natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The scope of Directive 2003/98/EC should be extended to libraries, including university libraries, museums and archives.
Direktiivin 2003/98/EY soveltamisalaa olisi laajennettava kirjastoihin, korkeakoulujen kirjastot mukaan luettuina, sekä museoihin ja arkistoihin.
One of the principal aims of the establishment of the internal market is the creation of conditions conducive to the development of Union-wide services.
Yksi sisämarkkinoiden toteuttamisen tärkeimmistä tavoitteista on luoda edellytykset, joilla edistetään unionin laajuisten palvelujen kehittämistä.
Libraries, museums and archives hold a significant amount of valuable public sector information resources, in particular since digitisation projects have multiplied the amount of digital public domain material.
Kirjastoilla, museoilla ja arkistoilla on hallussaan huomattava määrä arvokkaita julkisen sektorin tietovarantoja, varsinkin kun digitointihankkeiden ansiosta digitaalisen vapaasti käytettävissä olevan aineiston määrä on moninkertaistunut.
These cultural heritage collections and related metadata are a potential base for digital content products and services and have a huge potential for innovative re-use in sectors such as learning and tourism.
Tällaiset kulttuuriperintökokoelmat ja niihin liittyvät metatiedot voivat muodostaa digitaalisten sisältötuotteiden ja -palveluiden perustan, ja ne tarjoavat valtavat mahdollisuudet innovatiiviseen uudelleenkäyttöön esimerkiksi oppimisen ja matkailun alalla.
Wider possibilities for re-using public cultural material should, inter alia, allow Union companies to exploit its potential and contribute to economic growth and job creation.
Laajentamalla mahdollisuuksia käyttää uudelleen julkista kulttuuriaineistoa mahdollistettaneen muun muassa se, että unionin yritykset voivat hyödyntää aineiston antamia mahdollisuuksia ja vaikuttaa osaltaan talouskasvuun ja työpaikkojen luomiseen.
There are considerable differences in the rules and practices in the Member States relating to the exploitation of public cultural resources, which constitute barriers to realising economic potential of those resources.
Julkisen sektorin kulttuurivarantojen hyödyntämistä koskevat säännöt ja käytännöt vaihtelevat huomattavasti jäsenvaltioiden välillä, mikä luo esteitä näiden varojen taloudellisen potentiaalin hyödyntämiselle.
As libraries, museums and archives continue to invest in digitisation, many already make their public domain content available for re-use and many are actively seeking out opportunities to re-use their content.
Kirjastot, museot ja arkistot investoivat yhä digitointiin, joten monet niistä ovat jo asettaneet hallussaan olevan julkisen sisällön uudelleenkäytettäväksi ja monet etsivät aktiivisesti mahdollisuuksia käyttää uudelleen hallussaan olevaa sisältöä.
However, as they operate in very different regulatory and cultural environments, the practices of cultural establishments in exploiting content have developed in disparate ways.
Koska kulttuurilaitokset kuitenkin toimivat hyvin erilaisissa sääntely- ja kulttuuriympäristöissä, niiden sisällön käyttämistä koskevat käytännöt ovat kehittyneet eri tavoin.
Since the differences in national rules and practices or the absence of clarity hinder the smooth functioning of the internal market and the proper development of the information society in the Union, minimum harmonisation of national rules and practices on the re-use of public cultural material in libraries, museums and archives should be undertaken.
Kansallisten sääntöjen ja käytäntöjen erot tai epäselvyys haittaavat sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja tietoyhteiskunnan asianmukaista kehitystä unionissa, joten kirjastojen, museoiden ja arkistojen hallussa olevan julkisen sektorin kulttuuriaineiston uudelleenkäyttöä koskevia kansallisia sääntöjä ja käytäntöjä olisi yhdenmukaistettava riittävästi.
The extension of the scope of Directive 2003/98/EC should be limited to three types of cultural establishments – libraries, including university libraries, museums and archives, because their collections are and will increasingly become a valuable material for re-use in many products such as mobile applications.
