natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Based on the KPMG study, Germany rejects the Commission's contention that the Ablieferungen should be considered as a substitute for tax and dividend payments.
Saksa vetoaa KPMG-lausuntoon ja torjuu komission oletuksen, jonka mukaan tulonsiirtomaksujen voitaisiin katsoa korvaavan yritystuloveron ja osingot.
It maintains that the Ablieferungen constituted a burden for Deutsche Post that could not be justified on factual or economic terms.
Saksa pitää kiinni siitä, että tulonsiirtomaksut olivat Deutsche Postille rasite, jota ei voitu perustella tosiasiallisesti eikä taloudellisesti.
As the public transfers only relieved Deutsche Post of the Ablieferungen, they did not provide any economic advantage and therefore did not constitute aid.
Koska valtion korvaukset kohdistuivat vain näihin Deutsche Postin tulonsiirtomaksuihin, sille ei aiheutunut taloudellista etua, joten nämä maksut eivät ole valtiontukea.
In the alternative, Germany puts forward two further justifications why the public transfers would not constitute aid.
Saksa esittää tueksi kaksi muutakin perustelua sille, että valtion tuet eivät ole tukea.
First, the public transfers would fulfil the market-economy-investor principle in light of the substantial return on investment in later years and the high proceeds realised in the stock-market flotation of Deutsche Post.
Ensinnäkin valtion korvaukset ovat sen mukaan markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisia, kun otetaan huomioon myöhempinä vuosina saatu huomattava sijoituksen tuotto sekä Deutsche Postin pörssiin listautumisensa myötä saamat korkeat tuotot.
Second, the public transfers would also not constitute aid because both the 2009 regulatory accounts as well as the WIK study show that the cumulated universal service losses from 1990 to 1994 were higher than the public transfers.
Toiseksi valtion korvaukset eivät ole valtiontukea, koska sekä vuonna 2009 esitetystä lakisääteisestä tuotto- ja kululaskelmasta että WIK-lausunnosta käy ilmi, että yleispalvelusta vuosina 1990–1994 aiheutunut kumuloitunut tappio oli suurempi kuin valtion korvaukset.
Deutsche Post was therefore under-compensated for its universal service obligation.
Deutsche Post ei näin ollen ole saanut riittävää korvausta yleispalveluvelvoitteensa mukaisesti tarjoamistaan palveluista.
Public guarantee
Valtiontakaus
Germany argues that the continued public guarantee pursuant to Article 2(4) PostUmwG 1994 for debt obligations that were issued prior to 1995 did not provide any selective advantage to Deutsche Post after 1995 because of several reasons.
Saksan mukaan ennen vuotta 1995 liikkeelle lasketuille velkakirjoille myönnetyn valtiontakauksen jatkaminen vuoden 1994 PostUmwG:n 2 §:n 4 momentin mukaan ei useasta syystä merkitse Deutsche Postille valikoivaa etua vuoden 1995 jälkeen.
Firstly, any private company, hiving off a subsidiary, would continue to be liable for debt obligations entered into by that subsidiary.
Kaikki yksityiset yritykset vastaavat myös tytäryhtiön irrottautumisen jälkeen kyseisen tytäryhtiön tekemistä sitoumuksista.
A private company would remain liable for its outstanding debts even after selling those debts to a third party.
Vaikka nämä sitoumukset myytäisiin kolmannelle osapuolelle, yksityinen yritys vastaa edelleen maksamatta olevista vastattavista.
Furthermore, it must be noted that the initial public guarantee for the debt obligations was only a consequence of the non-existence of a separate legal personality of POSTDIENST.
Lisäksi on muistettava, että alkuperäistä valtiontakausta velkakirjoille oli tarvittu vain siksi, ettei Postdienstillä ollut erillistä oikeushenkilöyttä.
Article 40 PostVerfG 1989, which provided that debt obligations issued by Deutsche Bundespost had the same legal value as debt obligations issued by Germany, had therefore only declaratory character.
Saksan mukaan vuoden 1989 PostVerfG:n 40 §, jossa Deutsche Bundespostin velkakirjojen määritetään vastaavan valtion velkakirjoja, on luonteeltaan puhtaasti toteava.
