natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The obligations, which Articles 16(1) PostPersRG imposed on Deutsche Post to contribute to the Pension fund, constitute therefore, as with the obligations under Article 54(2) PostVerfG 1989, only a relief for the public budget.
Deutsche Postin PostPersRG:n 16 §:n 1 momentin mukainen velvollisuus maksaa maksuosuuksia eläkerahastoon, samoin kuin vuoden 1989 PostVerfG:n 54 §:n 2 momentin mukainen velvollisuus, on sen vuoksi ainoastaan vähentänyt valtion talousarvioon kohdistuvaa rasitetta.
They do not change the federal government's sole liability with respect to the civil servants' pensions.
Ne eivät millään tavalla muuttaneet pelkästään valtiolle kuuluvaa yksinomaista vastuuta eläkkeistä.
Furthermore, under private law, it would also not have been possible for the federal government to discharge its liability for the civil servants' pension rights to the newly set-up DPAG in 1995.
Ei olisi myöskään ollut yksityisoikeudellisesti mahdollista, että Saksan hallitus olisi siirtänyt virkamiesten eläkeoikeuksien rahoitusvelvollisuutensa vuonna 1995 perustetulle DPAG:lle.
According to general principles of private law, if existing liabilities were transferred to a legally independent subsidiary the parent company would nevertheless remain liable for those liabilities towards third parties.
Siirrettäessä olemassa olevia eläkevastuita oikeudellisesti riippumattomalle tytäryhtiölle emoyhtiöllä on kuitenkin yksityisoikeudellisten periaatteiden mukaan edelleen maksuvelvollisuus suhteessa kolmansien osapuolten varallisuusoikeudellisiin vaateisiin.
Secondly, Germany claims that Deutsche Post has never had enough own resources to effectively finance the pension costs.
Lisäksi Saksa väittää, ettei Deutsche Postilla ollut missään vaiheessa riittäviä omia varoja eläkekustannusten rahoittamiseen.
Pension subsidy as existing aid pursuant to Article 108(1)
Eläketuki on SEUT-sopimuksen 108 artiklan 1 kohdan mukainen voimassa oleva tuki
According to Germany, Deutsche Post has neither before nor after 1995 been legally liable or economic capable to pay the civil servants' pensions.
Deutsche Postilla ei Saksan mukaan ollut ennen vuotta 1995 eikä sen jälkeen oikeudellista velvoitetta eikä taloudellisia mahdollisuuksia maksaa virkamiesten eläkkeitä.
Furthermore, Germany refers to a statement by the Commission before the General Court in Case T-266/02.
Lisäksi Saksa viittaa komission asiassa T-266/02 yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa antamaan lausuntoon.
According to Germany, it becomes clear from paragraph 54 of the judgment that the Commission ‘had taken the view, for the purpose of the contested decision, that only the transfer payments made by DB-Telekom had conferred an advantage on it.’ [55]
Saksan mukaan tuomion 54 kohdasta käy selkeästi ilmi, että komissio ”oli todennut kanteen kohteena olevassa päätöksessä, että kantaja oli saanut etua vain DB-Telekomin suorittamista siirroista” [55].
Germany concludes from that statement that the Commission had already declared the pension subsidy as not providing any financial advantage to Deutsche Post.
Saksa päättelee tästä lausunnosta, että komissio oli tämän myötä todennut myös eläketuen osalta, ettei kyseessä ollut taloudellinen etu.
It therefore had effectively taken a ‘decision not to raise objections’ within the meaning of Article 4 of Regulation (EC) No 659/1999.
Saksa katsoi, että komissio oli näin ollen tehnyt asetuksen (EY) N:o 659/1999 4 artiklassa tarkoitetun ”vastustamatta jättämistä koskevan päätöksen”.
Furthermore, pursuant to Article 1(b)(ii) Regulation (EC) No 659/1999, such a positive decision would mean that the pension subsidy must subsequently be qualified as existing aid.
Lisäksi sen mielestä asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdan ii alakohdan mukaan tällainen myönteinen päätös tarkoittaa, että eläketuki on voimassa olevaa tukea.
