natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, the relevant price must be the price paid for wine sent for distillation.
Merkityksellisen hinnan on kuitenkin oltava tislattavaksi toimitetusta viinistä maksettu hinta.
As all traditional intervention measures on agricultural markets, preventive distillation of wine according to Article 38 of Regulation (EEC) No 822/87 has as its main aim to remove over-supply from the wine market and thus the price of this voluntary distillation had to be high enough to give producers the incentive to send wine for distillation.
Kaikkien maatalousmarkkinoilla sovellettujen perinteisten interventiotoimenpiteiden tavoin viinin esitislauksen tärkeimpänä tavoitteena on asetuksen (ETY) N:o 822/87 38 artiklan mukaisesti poistaa ylitarjonta viinimarkkinoilta, ja sen vuoksi tästä vapaaehtoisesta tislauksesta oli maksettava riittävän korkea hinta, joka tarjosi tuottajille kannustimen toimittaa viini tislattavaksi.
The actual yearly price of the distillation measure was defined by the Council as 65 % of the so called guide price.
Neuvosto vahvisti tislaustoimenpiteen tosiasialliseksi vuosittaiseksi hinnaksi 65 prosenttia niin kutsusta ohjehinnasta.
The guide price itself was decided upon by the Council once a year and the price was expressly set to support the market.
Itse ohjehinnasta päätettiin neuvostossa vuosittain, ja hinta vahvistettiin nimenomaisesti markkinoiden tukemiseksi.
To do this it obviously had to be set at a high enough level.
Tästä syystä se oli luonnollisesti vahvistettava riittävän korkealle tasolle.
Council Regulation (EC) No 1676/1999 of 19 July 1999 fixing the guide price for wine for the 1999/2000 wine year [32] fixed the guide prices for the different categories of wine.
Viinialan ohjehintojen vahvistamisesta viinivuodeksi 1999/2000 19 päivänä heinäkuuta 1999 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1676/1999 [32] vahvistettiin eri viiniluokkien ohjehinnat.
The price for category AII (white table wine from vine varieties of the Sylvaner or Müller-Thurgau type) was set at EUR 82,81 per hectolitre and the one for AIII (white table wine from vine varieties of the Riesling type) at EUR 94,57 per hectolitre.
Luokan A II (Sylvaner- tai Müller-Thurgau-tyyppisistä viiniköynnöslajikkeista peräisin oleva pöytävalkoviini) hinnaksi vahvistettiin 82,81 euroa hehtolitralta ja luokan A III (Riesling-tyyppisistä viiniköynnöslajikkeista peräisin oleva pöytävalkoviini) hinnaksi 94,57 euroa hehtolitralta.
According to Annex III of Commission Regulation (EC) No 1681/1999 of 26 July 1999 fixing the buying-in prices, aids and certain other amounts applicable for the 1999/2000 wine year to intervention measures in the wine sector [33], the exact amount paid for distillation depended on the degree of alcohol of the wine delivered because the price for preventive distillation (65 % of the guide price) was calculated by the Commission not per hectolitre but by degree of alcohol per hectolitre that year.
Ostohintojen ja tukien sekä joidenkin muiden viinivuonna 1999/2000 interventiotoimenpiteisiin viinialalla sovellettavien määrien vahvistamisesta 26 päivänä heinäkuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1681/1999 [33] liitteen III mukaan tislauksesta maksettu täsmällinen määrä riippui tislaukseen toimitetun viinin alkoholipitoisuudesta, koska komissio ei laskenut esitislauksesta maksettavaa hintaa (65 % ohjehinnasta) kyseisenä vuonna hehtolitraa kohden vaan hehtolitran alkoholipitoisuuden mukaan.
The Commission’s main role in relation to distillation of wine was to assess the actual market situation and accordingly fix the quantities admitted for preventive distillation each year in each Member State.
Komission tärkein tehtävä viinin tislauksen suhteen oli arvioida todellinen markkinatilanne ja vahvistaa sen mukaisesti esitislaukseen hyväksytyt määrät kunakin vuonna kaikissa jäsenvaltioissa.
