natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Member States need to consider each of the criteria and related indicators listed in this Annex in order to identify those which are to be used to determine good environmental status.
Jäsenvaltioiden on tarkasteltava kutakin tässä liitteessä mainittua arviointiperustetta ja siihen liittyviä indikaattoreita voidakseen yksilöidä ne, joita aiotaan käyttää ympäristön hyvän tilan määrittämiseen.
On the basis of the initial assessment, when a Member State considers that it is not appropriate to use one or more of the criteria, it needs to provide the Commission with a justification in the framework of the notification made pursuant to Article 9(2) of Directive 2008/56/EC, when relevant in relation to consistency and comparison between regions and sub-regions.
Kun jäsenvaltio katsoo alustavan arvioinnin perusteella, ettei yhden tai useamman arviointiperusteen käyttö ole aiheellista, sen on toimitettava tästä komissiolle perustelut direktiivin 2008/56/EY 9 artiklan 2 kohdan mukaisen ilmoitusmenettelyn puitteissa, kun se on aiheellista alueiden ja osa-alueiden välisen vertailun yhdenmukaisuuden kannalta.
In this context, Member States are subject to the obligation of regional cooperation laid down in Articles 5 and 6 of Directive 2008/56/EC, and in particular to the requirement to ensure that the different elements of the marine strategies are coherent and coordinated across the marine region or sub-region concerned.
Jäsenvaltioiden on tässä yhteydessä tehtävä direktiivin 2008/56/EY 5 ja 6 artiklassa säädettyä alueellista yhteistyötä, ja erityisesti on varmistettava, että meristrategioiden eri osat ovat yhdenmukaisia ja niitä koordinoidaan kyseisellä merialueella tai sen osa-alueella.
It is important that the application of the criteria takes into account the results of the initial assessment, required under Article 8 and Annex III to Directive 2008/56/EC, and that they are not carried out in isolation.
On tärkeää, että arviointiperusteiden soveltamisessa otetaan huomioon direktiivin 2008/56/EY 8 artiklan ja liitteen III nojalla vaaditun alustavan arvioinnin tulokset eikä sitä tehdä erillään muista toimista.
The initial assessment is the main process for identifying the essential features and characteristics as well as the predominant pressures and impacts on the marine environment, subject to its regular updates and to monitoring programmes.
Alustava arviointi on se menettely, jossa meriympäristön olennaiset ominaispiirteet selvitetään ja siihen kohdistuvat merkittävimmät paineet ja vaikutukset tunnistetaan, kunhan arviointia päivitetään säännöllisesti ja toteutetaan seurantaohjelmia.
This first assessment needs to be finalised by the date specified in Article 5(2) of Directive 2008/56/EC on the basis of the indicative lists of elements contained in Annex III to that Directive and taking account of existing data where available.
Ensimmäinen arviointi on saatettava päätökseen direktiivin 2008/56/EY 5 artiklan 2 kohdassa säädettyyn päivämäärään mennessä. Arviointi on tehtävä mainitun direktiivin liitteessä III esitettyjen ohjeellisten tekijöiden perusteella, ja siinä on otettava huomioon aiemmat tiedot, jos niitä on saatavilla.
Consideration needs to be given to the fact that some criteria and related indicators are acknowledged as being still under development during this initial period.
On muistettava, että jotkut arviointiperusteet ja niihin liittyvät indikaattorit eivät ole vielä loppuun asti kehitettyjä.
Progress towards good environmental status is taking place in the context of continuous broader changes in the marine environment.
Edistyminen kohti ympäristön hyvää tilaa tapahtuu meriympäristön jatkuvien laajempien muutosten yhteydessä.
Climate change is already having an impact on the marine environment, including on ecosystem processes and functions.
Ilmastonmuutos vaikuttaa jo nyt meriympäristöön, myös sen ekosysteemin prosesseihin ja toimintoihin.
In developing their respective marine strategies, Member States need to specify, where appropriate, any evidence of climate change impacts.
Jäsenvaltioiden on meristrategioitaan kehittäessään tarvittaessa yksilöitävä mahdolliset todisteet ilmastonmuutoksen vaikutuksista.
Adaptive management on the basis of the ecosystem-based approach includes the regular update of the determination of good environmental status.