Secondly, DPAG would not have benefited from the take-over of the POSTDIENST debt obligations because DPAG could have refinanced itself in 1995 at lower interest rates.
Toiseksi DPAG:lle ei aiheutunut Postdienstin velkakirjojen vastaanottamisesta mitään etua, sillä DPAG olisi voinut vuonna 1995 saada jälleenrahoitusta alhaisemmallakin korolla.
The stock of POSTDIENST debt obligations as of 1 January 1995 amounted to EUR 931 million at an average interest rate of 7,17 % with a remaining duration of 8,8 years.
Postdienstin velkakirjojen määrä oli 1 päivänä tammikuuta 1995 yhteensä 931 miljoonaa euroa korkotason ollessa keskimäärin 7,17 prosenttia ja maturiteetin 8,8 vuotta.
As the short-term interest rate amounted to about 5 % to 5,5 % at 1 January 1995, DPAG suffered a cost disadvantage of 1,7 % which amounted to higher annual interest costs of about EUR 15,3 million.
Koska 1 päivänä tammikuuta 1995 lyhyt korko oli 5–5,5 prosentin tasolla, DPAG:lle aiheutui 1,7 prosentin kustannushaitta, joka ilmeni noin 15,3 miljoonaa euroa korkeampina vuosittaisina korkomenoina.
Thirdly, by comparing the average market interest rates for debt obligations issued by private companies and the interest rates for POSTDIENST debt obligations with reference to date when the obligations were initially issued, Germany estimates that POSTDIENST borrowed on average at interest rates above the market average.
Lisäksi verrattaessa yksityisten yritysten liikkeelle laskemien velkakirjojen keskimääräisiä markkinakorkoja Postdienstin velkakirjojen korkoihin päivänä, jona nämä velkakirjat alun perin laskettiin liikkeelle, Postdienst otti Saksan käsityksen mukaan lainaa korolla, joka on keskimäärin markkinakorkoa korkeampi.
Germany did not carry out a comprehensive investigation but only compared the interest rates of certain POSTDIENST debt obligation with an aggregated market average.
Saksa ei ole tutkinut asiaa kattavasti, vaan on verrannut ainoastaan tiettyjen Postdienst-velkakirjojen korkoja markkinoiden kokonaiskeskiarvoon.
Alternatively, Germany argues that the public guarantees constitute existing aid according to Article 1(b)(i) of Regulation (EC) No 659/1999.
Lisäksi Saksa väittää, että valtiontakaukset ovat neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan i alakohdan mukaista voimassa olevaa tukea.
Germany also refers to the Commission decision on EDF [61] where a similar guarantee was considered as existing aid.
Saksa viittaa komission asiassa EDF tekemään päätökseen [61], jossa vastaava takaus arvioitiin voimassa olevaksi tueksi.
Exclusive right
Yksinoikeus
Germany argues that the regulated letter revenues are not State resources in light of the Preussen-Elektra judgment [62].
Saksa väittää, että PreussenElektra-tuomion [62] mukaisesti säännellyltä kirjetoimialalta saadut tuotot eivät ole valtiontukea.
Consequently, as the regulated letter revenues would not constitute State resources, any allegations of excessive pricing could only be the subject of proceedings pursuant to Article 102 TFEU.
Koska säännellyltä kirjetoimialalta saadut tuotot eivät ole valtion varoja, liian korkeiksi väitetyt kirjemaksut voivat olla vain SEUT-sopimuksen 102 artiklan mukaisen menettelyn kohteena.
Comments on WIK study
3 Saksan hallituksen huomautukset WIK-lausunnosta
WIK study confirms the necessity of public transfers as compensation for net costs of universal service obligations up to 1995
WIK-lausunnossa vahvistetaan valtion korvausten tarpeellisuus korvauksena yleispalveluvelvoitteen nettokustannuksista vuoteen 1995 saakka
Regardless of all methodological objections, Germany considers that the WIK study confirms Germany's point of view that the public transfers were necessary as compensation for Deutsche Post's losses with its universal services in the period 1990-1995.
Huolimatta kaikista metodologiaan kohdistuvista vastaväitteistä Saksa katsoo WIK-lausunnon vahvistavan sen näkemyksen siitä, että valtion korvaukset olivat tarpeen korvauksena tappioista, joita Deutsche Postille aiheutui vuosina 1990–1995 yleispalvelujen tarjoamisesta.