Pension subsidy as compatible compensation for legacy costs pursuant to Article 107(3) TFEU
Eläketuki on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan mukaan sisämarkkinoille soveltuva hyvitys aikaisemmasta toiminnasta periytyvistä velvoitteista
In light of the Commission's reasoning in the La-Poste decision, Germany is of the opinion that the pension subsidy is compatible aid under Article 107(3)(c) TFEU:
Saksa viittaa komission perusteluihin La Poste -päätöksessä ja katsoo, että eläketuki soveltuu SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaan sisämarkkinoille, ja perustelee asiaa seuraavasti:
Germany points out that Deutsche Post has consistently paid a higher level of social costs than the employer's contribution to pension, health and nursing care.
Deutsche Postin maksamat sosiaaliturvamaksut ovat olleet kauttaaltaan korkeampia kuin työnantajan osuus eläke-, sairaus- ja hoitovakuutuksesta.
Germany objects to the Commission's calculations of the comparative advantage insofar as it is considered that the price-regulated services cover the claimed burden #2 on excess social contributions.
Komission määrittelemä suhteellinen etu ei ole oikea siltä osin, että laskelman perustana on oletus siitä, että hintasäännellyillä palveluilla katetaan väitteiden kohteena oleva rasite 2 (alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvamaksut).
Germany points out that La Poste — as any other postal incumbent — has also refinanced social costs through increased regulated letter prices but that the Commission did not take that fact into account in its La Poste decision.
Myös La Poste – kuten muutkin vakiintuneet postiyritykset – on rahoittanut sosiaaliturvakustannuksiaan muun muassa korottamalla kirjemaksuja, mitä komissio ei tosin ole ottanut huomioon La Poste -päätöksessään.
Although Germany agrees in principle that the price-regulated revenues should cover the claimed burdens, the Commission has neither proven that the regulator effectively approved Deutsche Post's claim to finance the excess social costs out of the regulated revenues nor that the regulated revenues were effectively sufficiently high to finance those excess social costs.
Vaikka Saksa periaatteessa on yhtä mieltä siitä, että hintasäännellyistä palveluista saaduilla tuotoilla olisi katettava väitteiden kohteena olevat rasitteet, komissio ei ole todistanut, että sääntelyviranomainen myöntyi Deutsche Postin vaatimukseen rahoittaa alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset säännellyistä tuotoista, eikä sitä, että säännellyt tuotot olivat todellakin tarpeeksi korkeat alan keskiarvosta poikkeavien sosiaaliturvakustannusten rahoittamiseen.
Furthermore, Germany points out that the Commission in its 2007 Opening decision on Royal Mail [56] emphasised the need to assess pension costs of former public undertakings according to consistent criteria, which should lead to consistent decisions.
Lisäksi Saksa huomauttaa, että Royal Mail -asiassa annetussa menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä [56] komissio painotti, miten tärkeää oli arvioida aiempien valtionyritysten eläkekustannuksia yhtenäisten arviointiperusteiden mukaisesti, jotta päätöksentekokäytäntö säilyy jatkossa yhtenäisenä.
Consequently, the Commission should take into account its La Poste decision and its preliminary assessment in Royal Mail.
Näin ollen komission olisi otettava huomioon myös La Poste -päätöksensä sekä alustava arviointinsa Royal Mail -asiassa.
In the latter, the Commission did not object to the compensation of pension deficits even though the Hopper-Report 2008 shows that Royal Mail's pension costs had partly been covered by increased regulated letter prices.
Royal Mail -asiassa komissio ei vastustanut eläkealijäämän korvaamista, vaikka vuoden 2008 Hooper-raportista käy ilmi, että Royal Mailin eläkekustannuksia katettiin osittain korottamalla säänneltyjä kirjemaksuja.
Benchmark to be based on ‘competitive’ social costs
Viitearvon perustana olisi oltava alan keskiarvoa vastaavat sosiaaliturvakustannukset
Germany argues, based on the expert study by Professor Ehlermann of 19 July 2011 [57], that the Commission made two mistakes in the calculation of the benchmark for Deutsche Post's social costs.
