natgillin/translations-raw huggingface dataset:
First, Article 1(1)(p) of the Ministerial Regulation of 19 November 2012 defines the concept of ‘non-commercial basis’.
Ensinnäkin 19 päivänä marraskuuta 2012 annetun ministerin asetuksen 1 §:n 1 momentin p alamomentissa määritellään ei-kaupallisen toiminnan käsite.
The institutional activities are considered to be carried on on a non-commercial basis when: (a) they are not-profit making; (b) in keeping with the principles of Union law, by their nature they are not in competition with other market operators that are profit-making; and (c) they put into practice the principle of solidarity and subsidiarity.
Institutionaalinen toiminta katsotaan ei-kaupalliseksi, jos a) sillä ei tavoitella voittoa, b) EU:n oikeuden mukaisesti se ei kilpaile sisämarkkinoilla toimivien muiden, voittoa tavoittelevien toimijoiden kanssa ja c) sillä ilmennetään yhteisvasuun ja toissijaisuuden periaatteita.
In this respect, the requirement under (b) is an important safeguard since, by referring expressly to Union law, it guarantees in general that the activity is not in competition with other profit-making market operators, which is an essential characteristic of non-economic activities [67].
Erityisesti edellä b luetelmakohdassa mainittu edellytys on tärkeä, koska sillä viitataan suoraan EU:n oikeuteen ja varmistetaan yleisesti, ettei kyseisellä toiminnalla kilpailla markkinoiden muiden, voittoa tavoittelevien toimijoiden kanssa, mikä on ei-kaupallisen toiminnan perusperiaate [67].
Second, Article 3 of the Regulation defines the general subjective requirements which must be included in the articles of association or statutes of non-commercial entities so that their activities are carried on on a non-commercial basis The criteria are as follows: (a) ban on distributing, even indirectly, any profits, operating surplus, funds, reserves or capital during the life of the entity, unless it is imposed by law or is in favour of entities that belong to the same structure and that perform the same activity; (b) any profit and surplus must be reinvested exclusively in developing activities that contribute to the institutional aim of social solidarity; and (c) if the non-commercial entity is wound up, its assets must be attributed to another non-commercial entity that performs a similar activity, unless otherwise provided by law.
Toiseksi asetuksen 3 §:ssä määritellään subjektiiviset yleisedellytykset, joiden on oltava kirjattuina ei-kaupallisen yhteisön perussääntöön tai yhtiöjärjestykseen ja joilla varmistetaan, että asianomainen toiminta on luonteeltaan ei-kaupallista. Nämä edellytykset ovat seuraavat: a) kielto jakaa suoraan tai välillisesti voittoa, käyttökatetta, varoja, varantoja tai pääomaa yhteisön elinkaaren aikana, ellei laki edellytä tällaista jakamista tai se toteutetaan samaan rakenteeseen ja samaa toimintaa harjoittavien yhteisöjen hyväksi, b) velvoite sijoittaa uudelleen mahdolliset voitot tai toimintaylijäämät yksinomaan sellaisen toiminnan kehittämiseen, jolla toteutetaan yhteiskunnallista yhteisvastuuta, c) jos ei-kaupallinen yhteisö lakkautetaan, sen omaisuus on siirrettävä toiselle, samanlaista institutionaalista toimintaa harjoittavalle ei-kaupalliselle yhteisölle, ellei laissa toisin määrätä.
Third, Article 4 of the Regulation identifies additional objective requirements that must be met, together with the conditions indicated in Articles 1 and 3, in order for the activities listed in Article 7(1)(i) of the ICI law to be deemed to be carried on on a non-commercial basis.
Kolmanneksi asetuksen 4 §:ssä esitetään muita edellytyksiä, joiden on täytyttävä yhdessä 1 ja 3 §:ssä tarkoitettujen edellytysten kanssa, jotta lakiasetuksen nro 504/92 7 §:n 1 momentin i alamomentissa tarkoitettu toiminta katsottaisiin ei-kaupalliseksi.
