natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Since the Act provided specifically for the exemption of large consumers from such a purchase obligation, the provision could not be regarded as a reduction of or exemption from environmental taxes within the meaning of Chapter 4 of the Guidelines.
Koska ÖSG:ssä säädetään erityisesti suurkuluttajien vapauttamisesta tällaisesta ostovelvoitteesta, tätä säännöstä ei voida tarkastella ympäristönsuojelutuen suuntaviivojen 4 luvussa tarkoitettuna ympäristöveron alennuksena tai vapautuksena ympäristöverosta.
Further, even if Chapter 4 could be applied by analogy, the exemption mechanism would not be compatible with it, for the following reasons.
Vaikka 4 lukua sovellettaisiinkin analogisesti, vapautusmekanismi ei olisi kyseisten säännösten mukainen seuraavista syistä: toimenpiteen kestoa ei ole rajoitettu 10 vuoteen.
The measure was not limited to a period of 10 years.
Lisäksi kyseisten toimialojen (esim. paperi, teräs) tuotantokustannusten mahdollinen kasvu voidaan siirtää asiakkaille, koska nykyisessä markkinatilanteessa hintajousto on tarpeeksi suurta.
In current market conditions price elasticity was sufficient to ensure that any increase in the production costs of the industries concerned (such as paper and steel) could be passed on to consumers; this meant that the exemption mechanism did not meet the condition in point 158(c) of the Guidelines.
Näin ollen vapautusmekanismi ei täytä ympäristönsuojelutuen suuntaviivojen 158 kohdan c alakohdan edellytystä.
The exemption was not proportional, because energy-intensive consumers were not required to consume green electricity, so that the movement of renewable energy prices towards market price level would be delayed.
Vapautus ei myöskään ole oikeasuhteinen, koska energiaintensiivisten kuluttajien ei tarvitse ostaa ekosähköä, joten vaihtoehtoisten energialähteiden hintojen lähentyminen markkinahintoihin viivästyy.
SMEs and households alone had to pay for the extra costs of producing green electricity, although they consumed only small volumes of energy.
Lisäksi ekosähkön tuotannon lisäkustannukset jäävät pelkästään pk-yritysten ja kotitalouksien kannettaviksi, vaikka ne käyttävät vain vähän energiaa.
The exemption mechanism consequently also failed to meet the condition in point 159(a) of the Guidelines.
Näin ollen myöskään ympäristönsuojelutuen suuntaviivojen 159 kohdan a alakohdan edellytys ei täyty.
Nor were there any agreements of the kind referred to in 159(c) of the Guidelines by which large energy consumers committed themselves to achieve the objectives of the Act.
Ei ole tehty minkäänlaisia ympäristönsuojelutuen suuntaviivojen 159 kohdan c alakohdassa tarkoitettuja sopimuksia, joilla kyseiset sähkön suurkuluttajat sitoutuisivat ÖSG:n tavoitteiden saavuttamiseen.
Finally, the exemption mechanism for large consumers did not contribute to energy efficiency or environmentally friendly use of energy, but on the contrary excepted those consumers from any share in achieving EU-wide environmental objectives.
Suurkuluttajia hyödyttävä vapautusmekanismi ei myöskään edistä suurkuluttajien energiatehokkuutta eikä ympäristöystävällistä energiankäyttöä, vaan päinvastoin sillä vapautetaan ne kaikesta osallistumisesta EU:n laajuisten ympäristöpoliittisten tavoitteiden saavuttamiseen.
Section 22 of the Act was consequently an operational aid measure sui generis, which did not produce any environmental benefit and did not fall under the Environmental Aid Guidelines.
Bundesarbeitskammerin näkemyksen mukaan käsiteltävänä oleva ÖSG:n 22 § on sen vuoksi toimintatuki sui generis, joka ei kuulu ympäristönsuojelutuen suuntaviivojen soveltamisalaan, koska se ei hyödytä ympäristöä millään tavalla.
Since this aid was not limited in time, and was not scheduled to decrease over time, and since it distorted competition mainly at the expense of SMEs, it should not be authorised.
