natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The 2011 Extension decision expressed doubts about the necessity and proportionality of the pension subsidy because the non-price regulated services benefited from a level of wage-based social security contributions that has effectively been 11 to 14 percentage points lower than the level that private competitors have had to carry.
Menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetussa päätöksessä komissio esitti epäilyjä eläketuen tarpeellisuudesta ja oikeasuhteisuudesta, sillä hintasääntelyn ulkopuolisten palvelujen osalta maksetut sosiaaliturvamaksut olivat 11–14 prosenttia yksityisten kilpailijoiden maksuja pienemmät.
The 2011 Extension decision quantified the resulting annual advantage to be in the range of EUR 100 to 200 million.
Siitä syntyvä vuotuinen etu arvioitiin menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetussa päätöksessä 100–200 miljoonaksi euroksi.
In reply to the 2011 Extension decision, Germany raises two main objections:
Saksa esitti menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annettuun päätökseen kaksi pääasiallista vastaväitettä:
Germany insists that the benchmark rate can only be based on the employer's share of social contributions, because private undertakings have no legal obligation to pay the employees' contribution.
Saksa pitää kiinni siitä, että vertailuosuus voi perustua ainoastaan sosiaaliturvamaksujen työnantajan osuuteen, sillä yksityisillä yrityksillä ei ole lakisääteistä velvoitetta maksaa työntekijän osuutta.
Furthermore, the benchmark rate should take into account the fact that Deutsche Post has always paid higher than ‘competitive’ wages.
Lisäksi vertailuarvo-osuuden osalta olisi otettava huomioon, että Deutsche Postin palkkataso on aina ollut ”alan keskiarvoa” korkeampi.
Germany claims that the Commission has failed to establish that the revenues from the price-regulated universal services were sufficient to finance the claimed burdens of excess social costs.
Saksa väittää, ettei komissio ole todistanut, että hintasäänneltyjen yleispalvelujen tuotot riittivät rahoittamaan alan keskiarvosta poikkeavista sosiaalikustannuksista johtuvat väitteiden kohteena olevat rasitteet.
The Commission is right to include the employees' contribution into the benchmark rate and not to adjust the wage level to a ‘competitive wage’
Komissio on oikeutettu sisällyttämään työntekijän osuuden vertailuosuuteen ja olemaan korjaamatta palkkatasoa ”alan keskiarvoa” vastaavalle tasolle
Germany argues that any benchmark above the employer's share of the social contribution rate would put Deutsche Post at a disadvantage compared to competitors who are only liable to pay the employer's share.
Saksa väittää, että määrittämällä vertailuarvo työnantajan sosiaaliturvamaksuosuutta korkeammaksi Deutsche Post kärsisi haittaa suhteessa kilpailijoihin, joiden on maksettava vain työnantajan osuus.
With regard to that first argument, the Commission observes that civil servants — unlike private employees — are not obliged to contribute to the pension and unemployment insurances.
Tämän väitteen osalta komissio pitää kiinni siitä, että toisin kuin yksityisillä palkansaajilla, virkamiehillä ei ole velvoitetta suorittaa maksuosuuksia eläke- ja työttömyysvakuutukseen.
Therefore, those contributions must necessarily be included in the benchmark rate to ensure that both Deutsche Post and private competitors carry, directly or indirectly, equivalent levels of contributions.
Sen vuoksi tämänkaltaiset maksut on välttämättä sisällytettävä vertailuosuuteen sen takaamiseksi, että Deutsche Post ja yksityiset kilpailijat maksavat samansuuruisia suoria ja epäsuoria maksuja.
Germany furthermore maintains that the benchmark rate is applied neither to the gross wage of the civil servants nor to the incurred wage of the civil servants, but to ‘competitive’ wages.
Lisäksi Saksa väittää edelleen, että vertailuosuutta ei sovelleta virkamiesten bruttopalkkaan eikä virkamiesten varsinaiseen palkkaan, vaan pelkästään ”alan keskiarvoa vastaaviin” palkkoihin.
In the 2002, 2007 and 2011 regulatory accounts, Deutsche Post considers that the ‘competitive wage’ should be based on the ETV wage or on collective wage agreements for the postal sector from 2003.