In particular, as regards welfare and health care activities, the Regulation states that these are carried on on a non-commercial basis if at least one of the following conditions is met: (a) the activities are accredited by the State and are performed under either a contract or an agreement with the State, the Regions or local authorities and they are part of or complementary to the public national health system and provide services to users free of charge or for an amount that is only a contribution to the cost of the universal service provision; (b) if the activities are not accredited and performed under a contract or an agreement, they must be provided free of charge or for a symbolic fee which, in any event, must not exceed half the average price for similar activities in the same geographical area on a competitive basis, also taking into account the absence of any connection with the actual cost of the service.
Asetuksen mukaan erityisesti sosiaali- ja terveydenhuoltotyö katsotaan ei-kaupalliseksi, jos se täyttää vähintään toisen seuraavista edellytyksistä: a) valtio on hyväksynyt toiminnan ja sitä toteutetaan valtion, alueen tai paikallisten viranomaisten kanssa tehdyn sopimuksen perusteella julkista palvelua täydentävänä tai siihen kuuluvana toimintana ja sillä tarjotaan käyttäjille palvelu ilmaiseksi tai maksusta, jolla katetaan yleispalvelusta aiheutuvia menoja, b) jos toimintaa ei ole hyväksytty eikä sitä toteuteta sopimuksen perusteella, sitä tarjotaan ilmaiseksi tai symbolisesta maksusta, joka ei kuitenkaan saa olla suurempi kuin puolet samanlaisesta kaupallisesta toiminnasta samalla alueella maksetuista keskihinnoista, eikä maksu saa olla riippuvainen palvelusta aiheutuvista todellisista kustannuksista.
With reference to the first condition, the Commission notes that, as explained by the Italian authorities, in order to benefit from the exemption the entities concerned must be an integral part of the national health service, which provides universal cover and is based on the principle of solidarity.
Komissio toteaa ensimmäisestä edellytyksestä, että kuten Italian viranomaiset ovat selittäneet, asianomaisten yhteisöjen on vapautuksen saadakseen oltava osa yleisesti kattavaa kansallista terveydenhuoltojärjestelmää, joka perustuu yhteisvastuun periaatteeseen.
In this system, public hospitals are directly funded from social security contributions and other state resources.
Tällaisessa järjestelmässä julkiset sairaalat rahoitetaan suoraan sosiaaliturvamaksuista ja muista valtion varoista.
These hospitals provide their services free of charge on the basis of universal cover or for a low fee which covers only a small fraction of the actual cost of the service.
Sairaalat tarjoavat palvelunsa maksutta yleiskattavuuden periaatteen mukaisesti tai perivät alennettua maksua, joka kattaa vain murto-osan palvelun todellisista kustannuksista.
Non-commercial entities falling under the same category and fulfilling the same conditions are also considered an integral part of the national health system [68].
Ei-kaupalliset yhteisöt, jotka kuuluvat samaan luokkaan ja täyttävät samat edellytykset, katsotaan myös osaksi kansallista terveydenhuoltojärjestelmää [68].
In the light of the specific features of this case and in line with the principles laid down by Union case law [69], since the Italian national system provides a system of universal cover, the Commission concludes that the entities concerned, which perform the activities described above and fulfil all the statutory requirements, do not qualify as undertakings.
Komissio katsoo tarkasteltavana olevan asian erityispiirteiden perusteella ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä [69] vahvistettujen periaatteiden mukaisesti, että koska Italian kansallinen järjestelmä on yleisesti kattava, edellä kuvattua toimintaa harjoittavien yhteisöjen, jotka täyttävät kaikki laissa säädetyt edellytykset, ei voida katsoa olevan yrityksiä.
As regards the second condition, the Regulation states that the activities must be performed either free of charge or for a symbolic fee.
