natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In those particular circumstances, respect for the Member State's rights of defence and the principle of legal certainty constitute obstacles to recovery pursuant to Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/1999, according to which ‘the Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Community law’.
Näissä erityisolosuhteissa takaisinperinnän esteenä ovat asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion puolustautumisoikeudet sekä oikeusvarmuuden periaate, sillä kyseisen säännöksen mukaan ”komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista”.
The recovery should therefore start at 1 January 2003 and continue until the comparative advantage for the non-price regulated services has ceased to exist.
Sen vuoksi takaisinperinnän kohteena olevan ajanjakson olisi alettava 1 päivänä tammikuuta 2003 ja päätyttävä ajankohtana, jona hintasääntelyn ulkopuolisten palvelujen suhteellinen etu on lakannut.
For the time period from the date of notification of this decision, it must be ensured that the level of wage-based social security contributions that Deutsche Post pays for its civil servants is not lower than the level paid by its competitors for private employees.
Tämän päätöksen tiedoksiantopäivästä alkavalta ajalta on varmistettava, että Deutsche Postin virkamiehistään maksamien, palkkoihin perustuvien sosiaaliturvamaksujen taso ei ole alhaisempi kuin sen kilpailijoiden yksityisten palkansaajien osuuksien taso.
That comparison must take into account any compensation Deutsche Post receives on the basis of price regulation under § 20 PostG.
Vertailussa on otettava huomioon kaikki korvaukset, joita Deutsche Post saa PostG:n 20 §:n mukaisen hintasääntelyn perusteella.
AID ASSESSMENT OF PUBLIC TRANSFERS
VIII VALTION KORVAUSTEN ARVIOINTI
The public transfers constitute State resources, because they were based on Articles 37, 40 PostVerfG 1989 and Article 2 PostUmwG 1994, and were financed from public resources, because they came from the resources of the publicly-owned TELEKOM.
Valtion korvaukset ovat valtion varoja, koska ne myönnettiin vuoden 1989 PostVerfG:n 37 ja 40 §:n sekä vuoden 1994 PostUmwG:n 2 §:n nojalla ja rahoitettiin julkisen yrityksen Telekomin varoista.
Financial advantage granted by public transfers
Valtion korvauksista aiheutuva taloudellinen etu
Germany's claim of Ablieferungen as special charge
Saksan väite, jonka mukaan tulonsiirtomaksut olisi katsottava erityisrasitteeksi
Germany claims that the public transfers would only have compensated the Ablieferungen that were costs that private competitors would not have normally had to finance.
Saksa väittää, että valtion korvaukset olivat pelkästään korvausta tulonsiirtomaksuista, joissa oli kyse kustannuksista, joita yksityisten kilpailijoiden ei tarvinnut tavallisesti maksaa.
It views the Ablieferungen as a levy ‘sui generis’ which could be qualified neither as a tax nor a dividend.
Saksan käsityksen mukaan tulonsiirtomaksuja ei voida luokitella veroiksi eikä osingoiksi, vaan kyseessä ovat omanlaisensa maksut.
Furthermore, the Ablieferungen were identified as costs (‘Kosten der Leistung’) that Deutsche Post had to pay for the provision of its services.
Lisäksi tulonsiirtomaksut luokiteltiin ”palvelukustannuksiksi” (Kosten der Leistung), joita Deutsche Postin oli maksettava palveluidensa tarjoamisesta.
Although the Bundesverfassungsgericht did not define exactly to which extent the Ablieferungen should be considered as a substitute for taxes or dividends, it is clear that the Ablieferungen generated revenue for the public budget:
Vaikka liittovaltion perustuslakituomiostuin ei määritellytkään tarkasti, missä määrin tulonsiirtomaksuja olisi pidettävä veron tai osingon korvaavina, on selvää, että maksut kerryttivät tuloja valtion talousarvioon.
Firstly, many Member States used the revenues of the postal and telecommunication monopolies as an income source for the public budget in the past.
Ensinnäkin monet jäsenvaltiot ovat aiemmin käyttäneet posti- ja televiestintämonopolin voittoja valtion talousarvion tulonlähteenä.
As BUNDESPOST and their predecessors were up to 1995 exempted from general taxes because of their public-law status, an imposition of a sui-generis levy was used to generate income for the public budget from those sectors.
Koska Bundespost ja sen edeltäjät eivät vuoteen 1995 saakka kuuluneet julkisina yrityksinä yleisen verovelvollisuuden piiriin, aloitettiin omanlaisensa maksun perintä, jotta myös näiltä aloilta saatiin tuloja valtiolle.