Koska tuki ei ole ajallisesti rajattu eikä asteittain aleneva ja koska se johtaa ajan mittaan kilpailun vääristymiseen ennen kaikkea pk-yritysten vahingoksi, sitä ei pitäisi Bundesarbeitskammerin mielestä hyväksyä.
ASSESSMENT
TOIMENPITEEN ARVIOINTI
The Commission has examined the notified measure in the light of Articles 107 ff. of the TFEU and Articles 61 ff. of the EEA Agreement [27].
Komissio arvioi ilmoitetun toimenpiteen SEUT-sopimuksen 107 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen perusteella ja ETA-sopimuksen 61 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen perusteella [27].
It also contains a provision by which energy-intensive businesses can — under certain conditions — be partially exempted from the obligation to pay the feed-in tariff.
Komissio hyväksyi 22 päivänä heinäkuuta 2009 tekemässään päätöksessä ekosähkön tuottajien hyväksi sovellettavat syöttötariffit sisämarkkinoille soveltuvaksi tueksi mutta ilmaisi samalla epäilyksensä sen suhteen, onko vapautusmekanismi tukisäännösten mukainen, minkä vuoksi se käynnisti ÖSG:n tästä osasta muodollisen tutkintamenettelyn.
In its decision of 22 July 2009 the Commission accepted that the feed-in tariffs for the benefit of green electricity producers constituted State aid compatible with the internal market, but it expressed doubts as to whether the exemption mechanism was compatible with the State aid rules, and accordingly opened a formal investigation into this aspect of the Act.
Komissio hyväksyi 22 päivänä heinäkuuta 2009 tekemällään päätöksellä kyllä ekosähkön tuottajien tukemisen sisämarkkinoille soveltuvaksi valtiontueksi mutta ei ottanut lopullista kantaa kysymykseen siitä, onko energiaintensiivisten yritysten vapautus ostovelvoitteesta valtiontukea ja, jos on, onko vapautusmekanismi valtiontukisäännösten mukainen. Nämä kysymykset olivat tätä päätöstä edeltäneen muodollisen tutkintamenettelyn aiheena.
Presence of State aid
Onko kyse valtiontuesta?
A measure constitutes State aid caught by Article 107(1) TFEU if: first, it confers an advantage on the recipients; second, it is financed by the State or through State resources; third, it favours selected undertakings or economic activities; and, fourth, it has the potential to affect trade between Member States and to distort or threaten to distort competition in the internal market.
Toimenpide on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos 1) tuensaaja saa toimenpiteen välityksellä etua, 2) toimenpide on valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty, 3) toimenpiteellä suositaan yksittäistä yritystä tai tuotannonalaa ja 4) toimenpide on omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua sisämarkkinoilla.
Where the possible advantage results from an exemption or a partial exemption from a regulatory charge, the only question to be determined is whether, under a particular statutory scheme, a State measure is such as to favour certain undertakings or the production of certain goods within the meaning of Article 107(1) TFEU in comparison with other undertakings which are in a legal and factual situation that is comparable in the light of the objective pursued by the measure in question [29].
Jos oletettu etu johtuu vapautuksesta tai osittaisesta vapautuksesta säännösten mukaisesta maksusta, on selvitettävä ainoastaan, suositaanko valtion toimenpiteellä lakisääteisen järjestelmän puitteissa tiettyjä yrityksiä tai tuotannonaloja SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla verrattuna muihin yrityksiin, jotka ovat kyseisellä toimenpiteellä tavoitellun päämäärän kannalta samankaltaisessa oikeudellisessa ja tosiasiallisessa tilanteessa [29].
In the present case, the objective pursued by the measure in question is to raise revenue from electricity users in order to finance the production of electricity from renewable sources.
Kyseessä olevassa asiassa toimenpiteellä oli tarkoitus saada tuloja sähkönkuluttajilta ekosähkön tuotannon rahoittamiseksi.
