natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission would observe, however, that Article 1871-1 of the Civil Code provides that every partner in an unregistered partnership contracts in his own name and is liable personally to third parties.
Komissio huomauttaa kuitenkin, että Ranskan siviililain 1872–1 §:ssä vahvistetaan, että kukin rekisteröimättömän yhtiön yhtiömies tekee sopimuksen henkilökohtaisesti omissa nimissään ja on yksin vastuussa kolmansiin nähden.
Thus every partner has unlimited liability for the debts he has contracted.
Jokainen yhtiömies on siis rajattomasti vastuussa veloista, jotka se on ottanut.
The Commission does not seek to deduce from this one consideration that the State is liable for the debts of La Poste; but it does believe that the French authorities’ argument does not invalidate the Commission’s expert’s argument that in so far as there is a principle of ordinary law it would be a principle of guarantee.
Komission tarkoituksena ei luonnollisestikaan ole päätellä tästä ainoasta huomiosta, että valtio on vastuussa La Posten veloista. Komissio katsoo kuitenkin, että sen asiantuntijan kanta, jonka mukaan yleisen lainsäädännön periaatteena olisi velkojen takaus, ei kumoudu Ranskan viranomaisten esittämän perusteen vuoksi.
In addition, the Commission would point out that in the explanatory note attached to the memorandum of 22 July 2003 from the Minister for Economic Affairs, Finance and Industry, the French authorities themselves draw a parallel between the liability of a shareholder for a société en nom collectif and the liability of the State for a publicly owned establishment.
Lisäksi komissio muistuttaa, että talous-, valtiovarain- ja teollisuusministerin 22 päivänä heinäkuuta 2003 päivättyyn muistioon liitetyssä selventävässä huomautuksessa Ranskan viranomaiset itse rinnastavat osakkeenomistajan vastuun avoimessa yhtiössä ja valtion vastuun julkisessa laitoksessa.
unlike the creditors of undertakings governed by commercial law, creditors of La Poste (which is not subject to the ordinary law rules governing the compulsory administration and winding up of firms in difficulty) are not in danger of seeing their claim cancelled in whole or in part following court liquidation proceedings;
kauppaoikeuden soveltamisalaan kuuluvien yritysten velkojista poiketen La Posten velkojat (koska yhtiöön ei sovelleta yleisen lainsäädännön mukaisia vaikeuksiin joutuneiden yritysten saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä) eivät ole vaarassa menettää saatavaansa kokonaan tai osittain konkurssimenettelyn päätteeksi;
the fact that La Poste has legal personality is no bar to a state guarantee to La Poste; and
La Posten oikeushenkilömuoto ei estä valtiontakauksen myöntämistä La Postelle;
in the absence of any express limitation on the State’s liability in respect of La Poste, La Poste’s creditors may legitimately act on the principle that the State will bear the debts of La Poste, even though La Poste possesses legal personality.
koska valtion vastuuta La Postesta ei ole nimenomaisesti rajoitettu, La Posten velkojat voivat oikeutetusti vedota periaatteeseen, että valtio takaa La Posten velat, vaikka La Poste onkin oikeushenkilö.
The procedure laid down by the Law of 16 July 1980 for the recovery of the debts of a publicly owned establishment that has been found by a court to be in default does not in any way lead to the cancellation of the debt
16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa määritellyllä päätöksellä tuomitun julkisen laitoksen velkojen perintämenettely ei missään tapauksessa johda velan häviämiseen
The Commission will now consider the procedure for the recovery of the debts of publicly owned establishments that have been found by a court to be in default, in order to determine whether the procedure can result in the extinction of a claim on La Poste, which would make the outcome for the creditor similar to that of insolvency proceedings in the courts, as the French authorities assert.