Ekosysteemipohjaiseen lähestymistapaan perustuvaan mukautuvaan hallintoon kuuluu ympäristön hyvän tilan määrityksen säännöllinen päivitys.
Criteria for good environmental status relevant to the descriptors of Annex I to Directive 2008/56/EC
Direktiivin 2008/56/EY liitteessä I mainittujen kuvaajien kannalta tarkoituksenmukaiset ympäristön hyvän tilan arviointiperusteet
Descriptor 1:
Kuvaaja 1:
The quality and occurrence of habitats and the distribution and abundance of species are in line with prevailing physiographic, geographic and climate conditions.
Luontotyyppien laatu ja esiintyminen ja lajien levinneisyys ja runsaus vastaavat vallitsevia fysiografisia, maantieteellisiä ja ilmastollisia oloja. Arviointi on tehtävä useilla ekologisilla tasoilla: ekosysteemit, luontotyypit (sekä niihin kuuluvat yhteisöt eli biotoopit) ja lajit.
Assessment is required at several ecological levels: ecosystems, habitats (including their associated communities, in the sense of biotopes) and species, which are reflected in the structure of this section, taking into account point 2 of Part A. For certain aspects of this descriptor, additional scientific and technical support is required [5].
Kyseiset tasot heijastuvat tämän jakson rakenteessa, ottaen huomioon A osan 2 kohta. Tämän kuvaajan tiettyjen näkökohtien käsittelyyn tarvitaan vielä lisää tieteellistä ja teknistä tukea [5].
To address the broad scope of the descriptor, it is necessary, having regard to Annex III to Directive 2008/56/EC, to prioritise among biodiversity features at the level of species, habitats and ecosystems.
Kuvaajan soveltamisala on laaja, ja sen käsittelemiseksi on otettava huomioon direktiivin 2008/56/EY liite III ja järjestettävä biologisen monimuotoisuuden piirteet tärkeysjärjestykseen niin lajien, luontotyyppien kuin ekosysteemien tasolla. Siten voidaan yksilöidä ne biologisen monimuotoisuuden piirteet ja ne alueet, joihin vaikutuksia ja uhkia kohdistuu, ja voidaan yksilöidä sopivat indikaattorit valittujen arviointiperusteiden joukosta.
This enables the identification of those biodiversity features and those areas where impacts and threats arise and also supports the identification of appropriate indicators among the selected criteria, adequate to the areas and the features concerned [6].
Indikaattorien on oltava sopivia kyseisille alueille ja piirteille [6].
The obligation of regional cooperation contained in Articles 5 and 6 of Directive 2008/56/EC is directly relevant to the process of selection of biodiversity features within regions, sub-regions and subdivisions, including for the establishment, where appropriate, of reference conditions pursuant to Annex IV to Directive 2008/56/EC.
Alueellisen yhteistyön pakollisuus, josta säädetään direktiivin 2008/56/EY 5 ja 6 artiklassa, liittyy suoraan biologisen monimuotoisuuden piirteiden valintaan alueilla ja niiden pienemmillä osilla. Samalla on myös tarvittaessa määriteltävä viiteolosuhteet direktiivin 2008/56/EY liitteen IV nojalla.
Modelling using a geographic information system platform may provide a useful basis for mapping a range of biodiversity features and human activities and their pressures, provided that any errors involved are properly assessed and described when applying the results.
Mallintamista maantieteellisissä tietojärjestelmissä voidaan käyttää hyödyllisenä pohjana laadittaessa karttaa biologisen monimuotoisuuden piirteistä ja ihmisen toiminnoista ja niistä aiheutuvista paineista sillä edellytyksellä, että mahdolliset virheet analysoidaan huolella ja kuvataan sovellettaessa tuloksia.
This type of data is a prerequisite for ecosystem-based management of human activities and for developing related spatial tools [7].
Tämän tyyppiset tiedot ovat ehdottoman välttämättömiä ihmisen toiminnan ekosysteemipohjaiselle hallinnolle ja siihen liittyvien paikkatietotyökalujen kehittämiselle [7].