Deutsche Postin käsityksen mukaan vuosina 2002, 2007 ja 2011 esitetyissä lakisääteisissä tuotto- ja kululaskelmissa ”alan keskiarvoa vastaavan” palkan olisi oltava ETV-palkan tai postialan vuoden 2003 työehtosopimusten mukainen.
In the 2009 regulatory accounts, the ‘competitive’ wage is defined as the 2007 minimum wage, which is even lower than the ETV wage.
Vuonna 2009 esitetyssä lakisääteisessä tuotto- ja kululaskelmassa ”alan keskiarvoa vastaavaksi” palkaksi määritetään vuoden 2007 vähimmäispalkka, joka on vielä ETV-palkkaa matalampi.
Germany claims that the calculation based on those ‘competitive’ wages is necessary to place the social costs of Deutsche Post at the same level as those of its competitors.
Saksan mukaan laskennan perusteena on tarpeen käyttää tällaisia ”alan keskiarvoa vastaavia” palkkoja, jotta Deutsche Postin sosiaaliturvamaksut ovat samalla tasolla sen kilpailijoiden kanssa.
The Commission cannot accept that argument because the aid must be limited to the minimum necessary to ensure that the gradual transition from a situation of largely restricted competition to one of genuine competition at Union level takes place under acceptable economic conditions.
Komissio ei voi hyväksyä tätä väitettä, sillä tuen on oltava rajoitettu välttämättömään minimimäärään, jotta taataan se, että vähittäinen siirtyminen pitkälle rajoitetusta kilpailutilanteesta todelliseen kilpailuun unionin tasolla tapahtuu hyväksyttävissä taloudellisissa olosuhteissa.
It would be disproportionate to increase the aid to such an extent that since 1995 Deutsche Post would have to finance only social costs based on ‘competitive’ wages that do not reflect labour market conditions in earlier years.
Sen vuoksi olisi suhteetonta korottaa tukea siinä määrin, että Deutsche Postin rahoitettavana olisi vuodesta 1995 lähtien ”alan keskiarvoa vastaavien” palkkojen perusteella ainoastaan sosiaaliturvamaksut, joiden yhteydessä ei oteta huomioon aikaisempien vuosien työmarkkinaolosuhteita.
Differences in wage levels for personnel hired at different points in time between incumbents and new entrants are a normal fact of economic life.
Talouselämässä on tavanomainen käytäntö, että vakiintuneiden yritysten tai uusien toimijoiden eri ajankohtina palvelukseensa ottamien työntekijöiden palkat eroavat toisistaan.
In the France Telecom case [92], the Commission also rejected the argument presented by France that the level of wage-based social security contributions should also take into account the fact that civil servants are paid higher wages than the personnel employed by competitors.
Komissio torjui myös Ranskan valtiontukiasiassa France Telecom [92] esittämän väitteen, jonka mukaan sosiaaliturvamaksujen yhteydessä olisi otettava huomioon myös se seikka, että virkamiehet saivat korkeampaa palkkaa kuin kilpailijoiden palveluksessa oleva henkilöstö.
The Commission pointed out in that context that thanks to civil servants, at the time of the market opening the historic operator had well-qualified and competent personnel, without which it would not have been able to maintain its market position.
Komissio painotti tässä yhteydessä, että vakiintuneella toimijalla oli markkinoiden avautumisen hetkellä virkamiesten ansiosta käytettävissään päteviä ja osaavia työntekijöitä, joita ilman se ei olisi pystynyt säilyttämään markkina-asemaansa.
In any event, it would be entirely artificial to single out specific disadvantages of the postal incumbent and to disregard its considerable advantages e.g. in terms of market share, brand recognition and customer base.
Muutenkin on täysin keinotekoista esitellä yksittäisiä vakiintuneen postiyrityksen haittatekijöitä ja jättää huomiotta merkittävät edut, kuten markkinaosuus, tunnettuus ja asiakaskunta.
Finally, Deutsche Post's calculations cannot credibly establish that, without the obligation to employ civil servants, Deutsche Post would have achieved the calculated savings in wage costs.