Komissio tarkastelee seuraavassa oikeuden päätöksellä tuomittujen julkisten laitosten velkojen perintämenettelyä selvittääkseen, voiko menettely johtaa La Postelta olevan saatavan raukeamiseen samankaltaisin tuloksin kuin tuomioistuinten menettelyjen soveltamisen päätteeksi, kuten Ranskan viranomaiset väittävät.
The procedure is laid down in the Law of 16 July 1980 and in implementing provisions which are cited in the section of this Decision describing the measure.
Menettely on vahvistettu 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa ja useissa soveltamissäädöksissä, jotka on mainittu tässä päätöksessä, toimenpiteen kuvausta koskevassa osassa.
The Law of 16 July 1980 confers important prerogatives on the State: the mandatory payment order and the creation of sufficient resources
16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa annetaan valtiolle merkittäviä etuoikeuksia: viran puolesta annettava maksumääräys ja riittävien varojen hankkiminen
As has been explained in the description of the measure, the Law of 16 July 1980 provides that ‘if the decision-making body of the authority or establishment has not released or created the resources […] the supervisory authority shall do so, and if necessary shall issue a mandatory payment order’.
Kuten toimenpiteen kuvauksessa todetaan, 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa säädetään seuraavaa: Mikäli yhteisön tai laitoksen päättävä elin ei vapauta tai hanki varoja […] valvontaviranomainen hankkii ne ja antaa tarvittaessa maksumääräyksen viran puolesta.
The Decree of 12 May 1981, which on this point remains unchanged by the amending Decree of 2008, states that the representative of the State or the authority responsible for supervision ‘shall, as appropriate, release the necessary resources, either by reducing the appropriations allocated to other expenditures and still available, or by increasing resources’.
Lisäksi 12 päivänä toukokuuta 1981 annetussa asetuksessa, jota ei ole tältä osin muutettu vuoden 2008 asetuksella, täsmennetään, että valtion edustaja tai valvontaviranomainen vapauttaa tilanteen mukaan tarvittavat varat joko pienentämällä vielä käyttämättömiä, muihin menoihin varattuja määrärahoja tai lisäämällä varoja.
Thus the Law of 16 July 1980 and the measures implementing it designate the State as the authority responsible for covering the debts of publicly owned establishments.
Valtio nimetään siis 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa ja sen soveltamissäädöksissä toimivaltaiseksi viranomaiseksi julkisten laitosten velkojen perijänä.
They also confer important prerogatives on the State: the mandatory payment order and the creation of sufficient resources.
Lisäksi säädöksissä annetaan valtiolle merkittäviä etuoikeuksia: viran puolesta annettava maksumääräys ja riittävien varojen hankkiminen.
The French authorities deny that the resources referred to here can ever be state resources.
Ranskan viranomaiset kumoavat väitteen, jonka mukaan tässä tarkoitetut varat voisivat olla valtion varoja.
The Commission accepts that the legislation does not expressly require the State to subsidise a publicly owned establishment on an exceptional basis if it is in financial difficulty.
Komissio myöntää, ettei säädöksissä säädetä jäsenvaltion nimenomaisesta velvoitteesta maksaa poikkeuksellista valtiontukea julkiselle laitokselle tämän joutuessa taloudellisiin vaikeuksiin.
This does not in any way invalidate the demonstration of the existence of an implied guarantee.
Tämä ei millään tavoin kumoa implisiittisen takauksen olemassaolon todistelua.
The Commission also accepts that the resources to be released in the first place are the resources of the establishment itself.
Komissio myöntää niin ikään, että vapautettavat varat ovat ensisijaisesti laitoksen omia varoja.
But this does not prevent a finding that once a publicly owned establishment’s own resources are exhausted its debts can be honoured only out of state funds.
Tämä ei estä toteamasta, että kun omat varat ovat ehtyneet, vain valtion omaisuudella voidaan taata velallisen julkisen laitoksen velat.
Such a finding is consistent with the fact that a guarantee mechanism is a subsidiary mechanism, in that the debtor’s own resources are called upon before those of the guarantor.