Furthermore, it was sensible from an economic point of view to impose levies on those monopolies.
Myös taloudellisesta näkökulmasta oli mielekästä kerätä maksuja näiltä monopoleilta.
Consumers were ready to accept price increases without greatly reducing their consumption so that a high level of revenue could be generated for the public budget.
Käyttäjät olivat valmiita hyväksymään korkeammat maksut rajoittamatta voimakkaasti palvelujen käyttöään, joten valtion talousarvioon voitiin saada paljon tuloja.
Secondly, unlike private undertakings, Deutsche Post was neither liable to pay direct and indirect taxes nor liable to pay any dividends on the provided equity.
Toiseksi Deutsche Post ei ollut, toisin kuin yksityiset yritykset, suoraan eikä välillisesti verovelvollinen eikä sen tarvinnut maksaa osinkoja käyttöön saadusta omasta pääomasta.
As a result, the Ablieferungen were the only means for the federal government — whether in its role of tax authority or shareholder — to receive income from Deutsche Post.
Sen vuoksi tulonsiirtomaksut olivat valtiolle ainoa mahdollisuus saada joko veroviranomaisena tai osakkeenomistajana tuloja Deutsche Postilta.
In that respect, it does not matter whether the Ablieferungen fully correspond to the definitions of certain tax or dividend regimes.
Tässä yhteydessä ei ole olennaista, vastaavatko tulonsiirtomaksut tarkasti tiettyjen vero- tai osinkojärjestelmien määritelmiä.
In any case, the Ablieferungen were payments that Deutsche Post had to pay since 1924 that generated revenue for the public budget.
Tulonsiirtomaksut olivat joka tapauksessa maksuja, joita Deutsche Postin oli maksettava vuodesta 1924 ja joiden ansiosta valtio sai tuloja.
To conclude, the imposition of the Ablieferungen was in line with the public objective to generate revenues for the public budget — whether in the form of taxes or dividends — from a State monopoly.
Lopuksi voidaan todeta, että velvoite maksaa tulonsiirtomaksuja oli sopusoinnussa yleisen tavoitteen kanssa saada valtion monopolista tuloja valtiolle, olivatpa ne sitten verojen tai osinkojen muodossa.
The Ablieferungen constituted therefore a normal cost that Deutsche Post was liable to finance out of its own resources.
Näin ollen tulonsiirtomaksut olivat tavanomaisia kustannuksia, jotka Deutsche Postin oli rahoitettava omista varoistaan.
Germany's claim of public transfers in accordance with private-investor behaviour
Saksan väite, jonka mukaan valtion korvaukset vastaavat yksityisen sijoittajan toimintaa
Germany claims that it acted partly as a private investor when granting the public transfers because the public transfers financed profitable investments into Deutsche Post's network.
Saksa väittää toimineensa valtion korvausten hyväksynnän yhteydessä osittain kuin yksityinen sijoittaja, koska korvauksilla rahoitettiin voittoa tuottavia sijoituksia Deutsche Postin verkostoon.
However, as the public transfers were granted based on accrued losses as opposed to on investment plans, it is evident that a private investor would have never adopted such an investment strategy.
Koska kuitenkin valtion korvausten perustana olivat aiheutuneet tappiot eivätkä sijoitussuunnitelmat, on ilmeistä, ettei mikään yksityinen sijoittaja olisi noudattanut tällaista sijoitusstrategiaa.
Consequently, the public transfers provided a financial advantage to Deutsche Post.
Näin ollen Deutsche Post sai valtion korvauksista taloudellista etua.
Germany's claim of compensation of net costs from universal service obligation
Saksan väite, jonka mukaan kyseessä on yleispalveluvelvoitteen nettokustannusten korvaaminen
Germany claims that the public transfers would not constitute aid because they compensated the net costs of the universal service obligation.
Saksa väittää, etteivät valtion korvaukset olleet valtiontukea, koska niillä korvattiin yleispalveluvelvoitteesta aiheutuneita nettokustannuksia.
The Court ruled in the Altmark judgment [104] that public service compensation does not constitute State aid for the purposes of Article 107 TFEU provided that four cumulative criteria are met: First, the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and the obligations must be clearly defined.
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut Altmark-tuomiossa [105], että korvaus, joka on vastiketta edunsaajayritysten julkisen palvelun velvoitteiden täyttämiseksi suorittamista palveluista, ei ole SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitettua valtiontukea, jos seuraavat neljä edellytystä täyttyvät: Ensinnäkin edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen, ja näiden velvoitteiden on oltava selvästi määriteltyjä.