Asetuksen toisen edellytyksen mukaan toiminnan on oltava ilmaista tai siitä perittävän maksun on oltava symbolinen.
Services provided free of charge do not generally constitute an economic activity.
Ilmaiseksi tarjottavat palvelut eivät yleisesti ole taloudellista toimintaa.
In particular, this is the case if the services are not offered in competition with other market operators, as laid down in Article 1 of the Regulation.
Tämä on tilanne erityisesti, jos tarjottavilla palveluilla ei kilpailla muiden markkinatoimijoiden kanssa, kuten 1 §:ssä säädetään.
The same holds true for services that are provided for a symbolic fee.
Sama koskee palveluja, joista peritään symbolinen maksu.
It does not, however, imply that service providers which charge a price below that limit are entitled to the exemption.
Se ei kuitenkaan tarkoita, että kyseistä määrää pienempää hintaa perivät palveluntarjoajat olisivat oikeutettuja vapautukseen.
Therefore, given that the assistance and health care activities also meet the general and subjective requirements indicated in Articles 1 and 3 of the Regulation, the Commission concludes that such activities, performed in line with the principles of the current legislation, do not constitute economic activities.
Näin ollen komissio katsoo, että myös sosiaali- ja terveydenhuoltotoiminta, joka täyttää asetuksen 1 ja 3 §:ssä tarkoitetut yleiset ja subjektiiviset edellytykset, ei ole taloudellista toimintaa, jos se noudattaa voimassaolevassa lainsäädännössä vahvistettuja periaatteita.
Educational activities, for their part, are deemed to be carried on on a non-commercial basis if a number of specific conditions are met.
Koulutustoiminnan puolestaan katsotaan olevan ei-kaupallista, mikäli se täyttää tietyt edellytykset.
In particular, the activity must be on a par with public education and the school must apply a non-discriminatory enrolment policy; the school must also accept disabled pupils, apply collective working agreements, have structure that meet the applicable standards and publish its accounts.
Toiminnan on erityisesti oltava verrattavissa vastaavaan julkiseen toimintaan ja koulun pitää taata, ettei opiskelijoiden valinnassa esiinny syrjintää. Koulun on myös hyväksyttävä vammaisia oppilaita, sovellettava työehtosopimuksia, pidettävä yllä soveltuvia, säädettyjen standardien mukaisia rakenteita ja julkaistava taseensa.
In addition, the activity must be provided either free of charge or for a symbolic fee covering only a fraction of the actual cost of the service, also taking into account the absence of any connection therewith.
Lisäksi toiminta on tarjottava ilmaiseksi tai symbolisesta maksusta, joka kattaa ainoastaan murto-osan palvelun todellisista kustannuksista eikä ole niihin sidoksissa.
In this respect, the Commission recalls that according to case law [70], courses offered by certain establishments forming part of a public education system and financed, entirely or mainly, by public funds do not constitute an economic activity.
Komissio muistuttaa, että oikeuskäytännön [70] mukaan taloudellista toimintaa eivät ole tiettyjen julkiseen koulutusjärjestelmään kuuluvien laitosten tarjoamat kurssit, jotka maksetaan kokonaan tai pääosin julkisista varoista.
The non-economic nature of public education is in principle not affected by the fact that pupils or their parents must sometimes pay tuition or enrolment fees which contribute to the operating expenses of the system, provided that the financial contribution covers only a fraction of the actual cost of the service and, therefore, cannot be considered remuneration for the service provided.
Julkisen koulutuksen ei-taloudelliseen luonteeseen ei periaatteessa vaikuta se, että oppilaat tai heidän vanhempansa toisinaan joutuvat maksamaan opetus- tai ilmoittautumismaksuja, joilla katetaan osa järjestelmän toimintakuluista. Koska tällaiset maksut kattavat usein vain murto-osan palvelun todellisista kustannuksista, niitä ei voida pitää korvauksena tarjotusta palvelusta.