Commission Regulation (EC) No 2367/1999 of 5 November 1999 introducing preventive distillation as provided for in Article 38 of Council Regulation (EEC) No 822/87 for the 1999/2000 wine year [34] allocated 148000 hectolitres to the German market for the wine year 1999/2000.
Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 822/87 38 artiklassa tarkoitetun esitislauksen käyttöön ottamisesta markkinointivuodeksi 1999/2000 5 päivänä marraskuuta 1999 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2367/1999 [34] mukaan Saksan markkinoille jaettu määrä viinivuonna 1999/2000 oli 148000 hehtolitraa.
Commission Regulation (EC) No 546/2000 of 14 March 2000 amending Regulation (EC) No 2367/1999 introducing preventive distillation as provided for in Article 38 of Council Regulation (EEC) No 822/87 for the 1999/2000 wine year [35] increased this to 468000 hectolitres.
Neuvoston asetuksen (ETY) N:o 822/87 38 artiklassa tarkoitetun esitislauksen käyttöön ottamisesta markkinointivuodeksi 1999/2000 annetun asetuksen (EY) N:o 2367/1999 muuttamisesta 14 päivänä maaliskuuta 2000 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 546/2000 [35] tämä määrä nostettiin 468000 hehtolitraan.
Regulation (EC) No 2367/1999 limited the quantity of wine sent for distillation to 40 % of the production.
Asetuksella (EY) N:o 2367/1999 tislattavaksi toimitetun viinin määrä rajoitettiin 40 prosenttiin tuotannosta.
According to the Commission’s records German producers distilled around 400000 hectolitres under this scheme.
Komission tietojen mukaan Saksan tuottajat tislasivat tässä järjestelmässä noin 400000 hehtolitraa.
According to Germany the price paid for the wine sent for distillation was EUR 0,50-0,55 per litre.
Tislattavaksi toimitetusta viinistä maksettu hinta oli Saksan mukaan 0,50–0,55 euroa litralta.
Taking the calculation method above into consideration, the Commission finds the price quoted by Germany to be realistic.
Komission mielestä Saksan mainitsema hinta on realistinen ottaen huomioon edellä tarkoitettu laskentatapa.
The Commission concludes that because of the EU’s market intervention for a substantial share of the wine two separate markets were created.
Komissio toteaa, että EU:n huomattavaan osaan viinimarkkinoita kohdistamien markkinainterventioiden seurauksena luotiin kahdet erilliset markkinat.
One where the reference price was that paid for wine sent to distillation, in this case EUR 0,50-0,55 per litre, and another where the reference price was that of the market.
Toisilla markkinoilla viitehinta oli tislaukseen toimitetusta viinistä maksettu hinta, tässä tapauksessa 0,50–0,55 euroa litralta, ja toisilla markkinoilla viitehinta oli markkinahinta.
The EUR 0,26 per litre as quoted in the opening of procedure decision can therefore not be seen as the relevant reference price for the must bought to be sent for distillation.
Menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä mainittua 0,26 euron litrahintaa ei voida näin ollen pitää ostetusta, tislaukseen lähetettävästä puristemehusta maksettuna merkityksellisenä viitehintana.
In order to establish what was the relevant market for the must bought in order to turn it into raw wine for the production of sparkling wine it is first necessary to evaluate if separate markets exist for wine and if whether the must bought by GfW belongs to the same market as table wine or not.
Jotta voitaisiin määrittää, mitkä olivat sen puristemehun merkitykselliset markkinat, joka ostettiin tarkoituksena jalostaa se kuohuviinin tuotantoon tarkoitetuksi raakaviiniksi, on ensiksi tarpeen arvioida, onko olemassa erillisiä viinimarkkinoita ja kuuluuko GfW:n ostama puristemehu samoille markkinoille kuin pöytäviini.
It will also be necessary to decide whether higher quality wine could achieve higher prices.
Lisäksi on tärkeää selvittää, voitaisiinko korkealaatuisemmasta viinistä saada korkeampia hintoja.
The Commission in its statistics always refer to different prices depending on the quality of the wine.
Komissio viittaa tilastoissaan aina eri hintoihin viinin laadusta riippuen.
According to the Commission’s in-house wine experts the price of wine is not the same for each batch and the wine statistics available only give average prices for different quality of wine.
