natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Chemicals that are irritant in the rabbit but for which there is reliable evidence that they are non-irritant in humans (31) (32) (33).
Kemikaalit, jotka aiheuttavat ärsytystä kanille mutta jotka luotettavien todisteiden mukaan eivät aiheuta ärsytystä ihmisille (31) (32) (33).
Under the UN GHS, not in the EU CLP
YK:n GHS-järjestelmässä, ei EU:n CLP-asetuksessa
The following Chapters are added:
Lisätään seuraavat luvut:
IN VITRO MAMMALIAN CELL MICRONUCLEUS TEST
IN VITRO -MIKROTUMATESTI NISÄKÄSSOLUILLA
The in vitro micronucleus (MNvit) assay is a genotoxicity test for the detection of micronuclei (MN) in the cytoplasm of interphase cells.
In vitro -mikrotumamääritysmenetelmä (MNvit) on genotoksisuustesti, jolla määritetään interfaasisolujen sytoplasman mikrotumat.
Micronuclei may originate from acentric chromosome fragments (i.e. lacking a centromere), or whole chromosomes that are unable to migrate to the poles during the anaphase stage of cell division.
Mikrotumat voivat olla peräisin asentrisista kromosomin osista (joista puuttuu sentromeeri) tai kokonaisista kromosomeista, jotka eivät pysty vetäytymään kohti napoja solunjakautumisen anafaasivaiheessa.
The assay detects the activity of clastogenic and aneugenic chemicals (substances and mixtures) (1) (2) in cells that have undergone cell division during or after exposure to the test substance.
Määritysmenetelmässä osoitetaan klastogeenisten ja aneugeenisten kemikaalien (aineiden ja seosten) (1) (2) aktiivisuus soluissa, joissa on tapahtunut solun jakautuminen testiaineelle altistumisen aikana tai sen jälkeen.
This Test Method (TM) allows the use of protocols with and without the actin polymerisation inhibitor cytochalasin B (cytoB).
Testi voidaan suorittaa niin, että aktiinin polymerisaation inhibiittoria sytokalasiini B:tä (sytoB) käytetään tai ei käytetä.
The addition of cytoB prior to the targeted mitosis allows for the identification and selective analysis of micronucleus frequency in cells that have completed one mitosis because such cells are binucleate (3) (4).
Kun sytoB:tä lisätään ennen tavoiteltua mitoosia, mikrotumafrekvenssi voidaan määrittää ja analysoida valikoivasti soluissa, joissa on tapahtunut yksi mitoosi, koska tällaiset solut ovat kaksitumaisia (3) (4).
This TM also allows the use of protocols without cytokinesis block, provided there is evidence that the cell population analysed has undergone mitosis.
Tässä testimenetelmässä testisuunnitelmia voidaan soveltaa myös ilman sytokineesin inhibitointia edellyttäen, että analysoitavassa solupopulaatiossa on todistetusti tapahtunut mitoosi.
Micronuclei represent damage that has been transmitted to daughter cells, whereas chromosome aberrations scored in metaphase cells may not be transmitted.
Mikrotumat edustavat vauriota, jotka ovat välittyneet tytärsoluihin. Sen sijaan metafaasivaiheen soluissa esiintyvät kromosomipoikkeavuudet eivät ehkä välity seuraaviin vaiheisiin.
Because micronuclei in interphase cells can be assessed relatively objectively, laboratory personnel need only determine whether or not the cells have undergone division and how many cells contain a micronucleus.
Koska interfaasisolujen mikrotumat voidaan havaita suhteellisen objektiivisesti, laboratorion henkilökunnan on vain määritettävä, ovatko solut jakautuneet ja kuinka monessa solussa on mikrotuma.
As a result, the preparations can be scored relatively quickly and analysis can be automated.
Näin ollen preparaatit voidaan laskea suhteellisen nopeasti ja analysointi voidaan automatisoida.
This makes it practical to score thousands instead of hundreds of cells per treatment, increasing the power of the assay.
Tämän takia kussakin käsittelyssä voidaan laskea satojen solujen sijaan tuhansia soluja, mikä lisää määritysmenetelmän tehokkuutta.
Finally, as micronuclei may arise from lagging chromosomes, there is the potential to detect aneuploidy-inducing agents that are difficult to study in conventional chromosomal aberration tests, e.g. OECD Test Guideline 473 (Chapter B.10 of this Annex) (17).