As also acknowledged by the Commission in its Communication on the application of the European Union state aid rules to compensation granted for the provision of services of general economic interest [71], these principles cover kindergartens, private and public primary schools, vocational training, secondary teaching activities in universities and also provision of education in universities.
Kuten komissiokin on todennut tiedonannossaan Euroopan unionin valtiontukisääntöjen soveltamisesta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tuottamisesta myönnettävään korvaukseen [71], näitä periaatteita voidaan soveltaa julkisiin koulutuspalveluihin kuten ammattikoulutukseen, yksityisiin ja julkisiin kouluihin ja lastentarhoihin, sivutoimiseen opetustoimintaan yliopistoissa sekä yliopisto-opetukseen.
In the light of the above, the Commission considers that the symbolic fee referred to in the Regulation, representing only a fraction of the actual cost of the service, cannot be considered remuneration for the services provided.
Komissio katsoo edellä esitetyn perusteella, että asetuksessa tarkoitettua symbolista maksua ei voida pitää korvauksena tarjotuista palveluista.
Therefore, under these specific circumstances, given the general and subjective requirements of Articles 1 and 3 of the Regulation, together with the specific objective requirements laid down in Article 4, the Commission considers that the education service provided by the entities concerned cannot be considered to be an economic activity.
Tämän vuoksi komissio katsoo, että kun otetaan huomioon asetuksen 1 ja 3 §:ssä tarkoitetut yleiset ja subjektiiviset edellytykset ja 4 §:ssä tarkoitetut objektiiviset erityisedellytykset, asianomaisten yhteisöjen tarjoamaa koulutuspalvelua ei tässä tapauksessa voida katsoa taloudelliseksi toiminnaksi.
In respect of accommodation services, cultural and recreational activities and sports activities, Article 4 of the Regulation states that they must be provided either free of charge or for a symbolic fee which, in any event, must not exceed half the average price charged for similar activities performed on a competitive basis in the same geographical area, also taking into account the absence of any connection with the actual cost of the service.
Asetuksen 4 §:ssä todetaan, että majoitukseen, kulttuuriin, virkistykseen ja urheiluun liittyvä toiminta on tarjottava ilmaiseksi tai symbolisesta maksusta, jonka osuus ei kuitenkaan saa olla enemmän kuin puolet samanlaisesta kaupallisesta toiminnasta samalla alueella maksettu keskihinta, eikä maksu saa olla riippuvainen palvelusta aiheutuvista todellisista kustannuksista.
This requirement is identical to the second condition laid down for assistance and health care activities, examined in paragraph 171 above, hence the same considerations apply.
Tämä edellytys on sama kuin edellä johdanto-osan 171 kappaleessa tarkasteltu toinen sosiaali- ja terveydenhuoltotoimintaan liittyvä edellytys, joten niitä koskevat samat näkökohdat.
If the services are provided free of charge, in principle they do not constitute an economic activity.
Ilmaiseksi tarjottavat palvelut eivät yleisesti ole taloudellista toimintaa.
The same holds true if they are provided for a symbolic fee.
Sama koskee palveluja, joista peritään symbolinen maksu.
In the case of accommodation services and sports activities, the Commission also notes the further requirements based on the definitions of these activities in Article 1(1)(j) and (m) of the Regulation.
Komissio ottaa huomioon myös muut edellytykset, jotka johtuvat asetuksen 1 §:n 1 momentin j ja m alamomentissa esitetyistä majoitus- ja urheilutoiminnan määritelmistä.
As regards accommodation services, the Regulation limits the exemption to services provided by non-commercial entities that are accessible only to certain categories of people and are not open on a continuous basis.
Asetuksessa rajoitetaan majoitustoimintaan sovellettava vapautus koskemaan ei-kaupallisten yhteisöjen harjoittamaa majoitustoimintaa, joka on vain tiettyjen ryhmien käytettävissä eikä ole jatkuvaa.