Saksa vetoaa Professori Ehlermannin 19 päivänä heinäkuuta 2011 antamaan lausuntoon [57] ja väittää, että komissio on tehnyt kaksi virhettä laskiessaan Deutsche Postin sosiaaliturvakustannusten viitearvoa.
The employee's share should not be included in the benchmark because a private employer would not be legally liable for the payment of the employee's share.
Saksan mukaan työntekijän osuutta ei pidä ottaa mukaan viitearvoon, koska yksityisen sektorin työnantajalla ei ole lakisääteistä velvollisuutta maksaa työntekijän osuutta.
It would only be for administrative reasons that the employer executes the payment of the total social contribution but it does not make him legally liable to carry the total burden of the social contributions.
Työnantaja voisi ottaa kaikkien sosiaalimaksujen maksamisen hoitaakseen vain hallinnollis-teknisistä syistä, mutta sillä ei ole lakisääteistä velvollisuutta siihen.
Furthermore, the inclusion of the employee's share in the benchmark would also contradict previous decisional practice, as in the La Poste decision.
Työntekijän osuuden sisällyttäminen viitearvoon on myös tähänastisen päätöksentekokäytännön vastaista (vrt. La Poste -päätös).
The calculation of the benchmark social costs should be based on the ‘competitive’ wage benchmark [58] because the civil servants' wages have significantly been higher than the market average.
Sosiaaliturvakustannusten viitearvon laskennan perustana olisi käytettävä alan tavanomaisia palkkoja [58], sillä virkamiesten palkat olivat huomattavasti markkinoiden keskiarvoa korkeammat.
Insufficient level of price-regulated revenues to cover excess social costs
Säänneltyjen palvelujen tuotot eivät riitä kattamaan alan keskiarvosta poikkeavia sosiaaliturvakustannuksia
First of all, Germany emphasises that the consideration of a full coverage of burden #2 by the price regulated revenues would only be hypothetical because it would not be possible to establish whether the regulated prices were effectively increased to compensate the excess social costs.
Saksa korostaa ensinnäkin, että oletus rasitteen 2 kattamisesta kokonaan hintasäännellyistä tuotoista on täysin hypoteettinen, koska ei ole mahdollista todeta, korotettiinko säänneltyjä hintoja todellakin alan keskiarvosta poikkeavien kustannusten korvaamiseksi.
On the one hand, it is not retrievable from the 2002 Price cap decision whether and to which extent the Postal regulator had taken the claimed burdens for excess social costs into account.
Vuoden 2002 hintakattopäätöksestä ei käy ilmi, ottiko postialan sääntelyviranomainen väitteiden kohteena olevat rasitteet huomioon alan keskiarvosta poikkeavien kustannusten yhteydessä, ja missä määrin.
On the other hand, until 2002, the prices were kept at the approved 1997 level and it is not possible to establish whether those prices included a compensation for the non-regulated services' excess social costs.
Toisaalta hinnat pysytettiin vuonna 1997 hyväksytyllä tasolla vuoteen 2002 saakka. Ei ole mahdollista todeta, sisältyikö näihin hintoihin korvausta sääntelyn ulkopuolisten palvelujen alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista.
According to Germany, it would not be sufficient to show that the non-price regulated services have benefited from lower social contributions than competitors.
Saksa väittää, ettei ole riittävää osoittaa, että hintasääntelyn ulkopuolisella alalla sovellettiin alhaisempia sosiaalimaksutasoja kuin kilpailijoilla.
It must also be established whether the price-regulated services have effectively been able to finance the claimed burdens of excess social costs out of their revenues.
Sen mukaan on tutkittava myös, oliko säänneltyjen palvelujen todellakin mahdollista rahoittaa esille tuodut alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvarasitteet omista tuotoistaan.
A financial advantage for Deutsche Post from the compensation of its excess social costs would only exist if the granted compensation was higher than the total excess social costs that Deutsche Post has had incurred for the civil servants.
Deutsche Post on saanut taloudellista etua sen alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista maksetun korvauksen perusteella ainoastaan siinä tapauksessa, jos sille maksettu korvaus oli korkeampi kuin sen virkamiehistään maksamat sosiaaliturvakustannukset yhteensä.