Koska mikrotumia voi syntyä hitaasti liikkuvista (’lagging’) kromosomeista, menetelmällä voidaan havaita aneuploidisia tekijöitä, joita on vaikea tutkia perinteisillä kromosomipoikkeavuustesteillä, kuten OECD:n testiohjeella 473 (tämän liitteen B.10 luku) (17).
However, the MNvit assay does not allow for the differentiation of chemicals inducing polyploidy from those inducing clastogenicity without special techniques such as FISH described under paragraph 2.
MNvit-määritysmenetelmällä ei kuitenkaan voida eritellä polyploidisia kemikaaleja ja klastogeenisia kemikaaleja ilman erityistekniikoita, kuten 2 kohdassa tarkoitettua FISH-tekniikkaa.
The MNvit assay is an in vitro method that typically uses cultured human or rodent cells.
MNvit-määritysmenetelmä on in vitro -menetelmä, jossa tavallisesti käytetään viljeltyjä ihmis- tai jyrsijäsoluja.
It provides a comprehensive basis for investigating chromosome damaging potential in vitro because both aneugens and clastogens can be detected.
Sillä voidaan kattavasti tutkia in vitro kromosomivaurioiden mahdollisuutta, koska sillä voidaan havaita sekä aneugeenit että klastogeenit.
The MNvit assay is robust and effective in a variety of cell types, and in the presence or absence of cytoB.
MNvit-määritysmenetelmässä voidaan käyttää luotettavasti ja tehokkaasti useita eri solutyyppejä joko sytoB:n kanssa tai ilman sitä.
There are extensive data to support the validity of the MNvit assay using various rodent cell lines (CHO, V79, CHL/IU, and L5178Y) and human lymphocytes (18) (19) (20) (21) (22) (23) (24) (25) (26) (27) (28) (29) (30) (31).
Erilaisten jyrsijäsolulinjojen (CHO, V79, CHL/IU ja L5178Y) ja ihmisestä saatujen lymfosyyttien käytön soveltuvuudesta MNvit-määritysmenetelmään on saatu kattavia todisteita (18) (19) (20) (21) (22) (23) (24) (25) (26) (27) (28) (29) (30) (31).
These include, in particular, the international validation studies coordinated by the Société Française de Toxicologie Génétique (SFTG) (18) (19) (20) (21) (22) and the reports of the International Workshop on Genotoxicity Testing (4) (16).
Näitä ovat etenkin Société Française de Toxicologie Génétique -järjestön (SFTG) koordinoimat kansainväliset validointitutkimukset (18) (19) (20) (21) (22) sekä genotoksisuuden testausta käsittelevän kansainvälisen työryhmän (International Workshop on Genotoxicity Testing) selvitykset (4) (16).
The available data have also been re-evaluated in a weight-of-evidence retrospective validation study by the European Centre for the Validation of Alternative Methods (ECVAM) of the European Commission, and the test method has been endorsed as scientifically valid by the ECVAM Scientific Advisory Committee (ESAC) (32) (33) (34).
Saatavilla olevat tiedot on myös arvioitu uudelleen Euroopan komission alaisen Euroopan vaihtoehtoisten menetelmien validointikeskuksen (ECVAM) tekemässä todistusnäytön jälkivalidointitutkimuksessa, ja ECVAM:in tieteellinen neuvoa-antava komitea (ESAC) on vahvistanut testimenetelmän tieteellisesti päteväksi (32) (33) (34).
The use of the human TK6 lymphoblastoid cell line (35), HepG2 cells (36) (37) and primary Syrian Hamster Embryo cells (38) has been described, although they have not been used in validation studies.
Menetelmässä kuvataan ihmisen lymfoblasti-TK6-solulinjan (35), HepG2-solujen (36) (37) ja syyrianhamsterialkion primaarisolujen (38) käyttöä, vaikka niitä ei ole käytetty validointitutkimuksissa.
INITIAL CONSIDERATIONS
JOHDANTO
Tests conducted in vitro generally require the use of an exogenous source of metabolic activation unless the cells are metabolically competent with respect to the substances being tested.
In vitro -testit edellyttävät yleensä eksogeenista metabolista aktivaatiojärjestelmää, ellei solujen metabolia sovellu kyseisten aineiden testaamiseen.
The exogenous metabolic activation system does not entirely mimic in vivo conditions.