Second, the parameters on the basis of which the compensation is calculated must be established in advance in an objective and transparent manner.
Toiseksi parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on etukäteen vahvistettava objektiivisesti ja läpinäkyvästi.
Third, the compensation cannot exceed what is necessary to cover all or part of the costs incurred in the discharge of the public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit.
Kolmanneksi korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.
Finally, where the undertaking which is to discharge public service obligations, in a specific case, is not chosen pursuant to a public procurement procedure which would allow for the selection of the tenderer capable of providing those services at the least cost to the community, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately provided with means of transport, would have incurred.
Neljänneksi, silloin kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei yksittäistapauksessa valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle riittävillä kuljetusvälineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä.
As Deutsche Post was not selected by means of a public tender and as Germany has not proven that Deutsche Post was a well-run undertaking, the fourth condition of the Altmark judgment is not fulfilled.
Koska Deutsche Postia ei ole valittu julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä eikä Saksa ole osoittanut, että Deutsche Post on hyvin johdettu yritys, Altmark-tuomion neljäs edellytys ei täyty.
Conclusions on existence of aid
Päätelmät tuen olemassaolosta
The public transfers were granted from State resources and relieved Deutsche Post from costs that are normally assumed by private undertakings.
Valtion korvaukset myönnettiin valtion varoista ja niillä kevennettiin Deutsche Postin osalta kustannuksia, joista yksityisten yritysten on tavallisesti vastattava.
Germany has not been able to prove that the public transfers fulfilled the Altmark criteria to escape the classification of aid.
Saksa ei pystynyt osoittamaan, että valtion korvaukset täyttävät Altmark-tuomiossa esitetyt arviointiperusteet ja ettei niitä sen vuoksi olisi luokiteltava valtiontuiksi.
For the reasons set out above in Section VII.1.2, the public transfers are liable to distort competition and affect trade.
Edellä olevassa VII.1.2 jaksossa esitetyistä syistä valtion korvaukset uhkaavat vääristää kilpailua ja vaikuttaa kauppaan.
The Commission finds therefore that the public transfers constitute aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
Tämän vuoksi komissio päättelee, että valtion korvaukset ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
Assessment of existing aid pursuant to Article 108(3) TFEU
2 Voimassa olevien tukien arviointi SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan nojalla
The public transfers were introduced by Article 37(2)(3) PostVerfG 1989 and constitute therefore a new aid measure.
Valtion korvaukset otettiin käyttöön vuoden 1989 PostVerfG:n 37 §:n 2 ja 3 momentissa, ja sen vuoksi ne ovat uusi tukitoimenpide.
Assessment of compatibility pursuant to Article 106(2) TFEU
3 Sisämarkkinoille soveltuvuuden arviointi SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla
Article 106(2) TFEU provides that undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest, or having the character of a revenue-producing monopoly are subject to the rules contained in the Treaty, in particular to the rules on competition.
SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdassa määrätään tältä osin, että yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin sovelletaan kyseisen sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä.
However, it foresees an exception from the rules contained in the Treaty, providing that a number of criteria are met: Firstly, there must be an act of entrustment, whereby the State confers responsibility for the execution of a certain task to an undertaking.
SEUT-sopimuksessa määrätään kuitenkin, että sen määräyksistä voidaan tiettyjen edellytysten täyttyessä poiketa. Edellytyksenä on ensinnäkin toimeksianto, jossa valtio antaa tietyn tehtävän hoitamisen yrityksen vastuulle.
Thirdly, the exception has to be necessary for the performance of the tasks assigned and proportional to that end.
Kolmanneksi poikkeuksen on oltava välttämätön toimeksiannetun tehtävän suorittamiselle ja oikeassa suhteessa siihen.
Finally, the development of trade must not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Union.
Neljänneksi kaupan kehitykseen ei saa vaikuttaa tavalla, joka olisi ristiriidassa unionin etujen kanssa.
The Commission has — in the 1996 and 2001 Communications [105], [106] as well as in the 2005 Framework on services of general economic interest — explained the application of the necessity and proportionality requirements for the exception under Article 106(2) TFEU.
Komissio selvensi vuonna 1996 [106] ja vuonna 2001 [107] antamissaan tiedonannoissa sekä yhteisön vuoden 2005 puitteissa, miten tarpeellisuuden ja oikeasuhteisuuden kriteerejä on sovellettava suhteessa SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaiseen poikkeukseen.