Direktiivin 2003/98/EY soveltamisalan laajentaminen olisi rajattava kolmenlaisiin kulttuurilaitoksiin, joita ovat kirjastot, korkeakoulujen kirjastot mukaan luettuina, sekä museot ja arkistot, koska niiden kokoelmat ovat jo nyt ja ovat tulevaisuudessa vielä enemmän arvokasta materiaalia, jota voidaan käyttää uudelleen useissa tuotteissa, kuten mobiilisovelluksissa.
Other types of cultural establishments (such as orchestras, operas, ballets and theatres), including the archives that are part of those establishments, should remain outside the scope because of their ‘performing arts’ specificity.
Muut kulttuurilaitokset, kuten orkesterit, oopperat, baletit tai teatterit, ja niihin kuuluvat arkistot olisi jätettävä soveltamisalan ulkopuolelle niiden esittävään taiteeseen liittyvän erityisluonteen vuoksi.
Since almost all of their material is covered by third-party intellectual property rights and would therefore remain outside the scope of that Directive, including them within the scope would have little effect.
Koska lähes kaikki niiden hallussa oleva aineisto kuuluu kolmansien osapuolten teollis- ja tekijänoikeuksien piiriin eikä siksi kuuluisi kyseisen direktiivin soveltamisalan piiriin, niiden sisällyttämisellä soveltamisalaan olisi vain vähäinen vaikutus.
Digitisation is an important means of ensuring greater access to and re-use of cultural material for education, work or leisure.
Digitointi on tärkeä keino, jolla voidaan parantaa mahdollisuuksia tutustua kulttuuriaineistoon ja käyttää sitä uudelleen koulutus-, työ- tai vapaa-ajan tarkoituksiin.
It also offers considerable economic opportunities, allowing for an easier integration of cultural material into digital services and products, thus supporting job creation and growth.
Se tarjoaa myös huomattavia taloudellisia mahdollisuuksia ja helpottaa kulttuuriaineiston sisällyttämistä digitaalisiin palveluihin ja tuotteisiin ja tukee siten työpaikkojen luomista ja kasvua.
These aspects were underlined in, amongst others, the European Parliament’s resolution of 5 May 2010 on ‘Europeana — the next steps’ [5], the Commission Recommendation 2011/711/EU of 27 October 2011 on the digitisation and online accessibility of cultural material and digital preservation [6], and the Council conclusions of 10 May 2012 on the digitisation and online accessibility of cultural material and digital preservation [7].
Muun muassa näitä seikkoja korostettiin Europeana-hankkeen seuraavista vaiheista 5 päivänä toukokuuta 2010 annetussa Euroopan parlamentin päätöslauselmassa [5], kulttuuriaineiston digitoinnista ja sähköisestä saatavuudesta sekä digitaalisesta säilyttämisestä 27 päivänä lokakuuta 2011 annetussa komission suosituksessa 2011/711/EU [6] sekä kulttuuriaineiston digitoinnista ja sähköisestä saatavuudesta sekä digitaalisesta säilyttämisestä 10 päivänä toukokuuta 2012 annetuissa neuvoston päätelmissä [7].
These documents define the way forward for dealing with the legal, financial and organisational aspects of digitising Europe’s cultural heritage and bringing it online.
Näissä asiakirjoissa määritellään, miten eurooppalaisen kulttuuriperinnön digitointiin ja saataville asettamiseen verkossa liittyvien oikeudellisten sekä rahoitus- ja organisointikysymysten kanssa edetään.
To facilitate re-use, public sector bodies should, where possible and appropriate, make documents available through open and machine-readable formats and together with their metadata, at the best level of precision and granularity, in a format that ensures interoperability, e.g. by processing them in a way consistent with the principles governing the compatibility and usability requirements for spatial information under Directive 2007/2/EC of the European Parliament and of the Council of 14 March 2007 establishing an Infrastructure for Spatial Information in the European Community (INSPIRE) [8].