Tämä toteamus vastaa tilannetta, jossa takausmekanismia käytetään toissijaisesti eli velallisen varat realisoidaan ennen sen takaajan varoja.
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it do not lay down a procedure for liquidation with cancellation of obligations: a shortage of funds will be covered, or will be only temporary
16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa ja sen täytäntöönpanosäädöksissä ei säädetä konkurssi- ja kuittausmenettelystä, joka johtaisi velvollisuuksien raukeamiseen; käyttövarojen riittämättömyys kuuluu takaukseen tai on vain tilapäistä
The Commission will now consider the interpretation of the French authorities which maintains that at the end of the procedure laid down by the Law of 16 July 1980 some creditors may see their claim irrevocably cancelled, and that their situation is equivalent to that of creditors of undertakings subject to court proceedings.
Komissio tarkastelee seuraavaksi Ranskan viranomaisten tulkintaa, jonka mukaan 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa vahvistetun menettelyn päätteeksi osa velkojista voi menettää saatavansa ilman muutoksenhakuoikeutta ja jonka mukaan näiden tilanne on vastaava kuin konkurssimenettelyjen soveltamisalaan kuuluvien yritysten velkojilla.
The Commission’s expert observes that the Law of 16 July 1980 and the Decree implementing it support the view that in the event that funds are insufficient there are only two possibilities open: either the supervising authority releases the necessary resources, or the payment is deferred.
Komission asiantuntija toteaa, että 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa ja sen soveltamisasetuksessa pyritään osoittamaan, että varojen loppuessa ainoastaan kaksi olettamaa ovat mahdollisia: joko valvontaviranomainen vapauttaa tarvittavat varat tai maksua lykätään.
At no stage does the procedure indicate that in the event of a continuing insufficiency of funds the debt will come to an end.
Missään vaiheessa menettelyssä ei viitata siihen, että pysyvän käyttövarojen riittämättömyyden yhteydessä menettely keskeytyisi.
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it do provide for a situation where funds are insufficient, but they treat this situation as a temporary one, pending the creation of additional resources, which is the only outcome they envisage.
Vaikka 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa ja sen soveltamissäädöksissä mainitaan tilanne, jossa varat eivät riitä, tilanne oletetaan pelkästään tilapäiseksi, joka kestää, kunnes saadaan lisävaroja, mikä on ainoa säädöksissä mainittu ratkaisu.
At no stage do they contemplate a situation where the creation of additional resources is impossible or the resources thereby created are in turn insufficient.
Missään vaiheessa ei todeta, että lisävarojen hankkiminen olisi mahdotonta tai että nekään eivät riittäisi.
After the creation of resources, the legislation indicates that the responsible authority is to issue a mandatory payment order.
Varojen hankkimisen jälkeisissä säädöksen kohdissa todetaan, että toimivaltainen viranomainen antaa viran puolesta maksumääräyksen.
The 1989 circular referred to above is more precise with regard to a shortage of funds, stressing that it is necessarily of a temporary character, since the creditor must be informed of the balance that will be paid later.
Edellä mainitussa vuoden 1989 yleiskirjeessä käsitellään vielä tarkemmin varojen riittämättömyyttä ja korostetaan sen ehdottoman tilapäistä luonnetta, koska tässä tapauksessa velkojalle on ilmoitettava erotus, joka määrätään maksettavaksi myöhemmin.
According to the Commission’s expert, ‘from a reading of this legislation, creditors can conclude that if their claim is not met immediately it will be met at a later date’.
Komission asiantuntijan mukaan näitä säädöksiä lukiessaan velkojat voivat olla varmoja, että jos he eivät saa korvausta välittömästi, heidän saatavansa maksetaan myöhemmin.
The Commission’s expert also rightly observes that the procedure laid down by French law is a procedure only for the recovery of claims, and not for winding up.