Species level
Lajitaso
For each region, sub-region or subdivision, taking into account the different species and communities (e.g. for phytoplankton and zooplankton) contained in the indicative list in Table 1 of Annex III to Directive 2008/56/EC, it is necessary to draw up a set of relevant species and functional groups, having regard to point 2 of Part A. The three criteria for the assessment of any species are species distribution, population size and population condition.
Kullekin alueelle, osa-alueelle tai ala-alueelle on määritettävä merkitykselliset lajit ja toiminnalliset ryhmät ottaen huomioon A osan 2 kohta. Laadinnassa on otettava huomioon direktiivin 2008/56/EY liitteessä III olevassa taulukossa 1 esitetty ohjeellinen luettelo eri lajeista ja yhteisöistä (esimerkiksi kasvi- ja eläinplanktonin osalta).
As to the later, there are cases where it also entails an understanding of population health and inter- and intra-specific relationships.
Lajien arvioinnissa on käytettävä kolmea arviointiperustetta: lajin levinneisyys, populaatiokoko ja populaation tila. Populaation tilaa arvioitaessa on joskus selvitettävä myös populaation terveydentila sekä lajien väliset ja niiden sisäiset suhteet.
It is also necessary to assess separately subspecies and populations where the initial assessment, or new information available, identifies impacts and potential threats to the status of some of them.
Myös alalajit ja populaatiot on arvioitava erikseen, jos alustavassa arvioinnissa havaitaan tai uudet tiedot viittaavat siihen, että joidenkin alalajien tai populaatioiden tila on mahdollisesti uhattuna tai niihin kohdistuu joitakin vaikutuksia.
The assessment of species also requires an integrated understanding of the distribution, extent and condition of their habitats, coherent with the requirements laid down in Directive 92/43/EEC [8] and Directive 2009/147/EC, to make sure that there is a sufficiently large habitat to maintain its population, taking into consideration any threat of deterioration or loss of such habitats.
Lajien arviointi edellyttää myös niiden elinympäristöjen jakauman, laajuuden ja tilan yhdennettyä ymmärtämistä direktiivin 92/43/ETY [8] ja direktiivin 2009/147/EY vaatimusten mukaisesti. On varmistettava, että elinympäristön koko on riittävä sen populaation ylläpitämiseksi, ottaen huomioon tällaisten elinympäristöjen huononemisen tai häviämisen uhka.
Distributional range (1.1.1)
Levinneisyysalue (1.1.1.)
Distributional pattern within the latter, where appropriate (1.1.2)
Levinneisyyden jakaantuminen tarvittaessa koko levinneisyysalueella (1.1.2)
Area covered by the species (for sessile/benthic species) (1.1.3)
Pinta-ala, jonka laji peittää (kun kyseessä ovat alustaan kiinnittyneet) / merenpohjalla elävät lajit (1.1.3)
Population size
Populaatiokoko
Population abundance and/or biomass, as appropriate (1.2.1)
Populaation runsaus ja/tai biomassa (1.2.1)
Population condition
Populaation tila
Population demographic characteristics (e.g. body size or age class structure, sex ratio, fecundity rates, survival/mortality rates) (1.3.1)
Populaation demografiset ominaisuudet (esimerkiksi yksilöiden koko- tai ikäluokkarakenne, sukupuolijakauma, hedelmällisyys, eloonjäämisaste tai kuolevuus) (1.3.1)
Population genetic structure, where appropriate (1.3.2).
Populaation geneettinen rakenne tarvittaessa (1.3.2).
Habitat level
Luontotyyppitaso
For the purpose of Directive 2008/56/EC, the term habitat addresses both the abiotic characteristics and the associated biological community, treating both elements together in the sense of the term biotope.
Direktiivissä 2008/56/EY ’termillä luontotyyppi’ tarkoitetaan sekä abioottista luontoa että siihen liittyvää biologista yhteisöä, ja molempia käsitellään yhdessä ’biotooppina’.
A set of habitat types needs to be drawn up for each region, sub-region or subdivision, taking into account the different habitats contained in the indicative list in Table 1 of Annex III and having regard to the instruments mentioned in point 2 of Part A. Such instruments also refer to a number of habitat complexes (which means assessing, where appropriate, the composition, extent and relative proportions of habitats within such complexes) and to functional habitats (such as spawning, breeding and feeding areas and migration routes).