Uudelleenkäytön helpottamiseksi julkisen sektorin elinten olisi, silloin kun se on mahdollista ja tarkoituksenmukaista, saatettava asiakirjat ja niitä koskeva metatieto saataville mahdollisimman tarkasti ja yksityiskohtaisesti avoimessa ja koneellisesti luettavassa esitysmuodossa, joka takaa yhteentoimivuuden, esimerkiksi käsittelemällä niitä tavalla, joka vastaa Euroopan yhteisön paikkatietoinfrastruktuurin (INSPIRE) perustamisesta 14 päivänä maaliskuuta 2007 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2007/2/EY [8] mukaisia paikkatiedon yhteensopivuus- ja käytettävyysvaatimuksia koskevia periaatteita.
A document should be considered to be in a machine-readable format if it is in a file format that is structured in such a way that software applications can easily identify, recognise and extract specific data from it.
Asiakirjan olisi katsottava olevan koneellisesti luettavassa esitysmuodossa, jos se on sellaisessa tiedostomuodossa, jonka rakenne mahdollistaa sen, että ohjelmistot pystyvät helposti yksilöimään, tunnistamaan ja poimimaan siitä tiettyjä tietoja.
Data encoded in files that are structured in a machine-readable format are machine-readable data.
Koneellisesti luettavassa muodossa oleviin tiedostoihin koodatut tiedot ovat koneellisesti luettavia tietoja.
Machine-readable formats can be open or proprietary; they can be formal standards or not.
Koneellisesti luettavissa olevat esitysmuodot voivat olla avoimia tai yksityisiä; ne voivat olla virallisia standardeja, mutta se ei ole välttämätöntä.
Documents encoded in a file format that limits automatic processing, because the data cannot, or cannot easily, be extracted from them, should not be considered to be in a machine-readable format.
Asiakirjojen, jotka on koodattu sellaiseen tiedostomuotoon, joka rajoittaa automaattista käsittelyä siksi, että tietoja ei saada poimittua niistä lainkaan tai ei saada poimittua helposti, ei olisi katsottava olevan koneellisesti luettavassa esitysmuodossa.
Member States should where appropriate encourage the use of open, machine-readable formats.
Jäsenvaltioiden olisi tarvittaessa kannustettava avointen koneellisesti luettavien esitysmuotojen käyttöön.
Where charges are made by public sector bodies for the re-use of documents, those charges should in principle be limited to the marginal costs.
Jos julkisen sektorin elimet perivät maksuja asiakirjojen uudelleenkäytöstä, nämä maksut eivät lähtökohtaisesti saisi olla marginaalikustannuksia korkeampia.
However the necessity of not hindering the normal running of public sector bodies that are required to generate revenue to cover a substantial part of their costs relating to the performance of their public tasks or of the costs relating to the collection, production, reproduction and dissemination of certain documents made available for re-use should be taken into consideration.
Olisi kuitenkin otettava huomioon tarve olla estämättä sellaisten julkisten sektorin elinten tavanomaista toimintaa, joiden on tuotettava tuloja kattaakseen huomattavan osan julkisten tehtäviensä suorittamiseen liittyvistä kustannuksista tai tiettyjen uudelleenkäytettäviksi annettujen asiakirjojen keräämisestä, tuottamisesta, jäljentämisestä ja jakelusta aiheutuvista kustannuksista.
In such cases, public sector bodies should be able to charge above marginal costs.
Tällaisissa tapauksissa julkisen sektorin elinten olisi voitava periä marginaalikustannukset ylittäviä maksuja.
Those charges should be set according to objective, transparent and verifiable criteria and the total income from supplying and allowing re-use of documents should not exceed the cost of collection, production, reproduction and dissemination, together with a reasonable return on investment.
Nämä maksut olisi vahvistettava objektiivisten, avointen ja varmistettavissa olevien perusteiden mukaisesti, ja asiakirjojen toimittamisesta ja uudelleenkäyttöoikeuksien luovuttamisesta saatavat kokonaistulot eivät saisi ylittää niiden keräämisestä, tuottamisesta, jäljentämisestä ja jakelusta aiheutuvia kustannuksia ja investoinneille saatavaa kohtuullista tuottoa.
