli verojärjestelmän luonteen ja logiikan kannalta perusteltu.
It concluded that, in the case at hand, the system of reference is the taxation of air passengers departing from an airport situated in Ireland.
Se totesi, että käsiteltävänä olevassa tapauksessa vertailukohta on Irlannissa sijaitsevilta lentoasemilta lähtevien lentomatkustajien verotus.
The Commission noted that the air travel tax system provided for one general or normal rate applicable to nearly all flights and a reduced rate for flights to a destination located no more than 300 km from Dublin airport.
Komissio totesi, että lentomatkaverojärjestelmässä oli yksi yleinen tai tavanomainen verokanta, jota sovellettiin lähes kaikkiin lentoihin, ja alennettu verokanta lennoille kohteisiin, jotka sijaitsevat enintään 300 kilometrin päässä Dublinin lentoasemasta.
It found that the normal rate constituted the reference system, while the reduced rate, that was applicable to a well delimited category of flights, appeared to be an exception from the reference system.
Se totesi, että tavanomainen verokanta muodosti vertailukohdan, kun taas alennettu verokanta, jota sovellettiin tarkasti rajattuihin lentoihin, vaikutti poikkeukselta vertailukohtaan nähden.
The Commission had doubts whether the reduced rate was justified on the basis of the distance between the starting point and the final destination of the journey.
Komissio epäili, oliko alennettu verokanta perusteltu matkan lähtöpaikan ja lopullisen määräpaikan välisen etäisyyden perusteella.
First, it was not applicable on the basis of the actual length of the journey, but on the basis of the distance between Dublin airport and the destination.
Ensinnäkään sen soveltaminen ei perustunut matkan todellisen pituuteen vaan Dublinin lentoaseman ja määräaseman väliseen etäisyyteen.
Second, the structure and objective nature of the tax did not seem to relate to the distance of the flight, but to the fact of departing from an Irish airport.
Toiseksi veron rakenne ja objektiivinen luonne eivät ilmeisesti liittyneet lentomatkan pituuteen vaan siihen, että lento lähti irlantilaiselta lentoasemalta.
The connection with the fiscal authority, the taxable event (the departure from an Irish airport) and the negative externalities for the Irish society (noise and air pollution) were precisely the same for all passengers departing from an Irish airport regardless of the destination of the flight and the distance travelled.
Yhteys veroviranomaiseen, verotettava tapahtuma (lähtö irlantilaiselta lentoasemalta) ja negatiiviset ulkoisvaikutukset irlantilaiselle yhteiskunnalle (melu ja ilmansaasteet) olivat täsmälleen samat kaikkien irlantilaisilta lentoasemilta lähtevien matkustajien osalta riippumatta lennon määräpaikasta ja matkan pituudesta.
The concerned airline operators were in the same as each other legal and factual situation with regard to that objective.
Asianomaiset lentoyhtiöt olivat tältä osin samassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa.
Third, the tax system was not characterised by an articulated differentiation in the tax level in relation to the flights' distance, but it fixed only two rates: one for very short distance flights and the other for all other flights.
Kolmanneksi verojärjestelmässä ei määritelty eriytettyä veroa lennon pituuden mukaan vaan määriteltiin ainoastaan kaksi verokantaa: yksi erittäin lyhyiden matkojen lennoille ja toinen muille lennoille.
That criterion seemed to favour flights within Ireland and to certain western parts of the United Kingdom and, consequently, discriminated between national and intra-Union flights.
Tämä jako näytti suosivan Irlannin sisäisiä lentoja ja lentoja tiettyihin Yhdistyneen kuningaskunnan länsiosiin, ja aiheutti näin syrjintää kansallisten ja unionin sisäisten lentojen välille.
In the case at hand, the Irish authorities argued that a higher charge on the destinations for which the lower rate applied would be disproportional in relation to the price.
Käsiteltävänä olevassa tapauksessa Irlannin viranomaiset väittivät, että korkeampi maksu niiden määräpaikkojen osalta, joihin sovellettiin alempaa verokantaa, olisi hintaan nähden kohtuuton.
The Commission found that the price of tickets for domestic destinations is not necessarily lower than that of flights to other destinations in the Union.
Komissio totesi, että kotimaisten kohteiden lippujen hinta ei välttämättä ole alhaisempi kuin niiden lentojen lippujen hinta, jotka suuntautuvat muihin kohteisiin unionissa.