Consequently, Germany deplores the lack of a comprehensive calculation to establish whether Deutsche Post was in total over- or under-compensated for the civil servants' excess social costs.
Saksa pahoittelee sellaisen kattavan laskelman puuttumista, josta kävisi ilmi, onko kyseessä kokonaisuudessaan liian suuri vai liian pieni korvaus Deutsche Postille sen virkamiesten alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista.
It emphasises the necessity of such a calculation in order to establish a financial advantage with the meaning of Article 107(1) TFEU.
Saksa korostaa sitä, että tällainen laskelma on tarpeen, jotta voidaan todeta, onko kyseessä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu taloudellinen etu.
Under-compensation of excess social costs based on expert study
Asiantuntijalausuntojen mukaan korvaus alan keskiarvosta poikkeavista sosiaaliturvakustannuksista on liian pieni
To remove that defect, Germany submitted the expert study by Professor Weber [59] to establish Deutsche Post's financial advantage in social cost from the employment of civil servants.
Mainitun epäkohdan poistamiseksi Saksa toimitti professori Weberin lausunnon [59] osoittaakseen, että virkamiesten palveluksessa pitoon liittyvistä sosiaaliturvakustannuksista aiheutui Deutsche Postille taloudellista haittaa.
First, the expert study establishes by how much Deutsche Post's incurred social costs for civil servants exceed those that a private competitor has to carry for a private employee (hereinafter referred to as excess social costs).
Lausunnossa selostetaan ensinnäkin, missä määrin Deutsche Postin tosiasiassa hoitamat virkamiehistä johtuvat sosiaaliturvakustannukset ylittävät yksityisten kilpailijoiden työntekijöistään maksamat sosiaaliturvakustannukset (lausunnossa niitä kutsutaan ”markkinatason ylittäviksi DPAG:n sosiaaliturvakustannuksiksi” tai ”rakenteelliseksi haitaksi”).
Second, the expert study compares those excess social costs to the compensation under burden #2.
Näitä markkinatason ylittäviä kustannuksia verrataan lausunnossa rasitteesta 2 maksettuun korvaukseen.
As shown in Table 5, the expert study includes in the incurred social costs due to the employment of civil servants: Deutsche Post's contribution to the Pension fund and other social costs as Deutsche Post's contribution to the health expenses, accident insurance, further miscellaneous insurance payments.
Kuten taulukosta 5 käy ilmi, lausunnossa virkamiesten palveluksessa olosta aiheutuviin sosiaaliturvakustannuksiin sisällytetään Deutsche Postin maksut virkamiesten eläkerahastoon ja muut sosiaaliturvakustannukset, esimerkiksi maksuosuudet sairauskuluista sekä tapaturmavakuutuksesta ja muista vakuutuksista.
The expert study defines as social costs from the employment of a private employee: the employer's share of the contribution rate for the statutory pension, unemployment, health and nursing insurance multiplied by allegedly ‘competitive’ wages (e.g. the 2007 minimum for the majority of the civil servants).the
Palkansaajien palveluksessa oloon liittyvät sosiaaliturvakustannukset määritellään lausunnossa seuraavasti: Työnantajan osuus sosiaaliturvamaksuista, jotka koskevat pakollisia eläke-, työttömyys-, sairaus- ja hoitovakuutuksia, kerrottuna ”alan keskiarvoa vastaavilla” palkoilla (esim. vuoden 2007 vähimmäispalkka useimpien virkamiesten kohdalla).
The excess social costs are the result of the excess of Deutsche Post's incurred social costs for civil servants over the defined benchmark of social costs based on the employer's share of social contributions for a private employee.
Alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset ovat Deutsche Postille virkamiehistä aiheutuvia sosiaaliturvakustannuksia, jotka ylittävät palkansaajien sosiaaliturvamaksujen työntekijäosuuden perusteella määritetyn sosiaaliturvakustannusten viitearvon.