Komission omien viiniasiantuntijoiden mukaan viinin hinta ei ole kunkin erän osalta sama ja käytettävissä olevista viinitilastoista saadaan vain erilaatuisten viinien keskihinnat.
The actual price is influenced by several elements.
Todellisen hintaan vaikuttavat monet seikat.
The main elements are the quality, the aging, the reputation, the demand and the alcoholic degree/degrees of Oechsle.
Tärkeimmät seikat ovat laatu, ikä, maine, kysyntä ja alkoholipitoisuus/Öchsle-asteet.
The degree of Oechsle indicates the ripeness and the level of sugar which is present in the grapes.
Öchsle-aste ilmoittaa kypsyyden ja rypäleissä olevan sokerin tason.
It is important as it determines the final natural alcoholic degree of a wine.
Se on tärkeä, sillä se määrittää viinin lopullisen luonnollisen alkoholipitoisuuden.
According to the Deutsches Weininstitute (German wine institute) the production of sect/sparkling wine requires a high degree of alcohol content in the raw wine [36].
Saksan viini-instituutin (Deutsches Weininstitute) mukaan sektin/kuohuviinin tuotanto edellyttää raakaviiniltä korkeaa alkoholipitoisuutta [36].
This supports Germany’s claims that the degree of Oechsle in the must needs to be higher if the final product is to be sparkling wine than if it is to be table wine and that a premium had to be paid for the must with a higher degree of Oechsle.
Tämä tukee Saksan väitteitä siitä, että puristemehun Öchsle-asteen on oltava korkeampi, jos lopputuotteena on kuohuviini kuin jos lopputuotteena olisi pöytäviini, ja että Öchsle-asteiltaan korkeammasta puristemehusta oli maksettava lisämaksu.
The Commission therefore accepts Germany’s arguments that separate markets exist and that the price must indeed have been higher for must to be used for the production of sparkling wine rather than for must used for the production of table wine.
Sen vuoksi komissio hyväksyy Saksan väitteet erillisten markkinoiden olemassaolosta ja siitä, että kuohuviinin tuotantoon käytetystä puristemehusta maksetun hinnan on todellakin pitänyt olla pöytäviinin tuotantoon käytetystä rypälemehusta maksettua hintaa korkeampi.
As a result, the Commission also accepts that the price paid by GfW at the time of purchase cannot be compared to the price for table wine, EUR 0,26 per litre, as done in the opening of the procedure.
Tämän johdosta komissio hyväksyy myös sen, että GfW:n tuolloin maksamaa ostohintaa ei voida verrata 0,26 euroa litralta olevaan pöytäviinin hintaan, kuten menettelyn aluksi tehtiin.
Germany goes on to provide information regarding the achievable price on the relevant market, the market for high quality must to be used for the production of sparkling wine.
Saksa toimitti lisäksi tietoja hinnasta, joka on saavutettavissa merkityksellisillä markkinoilla, eli kuohuviinin tuotantoon käytettävän korkealaatuisen puristemehun markkinoilla.
Pursuant to this information, on the market of raw wine for sparkling wine, the basic price paid for one litre of must of 60 degrees Oechsle was EUR 0,312 per litre.
Kyseisten tietojen mukaan perushinta, joka kuohuviinin tuotantoon tarkoitetun raakaviinin markkinoilla maksettiin yhdestä litrasta 60 Öchsle-asteen puristemehua, oli 0,312 euroa litralta.
Also, according to the import statistics of the German winegrowers association (Deutsche Weinbauverband) for the years 1998-2001, submitted by Germany, imported bulk white wine, which due to its high quality is suitable for the production of sparkling wine, had a market price of EUR 0,38 per litre.
Tämän lisäksi Saksan viininviljelijöiden yhdistyksen (Deutsche Weinbauverband) kaudelta 1998–2001 olevien, Saksan toimittamien tuontitilastojen mukaan irtotavarana tuodusta valkoviinistä, joka soveltui korkean laatunsa ansiosta kuohuviinin tuotantoon, maksettu markkinahinta oli 0,38 euroa litralta.