The lower tax rate did thus not appear to be justified by the nature and logic of the air travel tax system and therefore seemed to be a selective measure.
Alhaisemman verokannan perusteena ei siten näytä olevan lentomatkaverojärjestelmän luonne ja logiikka, vaan toimenpide vaikutti valikoivalta.
Since all other criteria in Article 107(1) of the Treaty also seemed to be fulfilled, the measure appeared to constitute State aid to the airline operators that had operated the routes benefitting from the reduced rate.
Koska myös kaikki muut SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaiset määritelmät näyttivät täyttyvän, toimenpide vaikuttaa valtiontuelta sellaisilla reiteillä toimiville lentoyhtiöille, joihin sovelletaan alennettua verokantaa.
The aid did not appear to fall within the scope of any guidelines for compatibility of State aid issued by the Commission.
Tuki ei näytä kuuluvan yksienkään komission antamien valtiontuen suuntaviivojen soveltamisalaan.
As it appeared to constitute an operating aid that discriminated between flights within the Union, it could not be considered to be compatible directly under Article 107(3)(c) of the Treaty.
Koska se vaikutti toimintatuelta, joka kohteli unionin alueella lennettäviä lentoja syrjivästi, sitä ei voitu katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi suoraan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla.
Furthermore, the aid did not fall within any other exemption specified in Article 107(2) or (3) of the Treaty.
Tuki ei myöskään kuulunut minkään muun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 tai 3 kohdassa mainitun poikkeuksen soveltamisalaan.
Consequently, the Commission had doubts as to the compatibility of the aid measure with the internal market and, in accordance with Article 4(4) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [8], it decided to open the formal investigation procedure, thereby inviting Ireland and other interested parties to submit their comments.
Näin ollen komissio epäili tukitoimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille, ja se päätti Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun asetuksen (EY) N:o 659/1999 [8] 4 artiklan mukaisesti aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn ja kehotti Irlantia ja muita asianomaisia esittämään huomautuksensa.
In response to the notice in the Official Journal [9], the Commission received comments from the Irish authorities and from Ryanair.
Vastauksena Euroopan unionin virallisessa lehdessä [9] julkaistuun ilmoitukseen komissio sai huomautuksia Irlannin viranomaisilta ja Ryanairiltä.
Comments from the Irish authorities
Irlannin viranomaisten huomautukset
The tax is a tax on consumers
Vero kannetaan kuluttajilta
The Irish authorities state that the nature of the air travel tax is essentially a customer tax.
Irlannin viranomaiset toteavat, että lentomatkavero on pohjimmiltaan kulutusvero.
For ease of application, the Irish authorities obliged each airline to pay to the Revenue service the relevant amount per passenger departing from an Irish airport and carried by that airline.
Sen soveltamisen helpottamiseksi Irlannin viranomaiset velvoittivat lentoyhtiöt maksamaan verohallinnolle kyseisen veron, jonka määrä muodostuu irlantilaiselta lentoasemalta matkustavien kyseisen lentoyhtiön matkustajien määrän perusteella.
The airline operators are, however, allowed to pass on the tax and collect it from their passengers.
Lentoyhtiöt voivat kuitenkin siirtää veron matkustajille ja kerätä sen näiltä.
Moreover, the air travel tax is normally listed in the ticket price and/or in the general terms and conditions of operators as a tax or levy, in conjunction with other charges and taxes.
Tavallisesti lentomatkavero luetellaan lipun hintaerittelyssä ja/tai lentoyhtiön yleisissä ehdoissa verona tai maksuna muiden verojen ja maksujen kanssa.
Accordingly, the tax does not confer a benefit on any airline operators since it is merely another levy, tax or charge which is effectively charged to the consumer.
Näin ollen verosta ei aiheudu etua millekään lentoyhtiölle, koska se on ainoastaan yksi vero tai maksu lisää ja se veloitetaan todellisuudessa kuluttajilta.
Absence of benefit to particular operators
Ei etua tietyille toimijoille
The Irish authorities state that the conferring of a benefit on particular operators is a prerequisite for the air travel tax to fall within the definition of Article 107(1) of the Treaty.
Irlannin viranomaiset toteavat, että lentomatkaveron voidaan katsoa kuuluvan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan ainoastaan, jos siitä aiheutuu etua tietyille toimijoille.