Lisäksi komission asiantuntija huomauttaa perustellusti, että Ranskan lainsäädännössä säädetty menettely on ainoastaan velkojen perintämenettely, joka ei sisällä selvitysmenettelyä.
In the case of private persons the legislation links cessation of payments to winding up.
Yksityishenkilöiden yhteydessä maksujen lakkautustila yhdistetään säädöksissä selvitystilaan.
The prospect of a cessation of payments may be grounds for a suspension of payments, and a cessation of payments is expressly stated to be grounds for winding up under the supervision of the court.
Näin ollen maksujen lakkautuksen vaara voi käynnistää suojamenettelyn, ja selvitystila esitetään nimenomaan seurauksena maksujen lakkautuksesta.
But in the case of public bodies in general, and publicly owned establishments in particular, the legislature and the regulatory authorities have passed over the situation of cessation of payments, without linking it to any form of winding up, and have thus given creditors to understand that their claims will be honoured without limitation, if necessary by a third party such as the State.
Sitä vastoin yleensä julkisen oikeuden oikeushenkilöiden ja erityisesti julkisten laitosten yhteydessä lainsäätäjä ja säädösvallan käyttäjä eivät mainitse maksujen lakkautusta eivätkä yhdistä sitä millään tavoin selvitystilaan vaan antavat velkojien olettaa, että heidän saatavansa on rajattomasti suojattu tapauskohtaisesti joko kolmansien tai valtion taholta.
Lastly, the Commission’s expert observes that in the course of the reform of 2008, which took place after the opening decision in these proceedings, the French authorities did not take the opportunity to make it clear that the resources to be released had to be the establishment’s own, and that state resources would not be drawn upon.
Komission asiantuntija huomauttaa vielä, että vuoden 2008 uudistus, joka tehtiin menettelyn aloittamista koskevan päätöksen jälkeen, ei saanut Ranskan viranomaisia tarkentamaan, että vapautettavien varojen on oltava julkisen laitoksen omia varoja ja ettei niihin saada käyttää valtion varoja.
Such a clarification would have sent a strong signal to creditors at a time when in proceedings initiated by the Commission an express link was being made between a state guarantee and the vague wordings in the legislation.
Tällainen tarkennus olisi voinut toimia voimakkaana signaalina velkojille tuolloin, kun komission aloittamat menettelyt yhdistivät valtiontakauksen nimenomaisesti säädösten puutteelliseen sanamuotoon.
The fact that the necessary clarification was not supplied supports the affirmation that the French State does not wish to deny that it may supply the necessary resources itself.
Välttämättömän selvennyksen tekemättä jättäminen tukee väitettä, jonka mukaan Ranskan valtio ei halua oikaista käsitystä, että se saattaa itse antaa tarvittavat varat.
In the memorandum they sent on 27 October 2009, the French authorities argue that the statement of the Commission’s expert that ‘from a reading of this legislation, creditors can conclude that if their claim is not met immediately it will be met at a later date’ rests on a biased reading of the relevant wordings: apart from the fact that these are merely circulars, rather than statutes or regulations, there is nothing in them to show that state resources are to be substituted for those of the publicly owned establishment.
Ranskan viranomaiset katsovat 27 päivänä lokakuuta 2009 toimittamassaan muistiossa, että komission asiantuntijan kanta, jonka mukaan näitä säädöksiä lukiessaan velkojat voivat olla varmoja, että jolleivät he saa korvausta välittömästi, heidän saatavansa maksetaan myöhemmin, perustuu säädösten virheelliseen tulkintaan. Viranomaisten mukaan säädöksissä – jotka lisäksi ovat oikeusvaikutuksiltaan lainsäädäntöä alempia säädöksiä (yleiskirjeitä) – ei millään tavoin vahvisteta, että valtion varoilla voitaisiin mahdollisesti korvata laitoksen varat.
There is no reason why publicly owned establishments should not become dormant, leaving their creditors unable to force them to pay their debts.