Energy-intensive businesses are in the same factual and legal situation as all other electricity users, as they all consume electricity and purchase their electricity from electricity suppliers, which in turn have the obligation to purchase a certain amount of renewable electricity at a price fixed by legislation (the ‘clearing price’ (Verrechnungspreis)).
Energiaintensiiviset yritykset ovat tosiasiallisesti ja oikeudellisesti samassa tilanteessa kaikkien muiden sähkönkuluttajien kanssa, koska ne kaikki kuluttavat sähköä ja ostavat sähkönsä sähköntoimittajilta, joilla puolestaan on velvoite ostaa tietyssä määrin ekosähköä lailla tai asetuksella määritettyyn kiinteään selvityshintaan (Verrechnungspreis).
In the absence of the exemption mechanism, energy-intensive businesses would have to pay their electricity suppliers the additional costs of green electricity as shown in their electricity bill. This is the way in which electricity suppliers pass on the additional costs resulting from their obligation to purchase green electricity from the settlement centre.
Ilman vapautusmekanismia energiaintensiiviset yritykset maksaisivat sähköntoimittajille ekosähköstä aiheutuvat lisäkustannukset sähkölaskussaan eritellyn mukaisesti. Tällöin sähköntoimittajat siirtävät eteenpäin lisäkustannukset, jotka aiheutuvat niiden velvoitteesta ostaa ekosähköä ekosähkön selvityskeskukselta.
Other electricity users that are in the same factual and legal situation, as they all purchase electricity, do not enjoy this possibility.
Samanaikaisesti muilla sähkönkuluttajilla, jotka ovat samassa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa, koska ne kaikki ostavat sähköä, ei ole tätä mahdollisuutta.
The exemption mechanism consequently favours energy-intensive businesses in comparison with all other electricity consumers.
Tästä syystä vapautusmekanismi suosii energiaintensiivisiä yrityksiä verrattuna kaikkiin muihin sähkönkuluttajiin.
On the basis of an exemption granted by E-Control, energy-intensive businesses are entitled to ask not to be supplied with green electricity, and the electricity suppliers are prohibited, by law, from passing on to the exempted undertakings any costs they incur as a result of their obligation to buy green electricity from the settlement centre.
E-Control GmbH:n myöntämän vapautuksen perusteella energiaintensiivisillä yrityksillä on kuitenkin oikeus olla ottamatta vastaan ekosähkön toimituksia ja sähköntoimittajia on lainsäädännöllä kielletty siirtämästä ekosähkön ostamista ekosähkön selvityskeskukselta koskevan velvoitteen johdosta syntyviä kustannuksia vapautetuille yrityksille.
Instead, energy-intensive businesses pay the equivalent of 0,5 % of their net production value to the centre.
Tämän sijaan energiaintensiiviset yritykset maksavat 0,5 prosenttia tuotantonsa nettoarvosta ekosähkön selvityskeskukselle.
The effect of the exemption mechanism, therefore, is to cap the contribution of energy-intensive industries to the revenues of the centre at a certain level.
Tästä syystä vapautusmekanismi johtaa siihen, että energiaintensiivisten yritysten osuus ekosähkön selvityskeskuksen tuloista rajoitetaan tiettyyn ylärajaan.
They are thus partially exempt by law from a charge which they would have had to bear under normal market conditions.
Tämän seurauksena ne on lainsäädännöllä vapautettu maksusta, joka niiden olisi tavanomaisissa markkinaolosuhteissa pitänyt maksaa.
The exemption mechanism consequently confers an advantage on the undertakings which are eligible for it.
Tästä seuraa, että yrityksille, jotka voivat hyödyntää vapautusmekanismia, aiheutuu etua.
According to Austria, the relief may amount to a total of up to EUR 44 million annually [30].
Itävallan toimittamien tietojen mukaan maksuhelpotuksen suuruus saattaa vastata jopa 44:ää miljoonaa euroa vuosittain [30].
The measure thus constitutes an advantage to these energy-intensive businesses.
Toimenpide tuottaa näin ollen etua kyseisille energiaintensiivisille yrityksille.