Lisäksi Deutsche Postin laskelmien perusteella ei voida todeta uskottavasti, että ilman velvoitetta ottaa palvelukseensa virkamiehiä Deutsche Post olisi saavuttanut laskelmien mukaiset säästöt palkkakustannuksissa.
Even assuming that the civil servants would in 1995 have effectively changed to a private employee status, it is neither established how many civil servants would have been replaced in 1995 and later years by private employees nor at which wage level.
Siinäkin tapauksessa, että virkamiesten asema olisi vuonna 1995 muutettu palkansaajan asemaksi, ei ole todettu sitä, kuinka monta virkamiestä vuonna 1995 olisi korvattu yksityisillä palkansaajilla, eikä sitä, millä palkkatasolla tämä olisi toteutettu.
Just the sheer number of Deutsche Post's civil servants in 1995 [93] renders implausible the assumption that it would have legally and economically possible to replace since 1995 all civil servants by equally productive private employees at a lower wage.
Pelkästään Deutsche Postin palveluksessa vuonna 1995 olleiden virkamiesten suuri määrä [93] tekee epätodennäköiseksi sen, että vuodesta 1995 alkaen olisi ollut oikeudellisesti ja taloudellisesti mahdollista korvata kaikki virkamiehet yhtä tuottavilla, mutta matalampaa palkkaa saavilla yksityisillä palkansaajilla.
The Commission therefore rejects those two claims made by Germany with regards to the benchmark rate and the wage.
Tämän vuoksi komissio torjuu molemmat Saksan vastaväitteet, jotka koskevat vertailuosuuden tasoa ja palkkoja.
On Germany's claim that price-regulated revenues have not been sufficient to finance the claimed burdens
Saksan väite, jonka mukaan hintasäänneltyjen palvelujen tuotot eivät riittäneet rahoittamaan väitettyjä rasitteita
Germany claims that the Commission only assessed the level of wage-based social security contributions for the non-price regulated services but did not verify whether the profits from price-regulated universal services were sufficient to finance the claimed burdens.
Saksa väittää, että komissio arvioi ainoastaan hintasääntelyn ulkopuolisten palvelujen sosiaaliturvamaksujen tasoa eikä tarkastele sitä, olivatko säänneltyjen yleispalvelujen voitot riittäviä väitettyjen rasitteiden rahoittamiseen.
Germany presents two lines of reasoning.
Saksa käyttää kahta perustelusuuntausta.
First of all, it claims that the Commission did not prove that the national regulator effectively approved the burdens which Deutsche Post has claimed.
Ensinnäkään komissio ei ole sen mukaan todistanut, että Saksan sääntelyviranomainen on todella hyväksynyt Deutsche Postin väitteiden kohteena olevat rasitteet.
Secondly, Germany argues that, even if the regulator had approved those burdens, the profits from price-regulated universal services were insufficient to finance them.
Toiseksi, vaikka sääntelyviranomainen olisikin hyväksynyt nämä rasitteet, hintasäänneltyjen yleispalvelujen voitot eivät kuitenkaan ole olleet tarpeeksi suuria näiden rasitteiden rahoittamiseen.
Germany submitted two expert studies by Professor Weber and CTcon to show that the price-regulated services have not been sufficient to cover the claimed burdens on excess social costs and, consequently, Deutsche Post has been under-compensated for its excess social costs.
Saksa toimitti kaksi asiantuntijalausuntoa, Professori Weberin lausunnon ja CTconin lausunnon. Näillä lausunnoilla se pyrki osoittamaan, etteivät hintasäännellyistä palveluista saadut tuotot riittäneet kattamaan väitettyjä alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista johtuvia rasitteita ja että Deutsche Post oli tämän johdosta saanut liian alhaista korvausta alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista.
The 2002, 2007 and 2011 price cap decisions are based on the regulatory accounts submitted by Deutsche Post and approve all burdens that have been claimed
Vuosien 2002, 2007 ja 2011 hintakattopäätökset perustuvat Deutsche Postin esittämiin lakisääteisiin tuotto- ja kululaskelmiin ja niissä hyväksytään kaikki väitetyt rasitteet
Since the 2002 Price cap decision, it has also been clearly documented that the Postal regulator approved the burdens that Deutsche Post had and set the regulated prices accordingly to cover them.