Eksogeeninen metabolinen aktivaatiojärjestelmä ei täysin jäljittele in vivo -olosuhteita.
Care should also be taken to avoid conditions that would lead to artefactual positive results which do not reflect intrinsic mutagenicity, and may arise from such factors as marked changes in pH or osmolality, or by high levels of cytotoxicity (39) (40) (41).
On myös vältettävä olosuhteita, joissa väärät positiiviset tulokset eivät heijasta luontaista mutageenisuutta, vaan voivat johtua esimerkiksi pH-arvon tai osmolaliteetin huomattavasta muutoksesta tai sytotoksisuuden korkeasta tasosta (39) (40) (41).
If the test chemical causes a change in the pH of the medium at the time of addition, the pH should be adjusted, preferably by buffering the stock solution so that all the volumes at all test concentrations, and for all controls, remain the same.
Jos testikemikaali aiheuttaa viljelyaineen pH-arvon muuttumisen lisäämishetkellä, pH-arvoa on mukautettava mielellään siten, että kantaliuosta puskuroidaan niin, että kaikkien testinäytteiden, myös kaikkien kontrollinäytteiden, tilavuus pysyy muuttumattomana.
To analyse the induction of micronuclei, it is essential that mitosis has occurred in both treated and untreated cultures.
Mikrotumien muodostumisen analysoimiseksi on tärkeää, että sekä käsitellyissä että käsittelemättömissä viljelmissä on tapahtunut mitoosi.
The most informative stage for scoring micronuclei is in cells that have completed one mitosis during or after treatment with the test substance.
Eniten tietoja mikrotumien laskemiseksi saadaan soluista, joissa on tapahtunut yksi mitoosi testiaineella käsittelyn aikana tai sen jälkeen.
Cell cultures of human or mammalian origin are exposed to the test substance both with and without an exogenous source of metabolic activation unless cells with an adequate metabolising capability are used.
Ihmis- tai nisäkäsperäiset soluviljelmät altistetaan testiaineelle sekä eksogeenisen metabolisen aktivaatiojärjestelmän kanssa että ilman sitä, paitsi jos testissä käytetään soluja, joiden metabolointikyky on riittävä.
Concurrent solvent/vehicle (VC) and positive control chemicals (PC) are included in all tests.
Kaikissa testeissä käytetään samanaikaisesti myös liuotinta/kantaja-ainekontrollia ja positiivisia kontrollikemikaaleja.
During or after exposure to the test substance, the cells are grown for a period sufficient to allow chromosome or spindle damage to lead to the formation of micronuclei in interphase cells.
Testiaineelle altistamisen aikana tai sen jälkeen soluja kasvatetaan riittävän kauan, jotta kromosomi- tai sukkulavauriot voivat johtaa mikrotuman muodostumiseen inferfaasisoluissa.
For induction of aneuploidy, the test substance should ordinarily be present during mitosis.
Jotta aneuploidia muodostuisi, testiaineen olisi yleensä oltava läsnä mitoosin aikana.
Harvested and stained interphase cells are analysed for the presence of micronuclei.
Kerätyt ja värjätyt interfaasisolut analysoidaan mikrotumien havaitsemiseksi.
Ideally, micronuclei should only be scored in those cells that have completed mitosis during exposure to the test substance or during the post-exposure period, if one is used.
Mikrotumat on laskettava pääasiassa vain niissä soluissa, joissa mitoosi on päättynyt testiaineelle altistamisen aikana tai altistamisen jälkeisessä vaiheessa, jos testissä käytetään sitä.
In cultures that have been treated with a cytokinesis blocker, this is achieved by scoring only binucleate cells.
Sytokineesin inhibiittorilla käsitellyistä viljelmistä lasketaan vain kaksitumaiset solut.
In the absence of a cytokinesis blocker, it is important to demonstrate that the cells analysed are likely to have undergone cell division during or after exposure to the test substance.
Jos sytokineesin inhibiittoria ei ole käytetty, on tärkeä osoittaa, että analysoiduissa soluissa on todennäköisesti tapahtunut solunjakautuminen testiaineelle altistumisen aikana tai sen jälkeen.
For all protocols, it is important to demonstrate that cell proliferation has occurred in both the control and treated cultures, and the extent of test substance-induced cytotoxicity or cytostasis should be assessed in the cultures (or in parallel cultures) that are scored for micronuclei.