Mikään ei estäisi julkisten laitosten saattamista sellaiseen toimimattomuuden tilaan, etteivät niiden velkojat saisi maksua saatavilleen.
In addition, the French authorities take the view that publicly owned establishments could fail to meet a claim without automatically being in a state of cessation of payments.
Ranskan viranomaiset katsovat myös, että julkiset laitokset voivat jättää saatavansa maksamatta joutumatta kuitenkaan automaattisesti maksujen lakkautukseen.
The Commission will now consider whether, once a court has ordered a publicly owned establishment to pay a sum of money, and the order is no longer open to appeal, it is legally possible for the establishment to be allowed to fall into dormancy, with the result that the claim will never be honoured, as the French authorities contend.
Komissio tutkii seuraavaksi, onko laillisesti mahdollista, että julkinen laitos, joka on tuomittu tuomioistuimen lainvoimaisella päätöksellä suorittamaan tietyn maksun, saatetaan sellaiseen toimimattomuuden tilaan, ettei saatavaa missään vaiheessa korvata, kuten Ranskan viranomaiset väittävät.
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it are binding on the State.
16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain ja sen soveltamissäädösten snnökset koskevat valtiota.
In the case least favourable to the creditor, they require the State to inform the creditor of the balance that will be paid later.
Velkojan kannalta epäsuotuisimmassa tilanteessa nämä säännökset velvoittavat valtion ilmoittamaan velkojalle, mikä osa saatavasta pannaan maksuun myöhemmin.
If no payment follows, the creditor can always claim that the State is liable (this point will be developed in Section 3 below).
Jos oletetaan, ettei minkäänlaista korvausta tämän jälkeen makseta, velkojalla on aina mahdollisuus (kuten tämän päätöksen 3 jaksossa selvitetään tarkemmin) saattaa valtio vastuuseen.
On the theoretical hypothesis that the debtor were to become dormant, therefore, the debt would not in any event be extinguished.
Näissä olosuhteissa laitoksen teoreettinen toimimattomuus ei kaikissa tapauksissa johtaisi velan raukeamiseen.
In addition, the French authorities have not provided any specific example where this situation has actually arisen.
Ranskan viranomaiset eivät muutoinkaan esittäneet konkreettista esimerkkiä tällaisesta tilanteesta.
The Commission concludes as follows:
Näiden seikkojen perusteella komission päätelmä on, että
The specific procedure laid down by the Law of 16 July 1980 and the measures implementing it is a procedure only for the recovery of claims, and not a procedure for winding up. At the end of the procedure the claim is not cancelled, whereas at the end of winding-up proceedings a judgment terminating the proceedings on the ground that the assets are insufficient, without penalty, prevents creditors from pursuing the proceedings further.
16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa ja sen soveltamissäädöksissä määritelty erityinen menettely on ainoastaan velkojen perimismenettely, johon ei sisälly selvitysmenettelyä; sen soveltamisen päätteeksi saatava ei katoa, kun taas selvitysmenettelyn lopuksi varojen puuttumisen takia annettava tuomio konkurssimenettelyn päättämisestä estää velkojaa nostamasta uutta syytettä;
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it provide for the deferral of a payment order, and nowhere envisage a cessation of payments, and thereby give creditors to understand that there are or that there will be the resources necessary to settle a claim they hold on a legal person governed by public law.
16 päivänä heinäkuuta 1980 annettu laki ja sen soveltamissäädökset, joissa säädetään maksumääräyksen lykkäämisestä eikä missään vaiheessa varauduta maksujen lakkautukseen, jättävät velkojat siihen uskoon, että nyt tai myöhemmin on käytettävissä riittävät varat sen saatavan maksuun, joka niillä on julkisoikeudelliselta oikeushenkilöltä;
An exceptional subsidy can be envisaged that would be granted by the State to enable a publicly owned establishment to meet its obligations, and such a subsidy is in fact envisaged by certain legislation
Poikkeuksellinen valtiontuki, jonka avulla julkinen laitos voi vastata velvollisuuksistaan, on mahdollinen, ja siitä mainitaankin tietyissä säädöksissä
The Commission’s expert observes that:
Tältä osin komission asiantuntija huomauttaa seuraavaa:
[…] [41] parts of this text have been omitted to ensure that confidential information is not disclosed.