The requirement to generate revenue to cover a substantial part of the public sector bodies’ costs relating to the performance of their public tasks or of the costs relating to the collection, production, reproduction and dissemination of certain documents, does not have to be a legal requirement and may stem, for example, from administrative practices in Member States.
Julkisen sektorin elimille asetettavan vaatimuksen tuottaa tuloja kattaakseen huomattavan osan julkisen tehtävänsä suorittamiseen liittyvistä kustannuksista tai tiettyjen asiakirjojen keräämisestä, tuottamisesta, jäljentämisestä ja jakelusta aiheutuvista kustannuksista ei tarvitse olla lakisääteinen vaatimus, ja se voi olla esimerkiksi seurausta jäsenvaltioiden hallintokäytännöistä.
Such a requirement should be regularly reviewed by the Member States.
Jäsenvaltioiden olisi tarkasteltava säännöllisesti uudelleen tällaista vaatimusta.
Libraries, museums and archives should also be able to charge above marginal costs in order not to hinder their normal running.
Kirjastojen, museoiden ja arkistojen olisi myös voitava periä marginaalikustannukset ylittäviä maksuja, jotta ei estetä niiden tavanomaista toimintaa.
In the case of such public sector bodies the total income from supplying and allowing re-use of documents over the appropriate accounting period should not exceed the cost of collection, production, reproduction, dissemination, preservation and rights clearance, together with a reasonable return on investment.
Tällaisten julkisen sektorin elinten tapauksessa asiakirjojen toimittamisesta ja uudelleenkäyttöoikeuksien luovuttamisesta asianmukaisena tilikautena saatavat kokonaistulot eivät saisi ylittää niiden keräämisestä, tuottamisesta, jäljentämisestä, jakelusta, säilyttämisestä ja oikeuksien selvittämisestä aiheutuvia kustannuksia ja investoinneille saatavaa kohtuullista tuottoa.
For the purpose of libraries, museums and archives and bearing in mind their particularities, the prices charged by the private sector for the re-use of identical or similar documents could be considered when calculating a reasonable return on investment.
Kirjastojen, museoiden ja arkistojen erityispiirteiden vuoksi on mahdollista ottaa huomioon yksityisen sektorin samanlaisten tai vastaavien asiakirjojen uudelleenkäytöstä perimät maksut laskettaessa investoinneille saatavaa kohtuullista tuottoa.
The upper limits for charges set in this Directive are without prejudice to the right of Member States to apply lower charges or no charges at all.
Tässä direktiivissä säädetyt maksujen ylärajat eivät vaikuta jäsenvaltioiden oikeuteen periä alempia maksuja tai olla kokonaan perimättä maksuja.
Member States should lay down the criteria for charging above marginal costs.
Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava perusteet marginaalikustannukset ylittävien maksujen perimiselle.
In this respect, Member States, for example, may lay down such criteria in national rules or may designate the appropriate body or appropriate bodies, other than the public sector body itself, competent to lay down such criteria.
Jäsenvaltiot voivat tältä osin esimerkiksi vahvistaa kyseiset perusteet kansallisissa säännöissä tai nimetä asianmukaisen elimen tai asianmukaiset elimet, jotka eivät saa olla sama kuin julkisen sektorin elin itse ja joilla on toimivalta vahvistaa kyseiset perusteet.
That body should be organised in accordance with the constitutional and legal systems of the Member States.
Mainittu elin olisi organisoitava jäsenvaltioiden perustuslaillisten järjestelmien ja oikeusjärjestelmien mukaisesti.
It could be an existing body with budgetary executive powers and under political responsibility.
Se voi olla jo olemassa oleva elin, jolla on talousarvion toteuttamiseen liittyviä valtuuksia ja joka on poliittisen valvonnan alainen.
In relation to any re-use that is made of the document, public sector bodies may impose conditions, where appropriate through a licence, such as acknowledgment of source and acknowledgment of whether the document has been modified by the re-user in any way.