Kaikkien menetelmissä on tärkeä osoittaa, että solut ovat lisääntyneet sekä kontrolliviljelmässä että käsitellyissä viljelmissä, ja testiaineen aiheuttamaa sytotoksisuutta tai sytostaasia on arvioitava niissä viljelmissä (tai rinnakkaisviljelmissä), joiden mikrotumat lasketaan.
Cultured primary human peripheral blood lymphocytes (5) (19) (42) (43) and a number of rodent cell lines such as CHO, V79, CHL/IU, and L5178Y cells may be used (18) (19) (20) (21) (22) (25) (26) (27) (28) (30).
Testeissä voidaan käyttää viljeltyjä ihmisen perifeerisen veren primaarisia lymfosyyttejä (5) (19) (42) (43) ja erilaisten jyrsijäsolulinjojen (esimerkiksi CHO, V79, CHL/IU ja L5178Y) soluja (18) (19) (20) (21) (22) (25) (26) (27) (28) (30).
The use of other cell lines and types should be justified based on their demonstrated performance in the assay, as described in the Acceptability Criteria section.
Muiden solulinjojen ja -tyyppien käyttö on perusteltava esittäen tiedot niiden todistetusta suorituskyvystä määritysmenetelmässä Hyväksyttävyysperusteet -kohdan mukaisesti.
Because the background frequency of micronuclei will influence the sensitivity of the assay, it is recommended that cell types with a low, stable background frequency of micronucleus formation be used.
Koska mikrotumien esiintymistaajuus vaikuttaa taustana määritysmenetelmän herkkyyteen, menetelmässä olisi käytettävä solutyyppejä, joissa mikrotumien muodostumisen taustataajuus on alhainen ja tasainen.
Human peripheral blood lymphocytes should be obtained from young (approximately 18-35 years of age), healthy, non-smoking individuals with no known recent exposures to genotoxic chemicals or radiation.
Ihmisen perifeerisen veren lymfosyytit on kerättävä nuorilta (noin 18–35-vuotiaat), terveiltä, tupakoimattomilta henkilöiltä, joiden ei tiedetä altistuneen äskettäin genotoksisille kemikaaleille tai säteilylle.
If cells from more than one donor are pooled for use, the number of donors should be specified.
Jos soluja kerätään useammalta kuin yhdeltä luovuttajalta, luovuttajien määrä on ilmoitettava.
The micronucleus frequency increases with age and this trend is more marked in females than in males (44) and this should be taken into account in the selection of donor cells for pooling.
Mikrotumataajuus kasvaa iän myötä, ja ilmiö on yleisempi naisilla kuin miehillä (44). Tämä on otettava huomioon valittaessa luovuttajien soluja, jos ne on tarkoitus yhdistää.
Media and culture conditions
Elatusaineet ja viljelyolosuhteet
Appropriate culture medium and incubation conditions (culture vessels, CO2 concentration, temperature, and humidity) should be used for maintaining cultures.
Soluviljelmiä on viljeltävä sopivissa elatusaineissa ja inkubaatio-olosuhteissa (kasvatusastiat, CO2-pitoisuus, lämpötila ja kosteus).
Established cell lines and strains should be checked routinely for the stability of the modal chromosome number and the absence of mycoplasma contamination, and should not be used if contaminated or if the modal chromosome number has changed.
Pysyvistä solulinjoista ja kannoista on tarkistettava ajoittain modaalisen kromosomimäärän pysyvyys ja varmistettava, ettei ole mykoplasmakontaminaatiota. Viljelmiä ei pidä käyttää, jos ne ovat kontaminoituneet tai jos modaalinen kromosomimäärä on muuttunut.
The normal cell cycle time for the culture conditions used in the testing laboratory should be known.
Normaali solusyklin kesto testauslaboratoriossa käytetyissä viljelyolosuhteissa on tunnettava.
If the cytokinesis-block method is used then the concentration of the cytokinesis inhibitor should be optimised for the particular cell type and should be shown to produce a good yield of binucleate cells for scoring.
Jos menetelmänä käytetään sytokineesin estämistä, sytokineesin inhibiittorin pitoisuus on optimoitava tiettyä solutyyppiä varten, ja on osoitettava, että sillä saadaan aikaan riittävä määrä kaksitumaisia soluja pisteytystä varten.