In particular, as regards ‘social accommodation’, the Regulation indicates that the activities must be targeted at people with temporary or permanent special needs or people who are disadvantaged due to physical, psychological, economic, social and family conditions.
Asetuksessa todetaan erityisesti, että ”sosiaalisen majoitustoiminnan” on oltava tarkoitettu henkilöille, joilla on tilapäisiä tai pysyviä erityistarpeita tai jotka ovat fyysisten, psyykkisten, taloudellisten tai sosiaalisten olosuhteiden vuoksi tai perhesyistä muita heikommassa asemassa.
The entity can only request payment of a symbolic fee which, in any event, must not exceed half the average price charged for similar activities performed by commercial entities in the same geographical area, also taking into account the absence of any connection with the actual cost of the service.
Yhteisö voi veloittaa ainoastaan symbolisen korvauksen, joka ei kuitenkaan saa olla enempää kuin puolet kaupallisten yhteisöjen samanlaisesta kaupallisesta toiminnasta samalla alueella veloittamasta keskihinnasta, eikä veloitus saa liittyä palvelusta aiheutuviin todellisiin kustannuksiin.
The Regulation also specifies that, in any event, the exemption is not applicable to activities that are carried on in hotels or similar establishments, as defined by Article 9 of Legislative Decree No 79 of 23 May 2011 [72].
Asetuksessa selvitetään lisäksi, että vapautusta ei sovelleta 23 päivänä toukokuuta 2011 annetun asetuksen nro 79 [72] 9 §:ssä tarkoitettuihin hotelleihin tai hotellien kaltaisiin majoitusliikkeisiin.
The exemption is therefore excluded for activities carried on, for instance, in hotels, motels and bed and breakfast establishments.
Näin ollen vapautusta ei voida soveltaa esimerkiksi hotelleihin, motelleihin ja aamiaismajoitusliikkeisiin.
Since, in the case at issue, the non-commercial entities offering accommodation must fulfil the general, subjective and objective requirements in Articles 1, 3 and 4 of the Regulation, the Commission considers that, in the light of the specific features of the present case, these activities, which meet the above conditions, do not constitute an economic activity for the purposes of Union law.
Komissio katsoo, että koska tässä tapauksessa majoituspalveluja tarjoavien ei-kaupallisten yhteisöjen on täytettävä asetuksen 1, 3 ja 4 §:ssä tarkoitetut subjektiiviset ja objektiiviset yleisedellytykset, tarkasteltavana olevan tapauksen ominaispiirteiden perusteella kyseinen toiminta, joka vastaa edellä mainittuja ominaisuuksia, ei ole Euroopan unionin oikeuden mukaisesti taloudellista toimintaa.
Therefore, given the specific circumstances of the present case and given that the non-commercial entities offering accommodation services, cultural, recreational and sports activities must also fulfil the requirements of Articles 1 and 3 of the Regulation, the Commission concludes that these activities, performed as described by the law, are not considered economic activities.
Kun otetaan huomioon tarkasteltavana olevan tapauksen erityisolosuhteet ja se, että majoitukseen, kulttuuriin, virkistykseen ja urheiluun liittyvää toimintaa harjoittavien ei-kaupallisten yhteisöjen on täytettävä asetuksen 1 ja 3 §:ssä tarkoitetut edellytykset, tällaista toimintaa ei katsota taloudelliseksi toiminnaksi, jos sitä harjoitetaan laissa vahvistettujen periaatteiden mukaisesti.
The Commission therefore concludes that, on the basis of the information submitted by the Italian authorities, in the light of the specific and particular features of the present case, the activities analysed in the preceding paragraphs, performed by non-commercial entities in full compliance with the general, subjective and objective criteria laid down in Articles 1, 3 and 4 of the Regulation, are not of an economic nature.