[…] [41] Tätä tekstiä on muokattu, jotta varmistetaan, ettei luottamuksellista tietoa paljasteta.
Those parts are indicated by three full stops enclosed in square brackets and marked with two asterisks.
Nämä kohdat on kirjoitettu hakasulkuihin ja merkitty tähdellä.
In order to establish that the guarantee arising out of La Poste’s legal form constitutes State aid, it is not necessary to show that the resources of its own that La Poste would be able to mobilise in the event of a shortage of funds are limited; but the Commission would nevertheless point out that this is in fact so.
Komissio toteaa, että La Posten omat varat, jotka voidaan realisoida maksuvalmiuden ehtyessä, ovat rajalliset, vaikka tämän toteen näyttäminen ei olekaan mitenkään välttämätöntä sen osoittamiseksi, että La Posten asemasta johtuva takaus on valtiontukea.
The sale of assets and the prices charged for providing the universal postal service are both subject to very strict rules laid down by the French legislature.
Ranskan lainsäätäjä on nimittäin säännellyt erittäin tarkasti sekä omaisuuden luovuttamisen että yleisen postipalvelun suoritteiden hintojen korottamisenkin.
The difficulty of mobilising the undertaking’s own capital and reserves in order to meet its debts exacerbates the need for state action in the event of a shortage of funds.
Koska omia lisävaroja on vaikea realisoida velkojen maksamiseksi, valtion väliintulotarve kasvaa käteisvarojen ehtyessä.
First, the fact that resources cannot be mobilised by selling assets means that more frequent use has to be made of other guarantee mechanisms (advances, efforts to establish a liability on the part of the State, etc.).
Yhtyvien astioiden periaatteen mukaisesti ensinnäkin varojen realisoinnin mahdottomuus omaisuutta luovuttamalla lisää muiden takausmekanismien käyttötiheyttä (ennakot, valtion vastuuseen vetoaminen jne.).
Second, in the event of a default on the part of La Poste, the fact that the legislature has laid down rules protecting the assets might be invoked in any dispute in which it is alleged that there is a strict liability resting on the State.
Toiseksi lainsäätäjän toteuttama omaisuuden suojausjärjestelmä voisi johtaa riita-asioihin, jotka koskevat valtion ankaraa vastuuta La Posten mahdollisen maksuvelvollisuuksien laiminlyönnin yhteydessä.
The Commission takes note of the clarifications provided by the French authorities, and makes two observations.
Komissio panee merkille Ranskan viranomaisten esittämät tarkennukset ja huomauttaa kahdesta seikasta:
The French authorities contend that even if the State were to object to a sale, that would not entail a guarantee.
Ranskan viranomaiset väittävät, että vaikka valtio estäisi luovutuksen, kyseessä ei olisi millään tavoin takaus.
Nevertheless, they have acknowledged that in applying the procedure laid down in the Law of 16 July 1980 the representative of the State is bound by the requirement of continuity of public service, which means that the State might have strict liability for a breach of the principle of equality before public burdens, as will be shown below.
Kuitenkin viranomaiset myöntävät (vaikka ne kiistävätkin, että La Poste saisi tästä mitään etua), että julkisen palvelun jatkuvuuden vaatimus on valtion edustajaa velvoittava tekijä 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa perustetun menettelyn täytäntöönpanossa; tämä saattaisi johtaa valtion ankaraan vastuuseen, mikäli julkisten menojen tasapuolisuutta koskevaa periaatetta rikottaisiin, kuten jäljempänä osoitetaan;