Given that the public transfers had been eaten up by the universal service losses up to 1995, it would not be possible for the public transfers to finance later excess profit.
Koska valtion korvaukset oli jo käytetty vuoteen 1995 mennessä aiheutuneisiin tappioihin, valtion korvauksia ei ole voitu enää myöhemmin käyttää liian suurten voittojen rahoittamiseen.
Defective profit benchmarking
Kohtuullisen voiton virheellinen laskentatapa
Based on the Deloitte studies, Germany's main objection is that the WIK study includes too many small companies.
Saksan pääargumentti perustuu Deloitte-lausuntoihin, ja sen mukaan WIK-lausunnossa otettiin viitearvon määrittelyssä huomioon liian monia pieniä yrityksiä.
The set of comparable companies should focus much more on large parcel and logistics companies that are comparable in size and complexity of their network to Deutsche Post [63].
Vertailuyrityksiksi olisi otettava ennen kaikkea suuria pakettipalvelu- ja logistiikkayrityksiä, joiden verkosto on laajuutensa ja monitahoisuutensa suhteen verrattavissa Deutsche Postin verkostoon [63].
The Deloitte-II study considers that companies in the parcel and postal sector that operate a complex, large collection and delivery networks are reasonable comparators to Deutsche Post.
Deloitte II -lausunnossa otettiin lähtökohdaksi se, että pakettitoimitus- ja postialalla toimivat yritykset, joilla on monitahoinen ja laaja haku- ja toimitusverkosto, ovat asianmukaisia vertailuyrityksiä Deutsche Postille.
The importance of economies of scale, scope and density prevalent in postal networks implies that large businesses would be more relevant comparators than small mail businesses.
Kun otetaan huomioon postipalveluverkostolle tyypillisten määrä-, suuruus- ja keskittymisetujen merkitys, suuret yritykset ovat vertailuyrityksinä merkityksellisempiä kuin pienet.
Freight transport and logistics companies are also — to a limited degree — suitable comparable undertakings because they employ similar assets.
Myös huolinta- ja logistiikkayritykset sopivat tiettyyn rajaan saakka vertailuyrityksiksi, koska ne käyttävät verrattavissa olevia omaisuuseriä.
That comparator set shows a median ROS of 7,4 % for the period 1998-2007 and a third-quartile ROS of 12 % as upper bound for reasonable profit.
Tälle vertailuryhmälle saadaan vuosiksi 1998–2007 myyntituoton mediaaniksi 7,4 prosenttia ja myyntituoton kolmanneksi kvartiiliksi 12 prosenttia kohtuullisen voiton ylärajana.
A larger comparable set, which includes 18 logistic and 19 freight companies yield a median ROS between 4,6 % and 5,7 %, but the Deloitte-II-study expresses some doubts on their comparability to Deutsche Post.
Suurempi, 18 logistiikka- ja 19 huolintayritystä sisältävä vertailuryhmä tuottaa tulokseksi myyntituoton mediaanin, joka on 4,6–5,7 prosenttia, mutta Deloitte II -lausunnossa esitetään epäilyjä näiden yritysten vertailukelpoisuudesta Deutsche Postin kanssa.
Based on the data of both comparable sets, the Deloitte-II study recommends a range from a lower bound ROS of 6,1 % up to an upper bound ROS of 11,7 % as benchmark for a reasonable profit.
Molempia vertailuryhmiä koskevien tietojen perusteella Deloitte II -lausunnossa suositellaan 6,1–11,7 prosentin myyntituottoa käytettäväksi kohtuullisen voiton viitearvona.
Concerning the determination of the appropriate profit range from the comparator set, the Deloitte-II study notes that a simple multi-year ROS as reasonable profit benchmark underestimates reasonable profit because (i) there would be significant and systematic dispersion from one year to the other and (ii) there would be also a significant dispersion between the companies' profitability within the sector.
Deloitte II -lausunnossa huomautetaan asianmukaisen voittomarginaalin määrittämisestä vertailuryhmän avulla, että ottamalla perustaksi yksinkertainen monivuotinen myyntituotto kohtuullisen voiton viitearvoa laskettaessa kohtuullinen voitto arvioidaan liian alhaiseksi. Syynä tähän on ensinnäkin se, että kahden peräkkäisen vuoden välillä esiintyy huomattava ja järjestelmällistä hajontaa ja toiseksi samalla alalla toimivien yritysten kannattavuudessa voi olla merkittäviä eroja.