Calculation of net result following Germany's expert study
Nettotuloksen laskenta Saksan esittämän asiantuntijalausunnon mukaan
Contribution to Pension fund
Maksut eläkerahastoon
other social costs
muut sosiaaliturvakustannukset
‘Competitive’ social cost benchmark (based on employer's share of social contribution rate and ‘competitive’ wage (e.g. 2007 minimum wage))
”alan keskiarvoa vastaavat” sosiaaliturvakustannukset viitearvona (perustana sosiaaliturvan työnantajaosuus ja ”alan keskiarvoa vastaavat” palkat (esim. vuoden 2007 vähimmäispalkka)
Compensation from regulated revenues (burden #2 on excess social contributions)
Korvaus säännellyistä tuotoista (rasite 2 – alan keskiarvosta poikkeavat sosiaalirasitteet)
Net result (under- or over-compensation)
Nettotulos (liian pieni tai liian suuri korvaus)
For the period 1995-2007, the calculations arrive at the conclusion that burden #2 was insufficient to cover the excess social costs.
Laskelmista ilmenee vuosien 1995–2007 osalta, että rasite 2 ei riittänyt kattamaan alan keskiarvosta poikkeavia sosiaaliturvakustannuksia.
2009 regulatory accounts confirm insufficiency of price-regulated revenues to cover excess social costs
Vuonna 2009 esitetyn lakisääteisen tuotto- ja kululaskelman mukaan hintasäännellyltä alalta saadut tuotot eivät riittäneet kattamaan alan keskiarvosta poikkeavia sosiaaliturvakustannuksia
Germany argues that in any case, as long as the price-regulated services incur losses that are higher than the excess social costs, it cannot be established that the regulated revenues effectively compensated the excess social costs.
Saksa väittää, että niin kauan kuin hintasäännellyistä palveluista aiheutuu tappiota, jotka ylittävät alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset, ei voida todeta säänneltyjen tuottojen tosiasiassa korvaavan alan keskiarvosta poikkeavia sosiaaliturvakustannuksia.
In that context, Germany submitted an expert study by CTcon based on the 2009 regulatory accounts [60] to show that the losses of the price-regulated services have consistently been higher than the excess social costs.
Sen vuoksi Saksa toimitti vuonna 2009 esitettyyn lakisääteiseen tuotto- ja kululaskelmaan pohjautuvan lausunnon [60] osoittaakseen, että hintasäänneltyjen palvelujen tappiot olivat kautta linjan korkeampia kuin alan keskiarvosta poikkeavat sosiaaliturvakustannukset.
The calculations are based on the 2009 regulatory accounts and assume that the price-regulated services should earn a reasonable profit of ROS of 7 % (based on the Deloitte-II study that is discussed in more detail in Section VI.3.2).
Laskelmat on tehty vuonna 2009 esitetyn tuotto- ja kululaskelman pohjalta, ja niissä oletetaan hintasäänneltyjen palvelujen kohtuulliseksi voitoksi 7 prosentin myyntituotto (VI.3.2 jaksossa tarkemmin käsiteltävän Deloitte II -lausunnon pohjalta).
Comments on universal service compensation
2 Huomautukset yleispalvelujen tarjoamisesta maksetusta korvauksesta
Germany argues that the public transfers have not provided any economic advantage to Deutsche Post because the public transfers of EUR 5666 million only compensated for the Ablieferungen of EUR 5838 million that Deutsche Post had to pay until 1995.
Saksa väittää, ettei valtion korvauksista aiheudu taloudellista etua Deutsche Postille, koska 5,666 miljardin euron suuruiset maksut ovat ainoastaan korvausta 5,838 miljardin euron tulonsiirtomaksuista, joita Deutsche Postin oli maksettava vuoteen 1995 saakka.
As explained in the 2007 Extension decision, the Ablieferungen had their origins with the former postal administration that was obliged to transfer about 10 % of the annual operating revenue to the public budget.
Saksa katsoi, että kuten menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdyssä päätöksessä todettiin, nämä tulonsiirtomaksut olivat peräisin aiemmasta postihallinnosta, jonka oli vuosittain siirrettävä noin 10 prosenttia toimintansa tuotoista valtiolle.
Article 63(4) PostVerfG 1989 provided that any dividends paid were to be subtracted from the Ablieferungen.
PostVerfG:n 63 §:n 4 momentin mukaan tulonsiirtomaksuista oli vähennettävä osingot.