Section 2.4 of the 2005 Framework is the latest codification of the meaning and extent of those requirements that have consistently been applied in the past by the Court of Justice, the General Court and the Commission.
Näiden kriteerien merkitystä ja soveltamisalaa koskevat säännökset, joita unionin tuomioistuin, unionin yleinen tuomioistuin ja komissio ovat soveltaneet johdonmukaisesti, kodifioitiin viimeksi yhteisön vuoden 2005 puitteiden 2.4 jaksossa.
According to Section 2.4 of the 2005 Framework, the necessity and proportionality of the granted compensation must be in line with the following principles:
Yhteisön vuoden 2005 puitteiden 2.4 jakson mukaan myönnetyn korvauksen tarpeellisuuden ja oikeasuhteisuuden arvioinnissa on otettava huomioon seuraavat periaatteet:
The amount of compensation may not exceed what is necessary to cover the costs incurred in discharging the public service obligations, taking into account the relevant receipts and reasonable profit for discharging those obligations.
Korvauksen määrä ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi, kun otetaan huomioon tähän liittyvät tulot ja kyseisen velvoitteen täyttämisestä saatava kohtuullinen tuotto.
The amount of compensation includes all advantages granted by the State or through State resources in any form whatsoever — irrespective of their classification for the purposes of Article 107(1) TFEU.
Korvauksen määrään sisältyvät kaikki edut, jotka valtio myöntää tai jotka myönnetään valtion varoista missä tahansa muodossa – riippumatta siitä, miten ne luokitellaan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi.
The amount of compensation must be actually used for the operation of the service of general economic interest concerned.
Korvaus on aina tosiasiallisesti käytettävä kyseisen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tuottamiseen.
Public service compensation used to operate on other markets is not justified, and consequently constitutes incompatible State aid.
Sellaiset yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun tuottamiseen myönnetyt julkisen palvelun velvoitteesta maksettavat korvaukset, jotka on tosiasiallisesti käytetty muilla kuin mainittujen palvelujen markkinoilla toimimiseen, eivät ole perusteltua tukea ja ovat sen vuoksi sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea.
In the Commission's decisional practice, public compensation for universal service costs has been considered as compatible aid (or even no aid) as long as the public compensation is lower than the incurred net costs of the universal service [107].
Komissio on katsonut päätöksentekokäytännössään valtion korvaukset yleispalvelun kustannuksista sisämarkkinoille soveltuviksi tuiksi (tai ei ole pitänyt niitä tukina), kunhan valtion korvaukset olivat pienemmät kuin yleispalvelusta aiheutuneet nettokustannukset [108].
Entrustment with a service of general economic interest
Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun toimeksianto
The successive Postal Directives as well as Court jurisprudence [108] have always recognised the universal provision of postal services as a service of general economic interest.
Postipalvelujen alueellisesti kattava tarjonta on peräkkäisissä postidirektiiveissä sekä tuomioistuimen oikeuskäytännössä [109] aina tunnustettu yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyväksi palveluksi.
Deutsche Post was entrusted until 31 December 2007 with the provision of universal postal services by the successive postal laws.
Deutsche Postille oli peräkkäisillä postilaeilla annettu tehtäväksi yleispostipalvelujen tarjonta 31 päivään joulukuuta 2007 saakka.
Necessity and proportionality of public transfers
Valtion korvausten tarpeellisuus ja oikeasuhteisuus
After the adjustments of the cost allocation and valuation in the 2009 regulatory accounts, the WIK study comes to the conclusion that the public transfers compensated the cumulated net costs from the universal service obligation for the period 1990-1995.
Sen jälkeen, kun vuonna 2009 esitettyyn lakisääteiseen tuotto- ja kululaskelmaan sisältyvää kustannusten kohdentamista ja kustannuslaskentaa on mukautettu, WIK-lausunnossa päätellään, että valtion korvaukset ovat korvanneet yleispalveluvelvoitteesta vuosina 1990–1995 aiheutuneet kumuloituneet nettokustannukset.
Furthermore, WIK has only accepted the Ablieferungen as a capital cost, and not allowed any further reasonable profit.
Lisäksi WIK-lausunnossa pääomakuluiksi hyväksyttiin vain tulonsiirtomaksut eikä huomioon otettu muuta kohtuullista voittoa.
For those two reasons, the Commission finds that the WIK study cannot be used as a base to refute Germany's claim that the public transfers constituted a proportional compensation of Deutsche Post's universal service costs.