Julkisen sektorin elimet voivat asettaa asiakirjan uudelleenkäytölle tarvittaessa luvanvaraisia ehtoja, esimerkiksi edellyttää lähteen ilmoittamista ja mainintaa siitä, onko uudelleenkäyttäjä muuttanut asiakirjaa millään tavalla.
Any licences for the re-use of public sector information should in any event place as few restrictions on re-use as possible, for example limiting them to an indication of source.
Julkisen sektorin tiedon uudelleenkäyttöön vaadittavilla luvilla saisi joka tapauksessa rajoittaa uudelleenkäyttöä mahdollisimman vähän, esimerkiksi siten, että rajoitus koskee vain lähteen ilmoittamista.
Open licences available online, which grant wider re-use rights without technological, financial or geographical limitations and relying on open data formats, should play an important role in this respect.
Verkossa saatavilla olevien avointen käyttöehtojen, joihin sisältyy laajemmat uudelleenkäyttöoikeudet ilman teknisiä, taloudellisia tai maantieteellisiä rajoitteita, ja tiedon tarjoamisen avoimessa muodossa olisi tässä suhteessa oltava keskeisessä asemassa.
Therefore, Member States should encourage the use of open licences that should eventually become common practice across the Union.
Siksi jäsenvaltioiden olisi edistettävä avointen ehtojen käyttöä, ja niistä pitäisi ajan myötä tulla unionin laajuinen käytäntö.
The Commission has supported the development of an online Public Sector Information scoreboard with relevant performance indicators for the re-use of public sector information in all the Member States.
Komissio on kannattanut sellaisen verkossa toimivan julkisen sektorin tietoa koskevan tulostaulun kehittämistä, joka sisältää julkisen sektorin tiedon uudelleenkäyttöä kaikissa jäsenvaltioissa koskevat tulosindikaattorit.
A regular update of this scoreboard will contribute to the exchange of information between the Member States and the availability of information on policies and practices across the Union.
Tulostaulun säännöllinen ajan tasalle saattaminen auttaa parantamaan jäsenvaltioiden välistä tiedonvaihtoa ja toimintaperiaatteita ja käytäntöjä koskevan tiedon saatavuutta koko unionissa.
The means of redress should include the possibility of review by an impartial review body.
Muutoksenhakukeinoihin olisi kuuluttava mahdollisuus puolueettoman muutoksenhakuelimen suorittamaan uudelleenarviointiin.
That body could be an already existing national authority, such as the national competition authority, the national access to documents authority or a national judicial authority.
Kyseinen elin voi olla jo olemassa oleva kansallinen viranomainen, esimerkiksi kansallinen kilpailuviranomainen, asiakirjojen saatavuudesta vastaava kansallinen viranomainen tai kansallinen oikeusviranomainen.
That body should be organised in accordance with the constitutional and legal systems of Member States and should not prejudge any means of redress otherwise available to applicants for re-use.
Elin olisi organisoitava jäsenvaltioiden perustuslaillisten järjestelmien ja oikeusjärjestelmien mukaisesti, eikä se saisi rajoittaa uudelleenkäyttöoikeutta hakevien käytettävissä muutoin olevia muutoksenhakukeinoja.
It should however be distinct from the Member State mechanism laying down the criteria for charging above marginal costs.
Sen olisi kuitenkin oltava selvästi erillään jäsenvaltion mekanismista, jolla vahvistetaan perusteet marginaalikustannukset ylittävien maksujen perimiselle.
The means of redress should include the possibility of review of negative decisions but also of decisions which, although permitting re-use, could still affect applicants on other grounds, notably by the charging rules applied.
Muutoksenhakukeinoihin olisi kuuluttava mahdollisuus arvioida uudelleen kielteisiä päätöksiä sekä päätöksiä, joilla uudelleenkäyttö on sallittu mutta jotka voivat vaikuttaa hakijoihin muulla tavoin, esimerkiksi sovellettavilla maksujen perimistä koskevilla säännöillä.
The review process should be swift, in accordance with the needs of a rapidly changing market.