The Commission is willing to accept the arguments of Germany for a relevant market price of around EUR 0,38 per litre, based on the information from its in-house wine experts regarding how the price of wine is determined, the information from the Deutsches Weininstitute as stated above and the profit calculation in GfW’s business plan.
Komissio on valmis hyväksymään Saksan väitteet noin 0,38 euroa litralta olevasta markkinahinnasta ottaen huomioon omilta viiniasiantuntijoiltaan saamansa, viinin hinnan muodostumista koskevat tiedot, edellä esitetyt Saksan viini-instituutilta saamansa tiedot ja GfW:n toimintasuunnitelmassa esitetyn tuottolaskelman.
The business plan of GfW, submitted by Germany, shows that at the time of purchasing the must, GfW was expecting to be able to send 40 % of the stock for preventive distillation at a price of EUR 0,50-0,55 per litre, to sell 60 % of the stock at a price of EUR 0,375 per litre and for 20 % of the stock, they expected to get an additional EU subsidy for stocking of wine of EUR 0,06 per litre before selling it at EUR 0,375 per litre a year later.
Saksan toimittamasta GfW:n toimintasuunnitelmasta käy ilmi, että GfW oletti rypäleen puristemehun hankinnan ajankohtana voivansa toimittaa 40 prosenttia varastosta esitislaukseen 0,50–0,55 euron litrahintaan ja myydä 60 prosenttia varastosta 0,375 euron litrahintaan. Lopusta 20 prosentista varastoa se oletti saavansa EU:n viinin varastointiin myöntämää lisätukea, jonka määrä on 0,06 euroa litralta, ennen kuin se myisi kyseisen osuuden 0,375 euron litrahintaan vuotta myöhemmin.
In total, they expected to sell the stock at an average price of EUR 0,44 to EUR 0,46 and to make a profit of between EUR 0,06 and EUR 0,09 per litre.
GfW oletti voivansa myydä koko varaston 0,44–0,46 euron litrahintaan ja saavansa voittoa 0,06–0,09 euroa litralta.
This would leave a total profit of between some EUR 2,64 million and EUR 3,96 million.
Näin ollen kokonaisvoitto sijoittuisi 2,64 miljoonan euron ja 3,96 miljoonan euron välille.
In 1999, GfW sent 40 % of its stocks to preventive distillation for which it received a price of EUR 0,50-0,55 per litre.
Vuonna 1999 GfW toimitti 40 prosenttia varastostaan esitislaukseen, josta sille maksettiin 0,50–0,55 euron litrahinta.
In view of a fall in prices on the market in wine at the end of 1999 — which had not been expected by GfW considering the higher prices the year before — GfW decided not to sell its remaining stock that year but to store it and sell it in 2000, or if the prices on the market would remain low, to take advantage of a second round of preventive distillation.
Viinimarkkinoilla vuoden 1999 lopussa tapahtuneen hintojen laskun vuoksi – jota GfW ei ollut edellisen vuoden korkeiden hintojen perusteella odottanut – GfW päätti, ettei se myy jäljellä olevaa varastoaan tuona vuonna vaan jatkaa sen varastointia ja myy sen vasta vuonna 2000, tai jos hinnat pysyvät edelleen alhaisina, hyödyntää esitislauksen toista kierrosta.
This decision was based on the assumption that preventive distillation would be continued.
Tämä päätös perustui oletukseen, että esitislaus jatkuisi.
However, the new Regulation (EC) No 1493/1999 on the common organisation of the market in wine abolished preventive distillation.
Esitislaus kuitenkin poistettiin viinin yhteisestä markkinajärjestelystä annetulla uudella asetuksella (EY) N:o 1493/1999.
Instead it introduced the option of voluntary distillation to supply the potable alcohol market.
Sen sijaan siinä otettiin käyttöön vapaaehtoinen tislaus juotavaksi tarkoitetun alkoholin markkinatoimitusten varmistamiseksi.
The newly introduced crisis distillation measure can only be used in exceptional cases of market disturbance.
Kyseistä erityistä tislaustoimenpidettä voidaan käyttää vain poikkeuksellisten markkinahäiriöiden yhteydessä.