Kunkin alueen, osa-alueen tai ala-alueen luontotyypit on määriteltävä ottaen huomioon liitteessä III olevassa taulukossa 1 mainitut luontotyypit sekä A osan 2 kohdassa mainitut välineet. Näissä välineissä viitataan myös eräisiin luontotyyppikomplekseihin (mikä merkitsee, että tarvittaessa on arvioitava näihin komplekseihin kuuluvien luontotyyppien koostumus, laajuus ja suhteelliset osuudet) ja toiminnallisiin luontotyyppeihin (esimerkiksi kutu-, lisääntymis- ja ravinnonhankinta-alueet sekä muuttoreitit).
Additional efforts for a coherent classification of marine habitats, supported by adequate mapping, are essential for assessment at habitat level, taking also into account variations along the gradient of distance from the coast and depth (e.g. coastal, shelf and deep sea).
Merien luontotyyppien johdonmukaiseen luokitukseen tarvitaan vielä työtä, jotta arvioinnit voidaan tehdä luontotyyppien tasolla. Tukena on oltava asianmukainen kartoitus.
The three criteria for the assessment of habitats are their distribution, extent and condition (for the latter, in particular the condition of typical species and communities), accompanied with the indicators related respectively to them.
On myös huomioitava vaihtelu etäisyydessä rannikkoon ja syvyysvaihtelu (esimerkiksi ranta, mannerjalusta ja syvä meri). Luontotyypit arvioidaan kolmella perusteella, jotka ovat niiden jakauma, laajuus ja laadullinen tila (tilan osalta erityisesti tyypillisten lajien ja yhteisöjen tila), sekä kuhunkin arviointiperusteeseen liittyvien indikaattorien avulla.
The assessment of habitat condition requires an integrated understanding of the status of associated communities and species, coherent with the requirements laid down in Directive 92/43/EEC [9] and Directive 2009/147/EC, including where appropriate an assessment of their functional traits.
Luontotyypin tilan arviointi edellyttää siihen liittyvien yhteisöjen ja lajien tilan kokonaisvaltaista ymmärtämistä direktiiveissä 92/43/ETY [9] ja 2009/147/EY säädettyjen vaatimusten mukaisesti, ja tarvittaessa on arvioitava myös niiden toiminnalliset piirteet.
Habitat distribution
Luontotyyppien jakauma
Distributional range (1.4.1)
Levinneisyysalue (1.4.1.)
Distributional pattern (1.4.2)
Levinneisyyden jakaantuminen (1.4.2.)
Habitat extent
Luontotyypin laajuus
Habitat area (1.5.1)
Luontotyypin pinta-ala (1.5.1)
Habitat volume, where relevant (1.5.2)
Tarvittaessa luontotyypin tilavuus (1.5.2)
Habitat condition
Luontotyypin tila
Condition of the typical species and communities (1.6.1)
Tyypillisten lajien ja yhteisöjen tila (1.6.1)
Relative abundance and/or biomass, as appropriate (1.6.2)
Suhteellinen runsaus ja/tai biomassa tapauksen mukaan (1.6.2)
Physical, hydrological and chemical conditions (1.6.3).
Fyysiset, hydrologiset ja kemialliset olot (1.6.3).
Ecosystem level
Ekosysteemitaso
Ecosystem structure
Ekosysteemin rakenne
Composition and relative proportions of ecosystem components (habitats and species) (1.7.1).
Ekosysteemin osien (luontotyyppien ja lajien) koostumus ja suhteelliset osuudet (1.7.1).
In addition, the interactions between the structural components of the ecosystem are fundamental for assessing ecosystem processes and functions for the purpose of the overall determination of good environmental status, having regard, inter alia, to Articles 1, 3(5) and 9(1) of Directive 2008/56/EC.
Myös ekosysteemin rakenneosien väliset vuorovaikutukset ovat erittäin tärkeitä arvioitaessa ekosysteemin prosesseja ja toimintoja ympäristön hyvän tilan yleiseksi määrittämiseksi ottaen huomioon muun muassa direktiivin 2008/56/EY 1 artikla, 3 artiklan 5 kohta ja 9 artiklan 1 kohta.