Preparation of cultures
Soluviljelmien valmistelu
Established cell lines and strains: cells are propagated from stock cultures, seeded in culture medium at a density such that the cultures will not reach confluency in monolayers, and suspension cultures will not reach excessive density before the time of harvest, and incubated at 37 °C.
Pysyvät solulinjat ja solukannat: solut kasvatetaan kantaviljelmistä, kylvetään elatusaineeseen sellaiseen tiheyteen, että soluviljelmät eivät saavuta konfluenttisuutta yhden solun vahvuisessa kerroksessa eivätkä kasvatusviljelmät ole liian tiheitä ennen solujen keräämisajankohtaa, ja inkuboidaan 37 °C:ssa.
Lymphocytes: whole blood treated with an anti-coagulant (e.g. heparin), or separated lymphocytes, are cultured in the presence of a mitogen e.g. phytohaemagglutinin (PHA) prior to exposure to the test substance and cytoB.
Lymfosyytit: antikoagulantilla (esimerkiksi hepariinilla) käsiteltyä kokoverta tai erotettuja lymfosyyttejä viljellään mitogeenin (esimerkiksi fytohemagglutiniini, PHA) kanssa ennen testiaineelle ja sytoB:lle altistamista.
Exogenous metabolising systems should be used when using cells with inadequate endogenous metabolic capacity.
Jos solujen endogeeninen metabolointikyky ei ole riittävä, on käytettävä eksogeenisia metabolisia järjestelmiä.
The most commonly used system is a co-factor-supplemented post-mitochondrial fraction (S9) prepared from the livers of rodents treated with enzyme-inducing agents such as Aroclor 1254 (45) (46) or a combination of phenobarbitone and β-naphthoflavone (46) (47) (48) (49).
Yleisimmin käytetty aktivaatiojärjestelmä on entsyymejä indusoivilla aineilla, kuten Aroclor 1254:llä (45) (46) tai fenobarbitonin ja β-naftoflavonin yhdistelmällä (46) (47) (48) (49) käsiteltyjen jyrsijöiden maksasta eristetty postmitokondriaalinen jae (S9), johon on lisätty kofaktoria.
The latter combination does not conflict with the Stockholm Convention on Persistent Organic Pollutants (50) and Regulation (EC) No 850/2004 on Persistent Organic Pollutants (66) and has been shown to be as effective as Aroclor 1254 for inducing mixed-function oxidases (46) (47) (48) (49).
Jälkimmäisenä mainittu yhdistelmä ei ole ristiriidassa pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevan Tukholman yleissopimuksen (50) ja pysyvistä orgaanisista yhdisteistä annetun asetuksen (EY) N:o 850/2004 (66) säännösten kanssa, ja sen on osoitettu indusoivan sekaoksidaasia yhtä tehokkaasti kuin Aroclor 1254:n (46) (47) (48) (49).
The S9 fraction typically is used at concentrations ranging from 1-10 % (v/v) in the final test medium.
S9-jakeen yleisesti käytetty pitoisuusalue lopullisessa testiväliaineessa on 1–10 % (v/v).
The condition of a metabolic activation system may depend upon the class of chemical being tested and in some cases it may be appropriate to utilise more than one S9 concentration.
Metabolisen aktivaatiojärjestelmän kunto voi riippua testattavan kemikaalin luokasta, ja joissakin tapauksissa saattaa olla perusteltua käyttää useampaa kuin yhtä S9-jakeen pitoisuutta.
Genetically engineered cell lines expressing specific human or rodent activating enzymes may eliminate the need for an exogenous metabolic activation system, and may be used as the test cells.
Jos käytössä on spesifisiä ihmisen tai jyrsijöiden aktivoivia entsyymejä ilmentäviä geenitekniikalla tuotettuja solulinjoja, ei eksogeenista metabolista aktivaatiojärjestelmää välttämättä tarvita, ja näitä soluja voidaan myös käyttää testisoluina.
In such cases the choice of the cell lines used should be scientifically justified, e.g. by relevance of the mixed function oxidases for the metabolism of the test substance (51), and their responsiveness to known clastogens and aneugens (see separate section on Acceptability Criteria).
Tällaisissa tapauksissa käytettyjen solulinjojen valinta on perusteltava tieteellisesti, esimerkiksi ilmoittamalla sekaoksidaasin merkitys testiaineen (51) metabolialle ja niiden reagoivuus tunnettuihin klastogeeneihin ja aneugeeneihin (katso erillinen Hyväksyttävyysperusteet-kohta).