Tämän vuoksi komissio katsoo Italian viranomaisten toimittamien tietojen ja tarkasteltavana olevan tapauksen erityisominaisuuksien perusteella, että edellä tarkasteltu ei-kaupallisten yhteisöjen harjoittama toiminta, joka on täysin asetuksen 1, 3 ja 4 §:ssä tarkoitettujen subjektiivisten ja objektiivisten yleisedellytysten mukaista, ei ole luonteeltaan taloudellista.
Therefore, the non-commercial entities concerned, when performing those activities in full compliance with the conditions laid down by the Italian legislation are not acting as undertakings for the purposes of Union law.
Harjoittaessaan edellä mainittua toimintaa täysin Italian laissa vahvistettujen edellytysten mukaisesti kyseiset ei-kaupalliset yhteisöt eivät siis toimi Euroopan unionin oikeudessa tarkoitettuina yrityksinä.
Given that Article 107(1) of the Treaty applies only to undertakings, it follows that in the case in question the measure does not fall within the scope of that Article.
Koska SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohtaa sovelletaan ainoastaan yrityksiin, käsiteltävänä oleva toimenpide ei kuulu sen soveltamisalaan.
Finally, the Commission notes that, from 1 January 2013, in the case of hybrid use of a building, it is possible under the Italian legislation to calculate the pro-rata commercial use of the real estate and to impose IMU on economic activities only.
Komissio muistuttaa, että kun kiinteistöä käytetään samanaikaisesti useisiin tarkoituksiin, Italian lainsäädännön mukaan 1 päivästä tammikuuta 2013 on mahdollista laskea erikseen kiinteistön kaupallisen käytön suhteellinen osuus ja soveltaa uutta kunnallista kiinteistöveroa ainoastaan taloudelliseen toimintaan.
The Commission points out in this context that, if an entity performs both economic and non-economic activities, the partial exemption that it enjoys for the part of the real estate used for non-economic activities does not represent an advantage for that entity when it performs an economic activity as an undertaking.
Komissio toteaa, että jos yhteisö harjoittaa sekä taloudellista että ei-taloudellista toimintaa, sen saamaa osittaista vapautusta siitä kiinteistön osuudesta, jota ei ole käytetty taloudelliseen toimintaan, ei katsota sille eduksi sen harjoittaessa taloudellista toimintaa yrityksenä.
Therefore, the measure does not constitute state aid within the meaning of Article 107(1) in this type of situation either.
Toimenpide ei tällöin ole SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
According to the Treaty and the established case law of the Court of Justice, when the Commission finds that aid is incompatible with the internal market, it is competent to decide that the State concerned must abolish or alter it [73].
Kun komissio on todennut, että tuki ei sovellu sisämarkkinoille, sillä on SEUT-sopimuksen ja unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti toimivalta päättää, että jäsenvaltion on muutettava tai kumottava se [73].
The Court has also consistently held that the obligation of a State to abolish aid regarded by the Commission as being incompatible with the internal market is designed to re-establish the previously existing situation [74].
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valtiolle asetetulla velvollisuudella poistaa komission sisämarkkinoille soveltumattomaksi katsoma valtiontuki pyritään palauttamaan aikaisempi tilanne [74].
In this context, the Court has established that that objective is achieved once the recipient has repaid the amounts granted, thus forfeiting the advantage which it had enjoyed over its competitors on the market, and the situation prior to the payment of the aid is restored [75].
Tuomioistuin on todennut, että tämä tavoite on saavutettu, kun tuensaaja on palauttanut sääntöjenvastaisesti myönnetyt tuet ja tämän myötä menettänyt markkinoilla kilpailijoihinsa nähden saamansa edun, ja kun ennen tuen maksamista vallinnut tilanne on palautettu [75].
Following that case law, Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/99 [76] stipulates that ‘where negative decisions are taken in respect of unlawful aid, the Commission shall decide that the Member State concerned shall take all necessary measures to recover the aid from the recipient.’
Asetuksen (EY) N:o 659/99 [76] 14 artiklan 1 kohdan mukaan ”sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta”.