Using an inappropriately low reasonable profit benchmark would incur the risk of deterring efficient investment.
Käytettäessä kohtuullisen voiton määrittämisessä aivan liian alhaista viitearvoa on vaarana, ettei pystytä toteuttamaan tehokkaita investointihankkeita.
Moreover, as emphasised by the Deloitte-I study, the use of the comparable firms' median profit as a benchmark by the WIK study entirely ignores the efficiency gains that Deutsche Post achieved to an extraordinarily large extent from 1990 onwards.
Kuten jo Deloitte I -lausunnossa korostettiin, WIK-lausunnossa kohtuullisen voiton määrittelemiseksi vertailuyritysten mediaanin avulla toteutettu vertailuanalyysi jättää täysin huomiotta tehokkuusedut, joita Deutsche Post saavutti suurimmaksi osaksi vuodesta 1990 lähtien.
In line with margin numbers 14 and 18 of the 2005 Framework, the reasonable profit should, however, take into account appropriate incentives for productivity and quality.
Kohtuullisen voiton määrittämisessä olisi kuitenkin yhteisön vuoden 2005 puitteiden 14 ja 18 kohdan mukaan otettava käyttöön ”kannustinperusteita, jotka voivat liittyä esimerkiksi tuotetun palvelun laatuun ja tuotannon tehokkuuden kasvuun”.
Accordingly, the appropriate profit benchmark should be based on an annual range.
Näin ollen kohtuullisen voiton viitearvon olisi perustuttava vuotuiseen vaihteluväliin.
Profits at the top-end or even in excess of that reasonable-profit range may reflect out-performance of the average company due to superior operating or commercial performance.
Voitot, jotka ovat välin yläosassa tai jopa vaihteluvälin yläpuolella, saattavat viitata siihen, että keskivertoyritys on ylittänyt viitearvon paremman toiminnallisen tai kaupallisen suorituskyvyn ansiosta.
As such, such profits should be permitted by regulatory authorities in order to preserve incentives for efficiency.
Sääntelyviranomaisten olisi hyväksyttävä tällaiset voitot tarjotakseen edelleen kannustimia tehokkuuden lisäämiseen.
Finally, Germany points out that the level of the reasonable profit should be in line with previous Commission decisions that have approved ROS in the range between 7 % and 8 % for railways and bus companies [64].
Lisäksi Saksa viittaa siihen, että kohtuullisen voiton suuruuden olisi oltava yhdenmukainen aiempien päätösten kanssa, joissa rautatie- ja linja-autoyritysten osalta hyväksyttiin 7–8 prosentin myyntituotto [64].
Inappropriate cost allocation and valuation
Epäasianmukainen kustannusten kohdentaminen ja kustannuslaskenta
Firstly, Germany maintains that any reallocation of universal service burdens to the commercial services would be factually and legally ill-founded.
Saksa korostaa uudelleen sitä, että yleispalvelurasitteiden uudelleenkohdentaminen kaupallisiin palveluihin on sekä asiallisesti että oikeudellisesti kestämätöntä.
Pursuant to Article 7 of the Postal Directive [65], any net costs caused by the universal service obligations are to be funded by the revenues of the letter monopoly and not by the commercial services.
Yhteisön postipalvelujen sisämarkkinoiden kehittämistä ja palvelun laadun parantamista koskevista yhteisistä säännöistä 15 päivänä joulukuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/67/EY [65] 7 artiklan mukaan kaikki yleispalveluvelvoitteista aiheutuneet nettokustannukset olisi rahoitettava kirjemonopolin tuloista, ei kaupallisten palvelujen tuloista.
Secondly, Germany considers that the WIK study underestimates certain of Deutsche Post's costs:
Lisäksi Saksa katsoo, että WIK-lausunnossa tietyt Deutsche Postin kustannukset on arvioitu liian alhaisiksi:
The Ablieferungen — which Deutsche Post had to pay until 1995 — should have been deducted as costs and not been used as a proxy for the capital costs or reasonable profit.