Recital 35 of Regulation (EC) No 1493/1999 explicitly refers to the elimination of the distillation system as an artificial outlet for surplus production.
Asetuksen (EY) N:o 1493/1999 johdanto-osan 35 kappaleessa mainitaan erikseen, että mahdollisuus käyttää tislausjärjestelmää keinotekoisena ratkaisuna ylituotanto-ongelmaan olisi poistettava.
The new Regulation entered into force on 31 July 2000.
Uusi asetus tuli voimaan 31 päivänä heinäkuuta 2000.
For GfW this meant that the distillation measures in the 2000/01 wine year were considerably less favourable than those in previous years.
GfW:n kannalta tämä tarkoitti, että viinivuoden 2000/2001 tislaustoimenpiteet olivat huomattavasti epäedullisemmat kuin edeltävinä vuosina.
In distillation to supply the potable alcohol market only around half of the previously achieved average price of EUR 0,50-0,55 per litre could be achieved.
Juotavaksi tarkoitetun alkoholin markkinatoimitusten varmistamiseksi toteutettavan tislauksen avulla oli mahdollista saada vain noin puolet aiemmin saadusta 0,50–0,55 euron keskimääräisestä litrahinnasta.
In the view of Germany this development could not have been predicted when GfW decided to keep the wine in storage.
Saksan näkemyksen mukaan tätä kehitystä ei olisi voitu ennustaa silloin, kun GfW päätti pitää viinin varastossa.
The Commission, on the other hand, believes that this development was in fact foreseeable.
Komissio uskoo sitä vastoin, että tämä kehitys oli ennakoitavissa.
The new common organisation of the market in wine explicitly set out to eliminate the distillation system.
Viinin uuden yhteisen markkinajärjestelyn nimenomaisena tarkoituksena on poistaa tislausjärjestelmä.
Thus it ought to have been clear to GfW, at the time it was decided to go for a second round of distillation, that distillation measures in the second part of 2000 and onwards would not provide any relief from the falling prices on the wine market.
Sen vuoksi GfW:lle olisi pitänyt toisen tislauskierroksen hyödyntämisestä päätettäessä olla selvää, että vuoden 2000 jälkipuoliskolla ja siitä eteenpäin toteutettavat tislaustoimenpiteet eivät tarjoaisi mitään helpotusta viinimarkkinoiden laskeville hinnoille.
However, the arguments around whether GfW should have known about the change in the Regulation are irrelevant.
Väittely siitä, olisiko GfW:n pitänyt tietää asetuksen muutoksesta, on kuitenkin merkityksetöntä.
The business plan at the time of purchase, against which GfW’s behaviour as a private investor should be judged, only included a first round of preventive distillation, which did take place and for which GfW received EUR 0,50-0,55 per litre.
Ostoajankohtana sovellettu liiketoimintasuunnitelma, jonka pohjalta GfW:n toimintaa yksityisenä sijoittajana olisi arvioitava, sisälsi vain ensimmäisen esitislauskierroksen, joka toteutui ja josta GfW:lle maksettiin 0,50–0,55 euroa litralta.
It did not include a second round of preventive distillation and therefore the expected profit from such distillation was not a part of the overall profit calculation at the time of purchase.
Suunnitelmassa ei määrätty toisesta esitislauskierroksesta, minkä vuoksi tällaisesta tislauksesta odotettavissa olevaa tuottoa ei otettu mukaan ostoajankohtana tehtyyn kokonaistuottolaskelmaan.
It was not part of the business plan and though there is no doubt that GfW’s decision to go for a second round of distillation when the market price fell was a bad one, it cannot be seen as State aid to the winegrowing enterprises and merchants at the time of purchase.
Se ei ollut osa liiketoimintasuunnitelmaa, ja vaikka GfW:n päätös soveltaa markkinahinnan laskiessa toista tislauskierrosta oli epäilemättä huono, sitä ei voida pitää viinitiloille ja kauppiaille ostoajankohtana myönnettynä valtiontukena.
Based on the above, the Commission concludes that GfW paid the market price for the must purchased in the autumn of 1999 and that therefore, no State aid in the meaning of Article 107(1) of the TFEU was awarded the winegrowing enterprises and merchants.