Asiakirjojen perusteella voidaan todistaa, että postialan sääntelyviranomainen hyväksyi vuoden 2002 hintakattopäätöksestä alkaen Deutsche Postin rasitteet ja määritti säännellyt maksut näiden rasitteiden kattamiseksi.
The 2007 and 2011 Price cap decisions also confirm that the Postal regulator accepted Deutsche Post's claims and approved the fact that the claimed excess social costs were financed by the price-regulated revenues.
Lisäksi vuosien 2007 ja 2011 hintakattopäätökset vahvistavat, että postialan sääntelyviranomainen suostui Deutsche Postin pyyntöön ja hyväksyi sen, että väitetyt, alan keskiarvosta poikkeavat sosiaalikustannukset rahoitettiin hintasäänneltyjen palvelujen tuotoista.
The study by Professor Weber does not support the claim that the profits from the regulated universal services were insufficient to cover the burdens that Deutsche Post had claimed
Professori Weberin lausunto ei tue väitettä, jonka mukaan hintasäänneltyjen yleispalvelujen tuotot eivät riittäneet kattamaan Deutsche Postin väitteiden kohteena olevia rasitteita
The study by Professor Weber covers the period 1995-2010 and recognises that Deutsche Post has not only benefited from the pension subsidy but also from a full coverage of burden #2 by the price-regulated revenues (see Section VI.1.4.2(a) for a detailed description of the study).
Professori Weberin lausunto koskee vuosia 1995–2010, ja siinä todetaan, että Deutsche Postille sekä myönnettiin eläketukea että sen rasite 2 katettiin täysimääräisesti hintasäänneltyjen palvelujen tuotoista (tarkka kuvaus lausunnosta esitetään VI.1.4.2 a) jaksossa).
Price-setting rule according to Article 20(2) PostG 1997
Hintojen määritys vuoden 1997 PostG:n 20 §:n 2 momentin mukaisesti
Price cap for regulated services =
Säänneltyjen palvelujen hintakatto =
Efficient costs for regulated services + burdens =
Säänneltyjen palvelujen tehokkaan tarjoamisen kustannukset + rasitteet
Total costs for regulated services + burden for non-regulated services
Säänneltyjen palvelujen kokonaiskustannukset + sääntelyn ulkopuolisista palveluista aiheutuvat rasitteet
The Postal regulator has to set the regulated prices such that the revenue covers the price-regulated services' own ‘efficient’ costs and the approved burdens.
Postialan sääntelyviranomaisen on määritettävä säännellyt maksut sellaisiksi, että niiden tuotot kattavat hintasäänneltyjen palvelujen ”tehokkaan tarjonnan” kustannukset ja hyväksytyt rasitteet.
Expressed in a slightly different way, the regulated prices fully finance the total costs of the regulated services — irrespective of whether they are earmarked as ‘burden’ or ‘efficient’ cost — as well as the share of the burden that comes from the non-price regulated services.
Toisin sanoen tämä tarkoittaa sitä, että säännellyt maksut kattavat hintasäänneltyjen palvelujen kokonaiskustannukset täysimääräisesti, ja riippumatta siitä, onko nämä määritetty ”rasitteiksi” vai ”tehokkaan palveluntarjonnan kustannuksiksi”, mutta myös sen osan rasitteista, jotka aiheutuvat hintasääntelyn ulkopuolisista palveluista.
Article 20(2) PostG 1997 ensures therefore that the approved burdens are fully covered by the price-regulated revenues.
Vuoden 1997 PostG:n 20 §:n 2 momentin avulla varmistetaan, että hyväksytyt rasitteet katetaan täysimääräisesti hintasäänneltyjen palvelujen tuotoista.
Contrary to Germany's claim, it is therefore excluded by law that the price-regulated services suffer from under-compensation due to the take-over of excess social costs from the non-price regulated services.
Toisin kuin Saksa väittää, lainsäädännöllä huolehditaan siis siitä, että palkansaajien alan keskiarvosta poikkeavien sosiaaliturvakustannusten sisällyttämisellä hintasääntelyn ulkopuolisiin palveluihin ei aiheuteta liian vähäistä korvausta hintasäännellyille palveluille.