Tulonsiirtomaksut, joita Deutsche Postin oli maksettava vuoteen 1995 saakka, olisi pitänyt vähentää kuluina, eikä niitä olisi saanut käyttää pääomakustannukset tai kohtuullisen voiton korvaavana muuttujana.
Based on the KPMG study, Germany rejects the WIK study's contention that the Ablieferungen should be considered as a substitute for tax and dividend payments.
Saksa vetoaa KPMG-lausuntoon ja torjuu WIK-lausunnon toteamuksen, jonka mukaan tulonsiirtomaksujen voitaisiin katsoa korvaavan yritystuloveron ja osingot.
The Ablieferungen should therefore have been deducted as universal service costs in addition to a reasonable profit as remuneration for the employed capital.
Sen lisäksi, että kohtuullinen voitto on korvausta sijoitetusta pääomasta, olisi tulonsiirtomaksut siis pitänyt katsoa yleispalvelukustannuksiksi.
The depreciation charges should have been based on the realistic market values of the fixed assets as reported in the tax accounts and not on the lower book values in the annual accounts.
Alaskirjauksia varten olisi täytynyt käyttää virallisessa verolaskelmassa arvioituja realistisia käyttöomaisuuden markkina-arvoja, ei tilinpäätöksen alempia kirjanpitoarvoja.
The costs for private employees' supplementary pension commitments should have fully been taken into account.
Yksityisten palkansaajien lisäeläkemaksujen kustannukset olisi pitänyt ottaa huomioon täysimääräisesti.
Comments on interested parties' comments
4 Huomautukset kolmansien osapuolten huomautuksiin
Thus, the pension subsidies have not granted a financial advantage to Deutsche Post.
Deutsche Post ei saanut eläketuista taloudellista etua.
While UPS emphasises that a normal operator has to bear its own pension costs, Germany argues that civil servants' pension costs are abnormal costs which cannot be compared to social contributions paid by the competitors of Deutsche Post for their private employees.
UPS painottaa, että tavanomaisen toiminnanharjoittajan on hoidettava omat eläkekustannuksensa itse, mutta Saksa väittää, että virkamiesten eläkekustannukset ovat alan keskiarvosta poikkeavia kustannuksia, joita ei voida verrata Deutsche Postin kilpailijoiden palkansaajistaan maksamiin sosiaaliturvamaksuihin.
The latter only pay the employer's share to the social contribution scheme without facing legacy costs relating to pension claims.
Jälkimmäiset maksavat sosiaaliturvajärjestelmään vain työnantajan osuuden eikä niillä ole hoidettavanaan aiemmasta toiminnasta periytyviä velvoitteita voimassa olevien eläkeoikeuksien perusteella.
Germany emphasises the necessity of an overcompensation calculation, as the comments submitted by UPS and FFIP are based on the assumption that the Commission conducted such a calculation to prove that Deutsche Post was overcompensated.
Saksa painottaa, että olisi tehtävä liian suurta korvausta koskeva laskelma, koska UPS:n ja FFPI:n lausunnoissa lähdettiin siitä, että komissio tekisi tällaisen laskelman todistaakseen, että Deutsche Postille oli maksettu liian suurta korvausta.
Referring to the 2006 NERA study, Germany highlights that the Commission itself considered in the context of Case COMP/37.821 that the returns on capital employed — which the 2006 NERA Study estimated for DPWN's mail division — were insufficient to prove the existence of excessive pricing for the purposes of Article 102 TFEU.
Saksa vetoaa NERA-asiantuntijalausuntoon vuodelta 2006, ja painottaa sitä, että komissio oli itse valtiontukiasian COMP/37.821 yhteydessä lähtenyt siitä, että NERA-asiantuntijalausunnossa DPWN:n kirjetoimialan osalta arvioitu pääoman tuotto ei riittänyt todistamaan SEUT-sopimuksen 102 artiklan soveltamiseksi, että kyseessä olisivat olleet liian korkeat kirjemaksut.
On a more general level, Germany considers that the return on capital employed is not the appropriate measure for determining excessive profits.
Yleisesti ottaen Saksa katsoo, että pääoman tuotto ei sovellu liian korkeiden voittojen määrittämiseen.
It explains that with low capital intensity, a high return on capital employed could be linked to a low return on sales.