Other functional aspects addressed through other descriptors of good environmental status (such as descriptors 4 and 6), as well as connectivity and resilience considerations, are also important for addressing ecosystem processes and functions.
Myös muut toiminnalliset näkökohdat, joita käsitellään muilla ympäristön hyvän tilan kuvaajilla (kuten kuvaajat 4 ja 6), samoin kuin kytkeytyneisyyteen ja elpymis/vastustuskykyyn liittyvät näkökohdat, ovat tärkeitä ekosysteemien prosessien ja toimintojen käsittelyssä.
Descriptor 2:
Kuvaaja 2:
Non-indigenous species introduced by human activities are at levels that do not adversely alter the ecosystem.
Ihmisen toiminnan välityksellä leviävien tulokaslajien määrät ovat tasoilla, jotka eivät haitallisesti muuta ekosysteemejä.
The identification and assessment of pathways and vectors of spreading of non-indigenous species as a result of human activities is a prerequisite to prevent that such species introduced as a result of human activities reach levels that adversely affect the ecosystems and to mitigate any impacts.
Arvioinnissa on tunnistettava ihmisen toiminnan seurauksena tapahtuvan tulokaslajien leviämisen reitit ja vektorit, jotta voidaan estää ihmisen toiminnan seurauksena tuotujen tulokaslajien lisääntyminen niin paljon, että ne vaikuttavat haitallisesti ekosysteemeihin, ja jotta mahdollisia vaikutuksia voidaan lieventää.
The initial assessment has to take into account that some introductions due to human activities are already regulated at Union level [10] to assess and minimise their possible impact on aquatic ecosystems and that some non-indigenous species have commonly been used in aquaculture for a long time and are already subject to specific permit treatment within the existing Regulations [11].
Alustavassa arvioinnissa on otettava huomioon, että joitakin ihmisen toiminnan seurauksena tuotuja tulokaslajeja säädellään jo unionin tasolla [10], jotta voidaan arvioida ja minimoida niiden mahdollinen vaikutus vesiekosysteemeihin. Joitakin tulokaslajeja on lisäksi käytetty yleisesti vesiviljelyssä jo pitkään, ja voimassa olevissa asetuksissa [11] säädetään jo niitä koskevista erityisluvista.
There is still only limited knowledge about the effects of the non-indigenous species on the environment.
Tulokaslajien vaikutuksista ympäristöön on vieläkin vain vähän tietoa.
Additional scientific and technical development is required for developing potentially useful indicators [12], especially of impacts of invasive non-indigenous species (such as bio-pollution indexes), which remain the main concern for achieving good environmental status.
Tieteen ja tekniikan avulla on vielä kehitettävä potentiaalisesti hyödyllisiä indikaattoreita [12] erityisesti ekologisesti haitallisten (invasiivisten) tulokaslajien vaikutuksille (esimerkiksi biologisen saastumisen indeksejä), jotka ovat jatkuvasti tärkein huolenaihe pyrittäessä ympäristön hyvään tilaan.
The priority in relation to assessment and monitoring [13] relates to state characterisation, which is a prerequisite for assessment of the magnitude of impacts but does not determine in itself the achievement of good environmental status for this descriptor.
Keskeinen tehtävä arvioinnissa ja seurannassa [13] on ympäristön tilan ominaispiirteiden määrittäminen. Se on edellytyksenä vaikutusten voimakkuuden arvioinnille, mutta ei itsessään määritä, onko ympäristön hyvä tila saavutettu kyseisen kuvaajan osalta.