The expert study by Professor Weber suffers from two main defects: First, it exaggerates the level of the excess social costs.
Professori Weberin lausunnossa on kaksi puutetta. Ensinnäkin alan keskiarvosta poikkeavat kustannukset määritellään liioitellun suuriksi.
Second, it overlooks that as a result of the exaggeration, the excess social costs include cost items for which Deutsche Post receives compensation not under burden #2, but under different headings.
Toiseksi siinä jätetään huomiotta se seikka, että sen vuoksi alan keskiarvosta poikkeaviin kustannuksiin sisältyy myös kustannuksia, joista Deutsche Post on saanut korvauksia ja joita ei ole kohdennettu rasitteeseen 2, vaan muihin maksuotsakkeisiin.
In detail, the Commission would point to the following defects:
Seuraavassa käsitellään eräitä puutteita yksityiskohtaisemmin.
As the latter is higher than the employer's share of the social contribution rate, the expert study's excess social costs are higher than burden #2.
Koska lakisääteinen maksutaso on korkeampi kuin työnantajan osuus sosiaaliturvamaksuista, lausunnossa määritetyt alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset ovat korkeammat kuin rasite 2.
Thus, the expert study includes excess social costs that the Postal regulator has considered as ‘efficient’ costs.
Lausunnossa ei siis oteta huomioon alan keskiarvosta poikkeavia sosiaaliturvakustannuksia, joita postialan sääntelyviranomainen pitää ”tehokkaan palveluntarjonnan” kustannuksina.
Second, the expert study omits that burden #1 on excess wages also covers a share of the excess social costs (e.g. due to the difference between incurred wages and the ‘competitive’ wage benchmark) and that they are subsequently financed through burden #1.
Toiseksi lausunnossa ei oteta huomioon sitä, että rasitteeseen 1 (alan keskiarvoa vastaavat palkkakustannukset) sisältyy myös osa alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista (esimerkiksi varsinaisten palkkojen ja ”alan keskiarvoa vastaavan” palkkatason viitearvon välisten erojen perusteella) ja että nämä näin ollen rahoitetaan rasitteesta 1.
Further social costs that the expert study includes are covered by separate burdens (e.g. the payments to BAnstPT by burden #6) and consequently compensated.
Muut lausunnossa huomioon otetut sosiaaliturvakustannukset katetaan muilla rasitteilla (esimerkiksi BAnstPT:lle suoritettavat maksut kuuluvat rasitteen 6 piiriin) ja näin ollen ne korvataan.
Thus, while the total sum of incurred social costs is shown for civil servants, it is omitted that also other burdens than burden #2 cover excess social costs.
Vaikka lausunnossa ilmoitetaan virkamiehistä aiheutuvien kaikkien sosiaaliturvakustannusten summa, siinä ei mainita sitä seikkaa, että alan keskiarvosta poikkeavia kustannuksia katetaan rasitteen 2 lisäksi myös muiden rasitteiden välityksellä.
Third, it must be taken into account that the burden #2 contains excess social costs for both civil servants and private employees: The private employees' incurred social contributions were higher than the regulatory benchmark before 2003 because interest expenses of about EUR […] million for the private employee's supplementary pension insurance were included in those costs.
Kolmanneksi olisi kiinnitettävä huomiota siihen, että rasitteeseen 2 sisältyvät sekä virkamiesten että yksityisten palkansaajien alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvamaksut. Yksityisten palkansaajien sosiaaliturvamaksut olivat ennen vuotta 2003 korkeammat kuin lakisääteinen maksutaso, koska näihin kustannuksiin sisältyivät myös noin […] miljoonan euron suuruiset korot yksityisten palkansaajien lisäeläkevakuutuksesta.
Since 2003, those interest costs have been allocated to the financial costs and the incurred social costs for private employees have been below the regulatory benchmark since then.
Nämä korkokustannukset on vuodesta 2003 lähtien laskettu rahoituskuluihin, ja yksityisistä palkansaajista aiheutuneet sosiaaliturvamaksut ovat siitä lähtien olleet lakisääteisen maksutason viitearvoa alhaisemmat.