Jos pääomaintensiivisyys olisi alhaisempi, korkea pääoman tuotto voisi liittyä vähäiseen myyntituottoon.
As most risks are related to revenue and costs, the return on sales is the appropriate measure to determine the excessiveness of profits, especially for companies with low capital intensity.
Koska useimmat riskit aiheutuvat tuotoista ja kustannuksista, myyntituotto on erityisesti pääomaintensiteetiltään pienten yritysten kohdalla soveltuva mitta liian suurten voittojen toteamiseen.
To the extent that the NERA studies use in the alternative the return on sales as profit measure, it shows that Deutsche Post had a higher return on sales as Royal Mail but a significantly lower return on sales than TNT.
Jos myyntituottoa käytetään vaihtoehtoisesti voiton mittana, kuten NERA-asiantuntijalausunnoissa, käy ilmi, että Deutsche Postin myyntituotto oli korkeampi kuin Royal Mailin, mutta jäi kuitenkin selvästi TNT:n myyntituottoa pienemmäksi.
The returns on sales for DPWN's mail division — which the NERA studies had estimated — therefore remain significantly below the benchmark for excessive profits.
NERA-asiantuntijalausunnoissa arvioidut DPWN-kirjealan myyntituotot ovat näin ollen selvästi liian suurille voitoille asetettua viitearvoa alhaisemmat.
Germany considers therefore that the 2006 NERA Study and its update are neither of relevance for the State aid investigation nor could they provide sufficient evidence for excessive profits.
Saksa on näin ollen sitä mieltä, ettei sen paremmin vuonna 2006 laadittu NERA-asiantuntijalausunto kuin sen ajantasaistettu versiokaan ole valtiontukitutkimuksen kannalta merkityksellinen eikä siinä esitetä riittäviä todisteita liian suurista voitoista.
Regarding UPS' allegation that Deutsche Post's own accounting data would not be a good basis for analysing the revenues and burdens of the universal services, Germany retorts that the accounts would have been checked and approved by a certified accountant as well as by the Postal regulator.
Saksa vastaa UPS:n väitteeseen siitä, että Deutsche Postin kustannuslaskelma ei ole hyvä perusta yleispalvelun tuottojen ja rasitteiden analyysille, toteamalla, että sekä tilintarkastajat että postialan sääntelyviranomainen ovat tutkineet ja hyväksyneet kustannuslaskelman.
It adds that they are in line with the requirements of the Postal Directive.
Lisäksi se on direktiivin 97/67/EY säännösten mukainen.
There have been no objections by the Commission so far.
Komissio ei ole toistaiseksi esittänyt asiaa koskevia huomautuksia.
Finally, Germany objects to the inclusion of the capital endowments granted to Deutsche Post by Germany in 1995 (e.g. assets in the form of real estate and infrastructure) into the calculation of overcompensation.
Lisäksi Saksa vastustaa sitä, että liian suuren korvauksen laskemiseen on sisällytetty Saksan vuonna 1995 toteuttamat omaisuuserien siirrot Deutsche Postille (esimerkiksi kiinteistöjen ja infrastruktuurin muodossa).
Wage level
Palkkataso
Germany agrees that market-average wages should be used as benchmark to calculate social contribution rates paid by competitors of Deutsche Post.
Saksa myöntää, että Deutsche Postin kilpailijoiden maksamien sosiaaliturvamaksujen tason laskennan viitearvoksi olisi otettava markkinoiden keskiarvoa vastaavat palkat.
However, according to Germany, such a benchmarking is in contradiction to the 2011 Extension decision, as the Commission uses adjusted gross wages of civil servants instead of market-average wages in order to calculate the amount of social contributions paid by competitors of Deutsche Post.
Tällainen viitearvo on kuitenkin ristiriidassa menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetun päätöksen kanssa, sillä siinä komissio käyttää Deutsche Postin kilpailijoiden maksamia sosiaaliturvamaksuja laskiessaan virkamiesten korjattuja bruttopalkkoja, ei markkinoiden keskiarvopalkkoja.
Following the expert study by Prof. Weber, market-average wages only amount to approximately […] % of civil servants' gross wage.
Professori Weberin lausunnon mukaan markkinoiden keskiarvopalkka vastaa noin […] prosenttia virkamiesten bruttopalkasta.