It should be recognised that the substance being tested may not be metabolised by the expressed mixed function oxidase(s); in this case, the negative results would not indicate that the test substance cannot induce micronuclei.
On mahdollista, että ilmentyvä(t) sekaoksidaasi(t) ei(vät) pysty metaboloimaan testiainetta; tässä tapauksessa negatiiviset tulokset eivät osoita, että testiaineella ei voida indusoida mikrotumia.
Test substance preparation
Testiaineen valmistelu
Solid chemicals should be dissolved in appropriate solvents or vehicles and diluted, if appropriate, prior to treatment of the cells.
Kiinteät kemikaalit on liuotettava tai sekoitettava sopiviin liuottimiin tai kantaja-aineisiin ja tarvittaessa laimennettava ennen solujen käsittelyä. Nestemäiset kemikaalit voidaan lisätä suoraan koejärjestelmiin ja/tai laimentaa ennen solujen käsittelyä.
Liquid chemicals may be added directly to the test systems and/or diluted prior to treatment.
Kaasujen tai haituvien kemikaalien testauksessa standardimenettelyihin on tehtävä asianmukaisia mukautuksia.
Gases or volatile chemicals should be tested by appropriate modifications to the standard protocols, such as treatment in sealed vessels (52) (53).
Kyseiset kaasut tai kemikaalit on esimerkiksi käsiteltävä suljetuissa astioissa (52) (53).
Fresh preparations of the test substance should be used unless stability data demonstrate the acceptability of storage.
Testiaine on valmisteltava juuri ennen altistusta, paitsi jos säilyvyys on osoitettu stabiliteettitutkimuksilla.
Test Conditions
Testiolosuhteet
Solvents/vehicles
Liuottimet/kantaja-aineet
The solvent/vehicle should not react with the test substance, or be incompatible with the survival of the cells or with the maintenance of S9 activity at the concentration used.
Liuotin/kantaja-aine ei saisi reagoida testiaineen kanssa tai vaikuttaa solujen elinkykyyn tai S9:n aktiivisuuteen käytetyssä pitoisuudessa.
If other than well established solvent/vehicles (e.g. water, cell culture medium, dimethyl sulfoxide) are used, their use should be supported by data indicating their compatibility with the test substance and their lack of genetic toxicity.
Jos testissä käytetään muita kuin hyvin tunnettuja liuottimia/kantaja-aineita (esimerkiksi vettä, soluviljelmän elatusainetta tai dimetyylisulfoksidia), niiden käyttö on perusteltava tiedoilla, joilla osoitetaan, että ne ja testiaine sopivat yhteen ja että ne eivät ole genotoksisia.
It is recommended that, wherever possible, the use of an aqueous solvent/vehicle should be considered first.
Vesipitoisen liuottimen/kantaja-aineen käyttöä on harkittava ensisijaisesti aina, kun se on mahdollista.
Use of cytoB as a cytokinesis blocker
SytoB:n käyttö sytokineesin inhibiittorina
One of the most important considerations in the performance of the MNvit assay is ensuring that the cells being scored have completed mitosis during the treatment or the post-treatment incubation period, if one is used.
Yhtenä MNvit-määritysmenetelmän tärkeimpänä näkökohtana on varmistaa, että lasketuissa soluissa on tapahtunut mitoosi käsittelyn aikana tai käsittelyä seuraavalla inkubaatiojaksolla, jos sitä on käytetty.
CytoB is the agent that has been most widely used to block cytokinesis because it inhibits actin assembly, and thus prevents separation of daughter cells after mitosis, leading to the formation of binucleated cells (5) (54) (55).
Sytokineesin inhibiittorina käytetään yleisimmin sytoB:tä, koska se estää aktiinin muodostumisen ja näin ollen estää tytärsolujen erkaantumisen mitoosin jälkeen, mikä johtaa kaksitumaisten solujen muodostumiseen (5) (54) (55).
Micronucleus scoring, therefore, can be limited to cells that have gone through mitosis during or after treatment.
Tämän ansiosta mikrotumien laskeminen voidaan rajoittaa soluihin, joissa on tapahtunut mitoosi käsittelyn aikana tai sen jälkeen.
The effect of the test substance on cell proliferation kinetics can be measured simultaneously.
Testiaineen vaikutus solujen proliferaation kinetiikkaan voidaan mitata samanaikaisesti.