Consequently, the result of under-compensation is erroneous because the expert study overlooks that the claimed excess social costs are not only covered by burden #2 but and that the Postal regulator has considered a higher share of social costs as ‘efficient’ cost.
Lausunnossa todettu liian pieni korvaus on näin ollen harhaanjohtava, sillä sen yhteydessä ei ole otettu huomioon, että väitteiden kohteena olevia, alan keskiarvosta poikkeavia sosiaaliturvakustannuksia ei kateta ainoastaan rasitteen 2 avulla ja että postialan sääntelyviranomainen katsoi korkeamman osuuden sosiaaliturvakustannuksista ”tehokkaan palveluntarjonnan” kustannuksiksi.
An appropriate correction of the expert study's mistakes on the compensation side puts the burdens exactly in balance with the excess social costs as required by Article 20(2) PostG 1997.
Jos lausunnossa olevat, korvaukseen liittyvät virheet korjataan asianmukaisesti, rasitteet ja alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset vastaavat toisiaan tarkalleen, kuten vuoden 1997 PostG:n 20 §:n 2 momentissa edellytetään.
Germany's objection that the Commission erred in the 2011 Extension decision to only calculate the comparative advantage for the non-price regulated services must therefore be rejected because, pursuant to Article 20(2) PostG 1997, the Postal regulator has to set the price cap so that the price-regulated revenues cover the efficient costs of the price-regulated services and the approved burdens.
Saksan vastaväite, jonka mukaan komissio olisi menettelyn laajentamisesta vuonna 2011 annetussa päätöksessä tehnyt sen virheen, että se laski ainoastaan hintasääntelyn ulkopuolisen alan suhteellisen edun, on hylättävä, koska vuoden 1997 PostG:n 20 §:n 2 momentin mukaan postialan sääntelyviranomaisen on määritettävä hintakatot sellaisiksi, että hintasäänneltyjen palvelujen tuotot kattavat hintasäänneltyjen palvelujen tehokkaan tarjonnan kustannukset ja hyväksytyt rasitteet.
No proof of under-compensation of excess social costs based on WIK study
Ei todisteita alan keskiarvosta poikkeavien kustannusten liian pienestä korvauksesta WIK-lausunnon perusteella
Referring to the 2009 regulatory accounts, Germany maintains that Deutsche Post has actually suffered significant losses with its price regulated services since 1990 because the regulated revenues have been eaten up by the costs for the price-regulated services as well as the net costs from the universal service obligations [94] Thus, for that reason as well, Germany denies that the profits from price-regulated services would have been sufficient to finance any excess social costs from the non-price regulated services.
Saksa viittaa vuonna 2009 esitettyyn lakisääteiseen tuotto- ja kululaskelmaan ja pitää kiinni siitä, että Deutsche Postille aiheutui sen hintasäännellyistä palveluista huomattavia tappioita vuodesta 1990 alkaen, koska säännellyltä alalta saadut tuotot kuluivat hintasäänneltyjen palvelujen kustannuksiin ja yleispalveluvelvoitteen [94] täyttämisestä aiheutuviin nettokustannuksiin. Myös tästä syystä Saksa siis torjuu komission perustelut, joiden mukaan hintasäänneltyjen palvelujen voitot olisivat riittäneet rahoittamaan hintasääntelyn ulkopuolisten palvelujen alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset.
The Commission observes in that regard first that, since 2003, it is obvious from the Postal regulator's decisions that he has earmarked a share of the price-regulated revenues as compensation for burden #2.
Komissio pitäytyy tältä osin ensinnäkin kannassaan, jonka mukaan postialan sääntelyviranomaisen vuodesta 2003 tekemistä päätöksistä käy selvästi ilmi, että se kohdensi osan hintasäänneltyjen palvelujen tuotoista korvaukseksi rasitteesta 2.
The existence of the contribution from the price-regulated revenue is therefore unambiguously established by the regulator's decisions.
Tämän hintasäänneltyjen palvelujen tuotoista maksettavan osuuden olemassaolo käy näin ollen selvästi ilmi postialan sääntelyviranomaisen päätöksistä.