Abundance and state characterisation of non-indigenous species, in particular invasive species
Tulokaslajien, erityisesti ekologisesti haitallisten lajien, runsaus ja niiden tilan luonnehdinta
Trends in abundance, temporal occurrence and spatial distribution in the wild of non-indigenous species, particularly invasive non-indigenous species, notably in risk areas, in relation to the main vectors and pathways of spreading of such species (2.1.1)
Suuntaukset tulokaslajien, erityisesti ekologisesti haitallisten tulokaslajien runsaudessa, esiintymisen ajankohdissa ja spatiaalisessa jakaumassa kyseisellä alueella luonnossa, erityisesti riskialttiilla alueilla ja suhteessa tällaisen lajin tärkeimpiin levitysvektoreihin ja leviämisreitteihin (2.1.1)
Environmental impact of invasive non-indigenous species
Ekologisesti haitallisten tulokaslajien vaikutus ympäristöön
Ratio between invasive non-indigenous species and native species in some well studied taxonomic groups (e.g. fish, macroalgae, molluscs) that may provide a measure of change in species composition (e.g. further to the displacement of native species) (2.2.1)
Ekologisesti haitallisten tulokaslajien suhde kotoperäisiin lajeihin joissakin hyvin tunnetuissa taksonomisissa ryhmissä (esimerkiksi kalat, makrolevät ja nilviäiset, joiden avulla voidaan ehkä arvioida muutoksia lajiston koostumuksessa esimerkiksi kotoperäisen lajin syrjäytymisen jälkeen (2.2.1)
Impacts of non-indigenous invasive species at the level of species, habitats and ecosystem, where feasible (2.2.2).
Ekologisesti haitallisten tulokaslajien vaikutukset lajin, luontotyyppien ja ekosysteemin tasolla, mikäli mahdollista (2.2.2).
Descriptor 3:
Kuvaaja 3:
This section applies for all the stocks covered by Regulation (EC) No 199/2008 (within the geographical scope of Directive 2008/56/EC) and similar obligations under the common fisheries policy.
Tämä jakso koskee kaikkia kantoja, joihin sovelletaan asetusta (EY) N:o 199/2008 (direktiivin 2008/56/EY maantieteellisellä soveltamisalueella) ja samankaltaisia yhteisen kalastuspolitiikan velvollisuuksia.
For these and for other stocks, its application depends on the data available (taking the data collection provisions of Regulation (EC) No 199/2008 into account), which will determine the most appropriate indicators to be used.
Soveltaminen näihin ja muihin kantoihin riippuu käytettävissä olevista tiedoista (ottaen huomioon asetuksen (EY) N:o 199/2008 tietojen keräämistä koskevat säännökset), jotka määräävät sen, mitkä indikaattorit soveltuvat parhaiten.
For this descriptor, the three criteria for assessing progress towards good environmental status, as well as the indicators related respectively to them, are the following.
Kolme arviointiperustetta, joilla tämän kuvaajan osalta arvioidaan edistystä kohti ympäristön hyvää tilaa, ja niihin kuhunkin liittyvät indikaattorit ovat:
Level of pressure of the fishing activity
Kalastuspaine
Primary indicator.
Tärkein indikaattori.
The primary indicator for the level of pressure of the fishing activity is the following:
Kalastuspaineen tärkein indikaattori on
Fishing mortality (F) (3.1.1).
Kalojen kuolevuus (F) (3.1.1).
Achieving or maintaining good environmental status requires that F values are equal to or lower than FMSY, the level capable of producing Maximum Sustainable Yield (MSY).
Jotta voidaan saavuttaa tai säilyttää ympäristön hyvä tila, saavat F-arvot olla enintään FMSY eli taso, jolla voidaan saada kestävä enimmäistuotto (Maximum Sustainable Yield, MSY).
This means that in mixed fisheries and where ecosystem interactions are important, long term management plans may result in exploiting some stocks more lightly than at FMSY levels in order not to prejudice the exploitation at FMSY of other species [14].
Tämä tarkoittaa sitä, että sekakalastuksessa ja siellä, missä ekosysteemien vuorovaikutukset ovat merkittäviä, pitkän aikavälin hoitosuunnitelmat voivat johtaa siihen, että joitakin kantoja hyödynnetään kevyemmin kuin FMSY-tasolla siksi, että muita lajeja voitaisiin hyödyntää FMSY-tasolla [14].
F is estimated from appropriate analytical assessments based on the analysis of catch (to be taken as all removals from the stock, including discards and unaccounted catch) at age or at length and ancillary information.
F-arvo estimoidaan saaliin (joka tarkoittaa kaikkea kannasta poistumista, mukaan luettuna poisheitetyt ja kirjaamattomat saaliit) asianmukaisen ikä- tai pituusperusteisen sekä muihin tietoihin perustuvan analyyttisen arvioinnin avulla.