Näistä kahdesta syystä komissio toteaa, ettei Saksan väitettä, jonka mukaan valtion korvaukset olisivat olleet asianmukainen korvaus Deutsche Postin yleispalvelukustannuksista, voida torjua WIK-lausunnon perusteella.
Calculation of cumulated net costs from universal service obligation and public transfers (actualised 1995 values)
Yleispalveluvelvoitteen kumuloituneiden nettokustannusten ja valtion korvausten laskeminen (vuotuisella korolla lisätyt nykyarvot vuonna 1995)
2009 regulatory accounts
Vuonna 2009 esitetty lakisääteinen tuotto- ja kululaskelma
WIK study
WIK-lausunto
Cumulated net costs
Kumuloituneet nettokustannukset
EUR […] million
[…] mrd. euroa
+ EUR 6707 million
+ 6,707 mrd. euroa
Over-/under-compensation
Liian suuri tai pieni korvaus
+ EUR [0 to 20] million
+ [0–20] milj. euroa
The public transfers are therefore compatible aid pursuant to Article 106(2) TFEU because they did not exceed the net costs that Deutsche Post had incurred because of its universal service obligations.
Näin ollen valtion korvaukset ovat SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuvia tukia, koska ne eivät ylittäneet Deutsche Postille yleispalveluvelvoitteista aiheutuneita nettokustannuksia.
THE PUBLIC GUARANTEE FOR DEBT OBLIGATIONS ISSUED BEFORE 1995 CONSTITUTES EXISTING AID PURSUANT TO ARTICLE 108(3) TFEU
IX VALTION TAKAUS ENNEN VUOTTA 1995 LIIKKEELLE LASKETUILLE VELKAKIRJOILLE ON SEUT-SOPIMUKSEN 108 ARTIKLAN 3 KOHDASSA TARKOITETTU VOIMASSA OLEVA TUKI
As the public guarantee for debt obligations was introduced in 1953, and therefore prior to the entry into force of the Treaty of Rome in 1958, it constitutes existing aid according to Article 1(b)(i) of Regulation (EC) No 659/1999.
Koska valtiontakaus velkakirjoille otettiin käyttöön vuonna 1953 eli ennen vuonna 1958 tehdyn ETY:n perustamissopimuksen voimaantuloa, se on neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan i alakohdan mukaista voimassa olevaa tukea.
§ 2(4) PostUmwG 1995 put an end to that existing aid.
Vuoden 1995 PostUmwG:n 2 §:n 4 momentilla tämä voimassa oleva tuki lakkautettiin.
The fact that the State remained guarantor for the debt obligations issued prior to the incorporation of Deutsche Post does not constitute new aid, as the advantage for Deutsche Post has been granted at the point in time at which the debt obligation was issued.
Se, että valtio oli edelleen takaajana niille velkakirjoille, jotka oli laskettu liikkeelle ennen Deutsche Postin yksityistämistä, ei ole uutta tukea, sillä Deutsche Postin saama etu myönnettiin ajankohtana, jona velkakirjat laskettiin liikkeelle.
CONCLUSIONS
X PÄÄTELMÄT
The Commission finds that the pension subsidy and the public transfers constitute aid measures within the meaning of Article 107(1) TFEU because they have relieved Deutsche Post AG of costs that are normally assumed by undertakings.
Komissio toteaa, että eläketuki ja valtion korvaukset ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tukitoimenpiteitä, koska ne ovat keventäneet Deutsche Postin osalta kustannuksia, joista yritysten on tavallisesti vastattava.
The Commission finds that Germany has unlawfully implemented the pension subsidy and the public transfers in breach of Article 108(2) TFEU.
Lisäksi komissio toteaa, että Saksa on pannut eläketuen ja valtion korvaukset täytäntöön SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan vastaisesti.
The public guarantee for debt obligations issued by Deutsche Post prior to its incorporation constitutes existing aid, which was abolished in 1995.
Valtiontakaus velkakirjoille, joita Deutsche Post laski liikkeelle ennen yksityistämistään, on voimassa olevaa tukea, joka lakkautettiin vuonna 1995.
The pension subsidy is incompatible with the internal market, in light of Article 107(3)(c) TFEU, to the extent that it provided a comparative advantage for the non-price regulated services whose financing from the price-regulated revenues in light of the burdens was approved by the Postal regulator.
Eläketuki ei SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan sovellu sisämarkkinoille siltä osin, että siitä seurasi suhteellista etua hintasääntelyn ulkopuolisille palveluille, ottaen huomioon, että postialan sääntelyviranomainen oli hyväksynyt rasitteiden rahoittamisen hintasäänneltyjen palvelujen tuotoista.