Based on that provision and the exemption from any direct or indirect taxes, the Commission contended in the 2007 Extension decision that the Ablieferungen were to be considered as a substitute for indirect and direct taxes as well as to provide a remuneration to the State as shareholder for the provided capital.
Komissio otti huomioon tämän säännöksen ja vapautuksen välittömistä ja välillisistä veroista ja totesi menettelyn laajentamisesta vuonna 2007 tehdyssä päätöksessä, että tulonsiirtomaksujen on katsottava olevan korvausta välittömistä ja välillisistä veroista vapauttamisesta ja hyvitystä valtion osakkeenomistajana myöntämästä rahoituksesta.
In response to that contention, Germany submitted the KPMG study that comes to the conclusion that the Ablieferungen could neither be considered as a substitute for taxes nor for dividends for a number of reasons.
Saksa reagoi tähän toteamukseen toimittamalla KPMG-lausunnon, jonka mukaan tulonsiirtomaksujen ei useasta syystä voida katsoa korvaavan veroja tai osinkoja.
First, the Ablieferungen would not qualify as a corporate tax because the Ablieferungen had been calculated as a percentage of the realised revenues since 1931.
KPMG-lausunnon mukaan tulonsiirtomaksuja ei voida luokitella veroksi siksi, että maksujen suuruus on vuodesta 1931 lähtien määräytynyt toiminnan tuottojen perusteella.
As a result, they had to be paid even in years where Deutsche Post incurred a loss.
Sen vuoksi niitä oli maksettava myös vuosina, joina Deutsche Post teki tappiota.
In contrast, corporate tax is based on the realised annual profit.
Yritysveron suuruus määräytyy sen sijaan tosiasiallisesti saavutetun tilikauden tuloksen perusteella.
A qualification of the Ablieferungen as a corporate tax would also contradict the legal practice of the Bundesverfassungsgericht, according to which a corporate tax must be based on the economic performance (‘Leistungsfähigkeit’) of a company.
Tulonsiirtomaksujen määrittäminen veroiksi olisi näin ollen ristiriidassa veronmaksukykyyn perustuvan perustuslaillisen periaatteen kanssa.
Furthermore, the Ablieferungen would also not qualify as a value-added tax.
Myöskään tulonsiirtomaksujen vertaaminen arvonlisäveroon ei lausunnon mukaan ole tarkoituksenmukaista.
Since there was no possibility to deduct the value-added tax paid on the inputs from the Ablieferungen, the calculation of the Ablieferungen differed substantially from the usual calculation of the value-added tax liabilities.
Arvonlisäveron kohdalla verovelvollisuus liittyy myös hankittujen palvelujen vähennykseen, missä se eroaa tulonsiirtomaksuista, joten tulonsiirtomaksujen laskeminen poikkeaa huomattavasti yrityksen tosiasiallisen arvonlisäverovelan määrittämisestä.
Second, Germany argues that the Ablieferungen could not be qualified as a dividend.
Lisäksi Saksa esittää, että tulonsiirtomaksuja ei voida luokitella osingoiksi.
The distribution of dividends usually requires that profits were earned in the corresponding financial year or the years before.
Osinkojen maksaminen liittyy edellisen tilivuoden tai edellisten tilivuosien tuloksiin.
However, Deutsche Post did not earn any profits between 1990 and 1995 but nevertheless paid the Ablieferungen.
Deutsche Post ei kuitenkaan tuottanut vuosina 1990–1995 voittoa mutta maksoi silti tulonsiirtomaksuja.
As a result, the Ablieferungen could not be qualified as dividends.
Sen vuoksi tulonsiirtomaksut eivät ole osinkoja.
The KPMG study concludes that the Ablieferungen could not be qualified as tax or dividend payment but should be viewed as a levy sui generis that only Deutsche Bundespost and its successors was liable to pay.
KPMG-lausunnossa päätellään, ettei tulonsiirtomaksuja voida luokitella veroiksi eikä osingoiksi, vaan kyseessä ovat ennemminkin omanlaisensa maksut, joita Deutsche Bundespost ja sen seuraajayritykset olivat velvoitettuja maksamaan.