Edellä esitetyn perusteella komissio päätyy siihen, että GfW maksoi syksyllä 1999 ostamastaan puristemehusta markkinahinnan, minkä vuoksi viinitiloille ja kauppiaille ei myönnetty SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
At the time of subordination and waiver of claims by WAK
c Ajankohtana, jona WAK toteutti saatavien asettamisen etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja niistä luopumisen
In recital 114 it was concluded that the subordination and waiver of claims by WAK was done purely out of self interest and in accordance with the private creditor test and that there therefore was no State aid to GfW.
Johdanto-osan 114 kappaleessa todettiin, että WAK:n toteuttama saatavien asettaminen etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja niistä luopuminen tehtiin yksinomaan oman edun nimissä ja yksityisen velkojan testiä noudattaen, minkä vuoksi kyse ei ollut GfW:lle myönnetystä valtiontuesta.
The fact that the decision by WAK favoured the winegrowing enterprises and merchants has no relevance as this was not the intention, but just a consequence of WAK trying to maximise the recovery of its own funds.
Sillä seikalla, että WAK:n päätös suosi viinitiloja ja kauppiaita, ei ole merkitystä, koska se ei ollut tarkoitus vaan ainoastaan seuraus siitä, että WAK pyrki maksimoimaan omien varojensa takaisinperinnän.
The Commission concludes that when subordinating and waiving its claims, WAK did not award any State aid in the meaning of Article 107(1) of the TFEU to the winegrowing enterprises and merchants.
Komissio toteaa, että kun WAK asetti saataviaan etuoikeudeltaan huonompaan asemaan ja luopui niistä, se ei myöntänyt viinitiloille ja kauppiaille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
Classification of the aid as illegal aid
3 Tuen luokittelu sääntöjenvastaiseksi tueksi
Since the aid element contained in the loan by WAK in favour of GfW was granted and paid without prior notification to the Commission, it is illegal within the meaning of Article 1(f) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [37].
Koska WAK:n GfW:lle myöntämään lainaan sisältyvä tukiosuus on myönnetty ja maksettu ilmoittamatta siitä ennakolta, kyseessä on Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 [37] 1 artiklan f alakohdassa tarkoitettu sääntöjenvastainen tuki.
Exemptions provided for in Article 107 of the Treaty regarding the loan to GfW
4 Perussopimuksen 107 artiklassa määrätyt poikkeukset GfW:lle myönnetyn lainan osalta
It must therefore be examined whether one of the exemptions to the prohibition of State aid under Article 107(1) of the TFEU applies.
On näin ollen tarkasteltava, voidaanko SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaiseen valtiontukikieltoon soveltaa jotakin poikkeusta.
From the current viewpoint, the exemptions provided for in Article 107(2) and (3)(a), (b) and (d) are not applicable, since the aid in question is neither:
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 kohdassa ja 3 kohdan a, b ja d alakohdassa määrättyjä poikkeuksia ei voida tämänhetkisestä näkökulmasta katsottuna soveltaa, sillä kyseinen tuki ei ole
aid to promote the economic development of areas where the standard of living is abnormally low or where there is serious underemployment, nor
tukea taloudellisen kehityksen edistämiseen alueilla, joilla elintaso on poikkeuksellisen alhainen tai joilla vajaatyöllisyys on vakava ongelma, eikä
aid to promote the execution of an important project of common European interest or to remedy a serious disturbance in the economy of a Member State, nor
tukea Euroopan yhteistä etua koskevan tärkeän hankkeen edistämiseen tai jäsenvaltion taloudessa olevan vakavan häiriön poistamiseen, eikä
aid to promote culture and heritage conservation where such aid does not affect trading conditions and competition in the Union to an extent that is contrary to the common interest.
tukea kulttuurin ja kulttuuriperinnön edistämiseen, jos tuki ei muuta kaupankäynnin ja kilpailun edellytyksiä unionissa yhteisen edun kanssa ristiriitaisella tavalla.
Article 107(3)(c) of the TFEU is therefore the only exemption which might possibly apply.
Ainoa mahdollisesti sovellettavissa oleva poikkeus on siten SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettu poikkeus.