Nopeasti muuttuvien markkinoiden tarpeiden mukaisesti uudelleenarviointiprosessin olisi oltava nopea.
Competition rules should be respected when establishing the principles for re-use of documents avoiding as far as possible exclusive agreements between public sector bodies and private partners.
Asiakirjojen uudelleenkäytön periaatteita laadittaessa olisi noudatettava kilpailusääntöjä ja vältettävä mahdollisimman pitkälle yksinoikeusjärjestelyjen tekemistä julkisen sektorin elinten ja yksityisen sektorin kumppanien kesken.
However, in order to provide a service in the public interest, an exclusive right to re-use specific public sector documents may sometimes be necessary.
Yleisen edun mukaisen palvelun tarjoamiseksi voi kuitenkin joskus olla tarpeen myöntää yksinoikeuksia tiettyjen julkisen sektorin asiakirjojen uudelleenkäyttöön.
This may be, inter alia, the case if no commercial publisher would publish the information without such an exclusive right.
Näin voi olla esimerkiksi silloin, kun yksikään kaupallinen yritys ei suostu julkaisemaan kyseisiä tietoja ilman yksinoikeutta.
In order to take this concern into account Directive 2003/98/EC authorises, subject to a regular review, exclusive arrangements where an exclusive right is necessary for the provision of a service in the public interest.
Tämän seikan huomioon ottamiseksi direktiivissä 2003/98/EY sallitaan yksinoikeusjärjestelyt, mikäli yksinoikeus on tarpeen yleisen edun mukaisen palvelun tarjoamiseksi, kunhan järjestelyjä tarkastellaan uudelleen säännöllisesti.
Following the extension of the scope of Directive 2003/98/EC to libraries, including university libraries, museums and archives, it is appropriate to take into account current divergences in the Member States with regard to digitisation of cultural resources, which could not be effectively accommodated by the current rules of that Directive on exclusive arrangements.
Koska direktiivin 2003/98/EY soveltamisalaa laajennetaan kattamaan kirjastot, korkeakoulujen kirjastot mukaan luettuina, sekä museot ja arkistot, on aiheellista ottaa huomioon kulttuurivarantojen digitointiin liittyvät jäsenvaltioiden väliset erot, joita ei voitu sisällyttää kyseisen direktiivin nykyisiin yksinoikeusjärjestelyjä koskeviin säännöksiin.
There are numerous cooperation arrangements between libraries, including university libraries, museums, archives and private partners which involve digitisation of cultural resources granting exclusive rights to private partners.
Kirjastot, korkeakoulujen kirjastot mukaan luettuina, sekä museot, arkistot ja yksityisen sektorin kumppanit toteuttavat usein yhteistyöhankkeita, joihin liittyy kulttuurivarantojen digitointia ja joissa yksityisen sektorin kumppaneille annetaan yksinoikeuksia.
Practice has shown that such public-private partnerships can facilitate worthwhile use of cultural collections and at the same time accelerate access to the cultural heritage for members of the public.
Käytäntö on osoittanut, että tällaisten julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien ansiosta kulttuurikokoelmia voidaan käyttää järkevästi ja samalla kansalaiset pääsevät nopeammin osallisiksi kulttuuriperinnöstä.
Where an exclusive right relates to digitisation of cultural resources, a certain period of exclusivity might be necessary in order to give the private partner the possibility to recoup its investment.
Jos yksinoikeus liittyy kulttuurivarantojen digitointiin, tietyn mittainen yksinoikeusajanjakso saattaa olla tarpeen, jotta yksityisen sektorin kumppanilla on mahdollisuus kattaa investointinsa.
That period should, however, be limited in time and as short as possible, in order to respect the principle that public domain material should stay in the public domain once it is digitised.
Tämän ajanjakson pituus olisi kuitenkin oltava rajoitettu ja sen olisi oltava mahdollisimman lyhyt, jotta voidaan noudattaa periaatetta, jonka mukaan vapaasti käytettävissä olevan aineiston olisi oltava vapaasti käytettävissä myös digitoinnin jälkeen.