It is settled case-law that an advantage can be categorised as State aid under Article 107(1) TFEU only if it is granted directly or indirectly through State resources and the use made of the resources is imputable to the State [31].(60) In that regard Austria puts forward a twofold argument.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan etua voidaan pitää SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena vain, jos se on myönnetty suoraan tai välillisesti valtion varoista ja näiden varojen käyttö on valtion toimenpide [31].(60) Tähän liittyen Itävalta esitti kaksiosaisen perustelun.
First, the funds under the control of OeMAG do not constitute State resources.
Ensinnäkin OeMAGin määräysvallassa olevat varat eivät ole valtion varoja.
Second, even if the funds under the control of OeMAG do constitute State resources, the reduction in OeMAG’s revenues due to the exemption mechanism does not reduce State resources, because there is no involvement of the State at the level below OeMAG (i.e. at the level of the energy-intensive consumers and electricity distributors).
Toiseksi, jos OeMAGin määräysvallassa olevat varat kuitenkin katsottaisiin valtion varoiksi, vapautusmekanismin aiheuttamat OeMAGin varojen menetykset eivät vähennä valtion varoja, sillä OeMAGin tason alapuolella (eli energiaintensiivisten kuluttajien ja sähköntoimittajien tasolla) ei ole valtion osallistumista.
The Commission observes that the exemption mechanism for energy-intensive businesses reduces the revenues of the settlement centre — OeMAG — as the electricity suppliers are not obliged to purchase green electricity for those energy-intensive businesses that have been granted an exemption, and the direct payment made to OeMAG by the energy-intensive businesses is lower than what OeMAG would have received had the energy-intensive businesses not been exempted.
Komissio toteaa, että energiaintensiivisiin yrityksiin sovellettava vapautusmekanismi pienentää ekosähkön selvityskeskuksen OeMAGin tuloja, koska sähköntoimittajien ei tarvitse ostaa ekosähköä energiaintensiivisille yrityksille, joille on myönnetty vapautus, ja koska energiaintensiivisten yritysten suorat maksut OeMAGille ovat pienempiä kuin määrät, jotka OeMAG olisi saanut, ellei energiaintensiivisiä yrityksiä olisi vapautettu.
Accordingly, the Commission needs to establish whether the resources which on the basis of the Green Electricity Act are under the control of the settlement centre, that is OeMAG, constitute State resources.
Sen vuoksi komission on määritettävä, ovatko ekosähkön selvityskeskuksen OeMAGin määräysvallassa olevat varat ÖSG:n perusteella valtion varoja.
If that is the case, the measure under assessment leads to a reduction in State revenue, and is therefore financed from State resources.
Jos näin on, arvioitavana oleva toimenpide johtaisi valtion tulojen menetyksiin ja sen vuoksi se olisi rahoitettu valtion varoista.
In the Essent case [32], SEP, an undertaking owned by a number of Dutch electricity generating companies, had been entrusted by the State with a public service obligation to collect revenues from a surcharge imposed on the users of the electricity grid.
Asiassa Essent [32] valtio antoi useiden alankomaalaisten sähköntuottajien omistuksessa olevan yrityksen SEP tehtäväksi hoitaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua kerätä maksut, jotka sähköverkon käyttäjille oli määrätty.
The law allowed SEP to use the revenues of the surcharge only for the purpose set out in the law, that is to say in order to defray stranded costs incurred by the electricity undertakings in the context of the liberalisation of the electricity market.
Säännösten mukaan SEP sai käyttää maksuista saatuja tuloja ainoastaan lainsäädännössä määritettyyn tarkoitukseen, eli kattamaan hukkakustannuksia, joita sähköyhtiöille oli aiheutunut sähkömarkkinoiden vapauttamisen yhteydessä.
The Court of Justice found that the surcharge collected by SEP constituted a State resource, because the following conditions were met:
Yhteisöjen tuomioistuimen tuomion mukaan SEPin kantamat maksut ovat valtion varoja, koska seuraavat edellytykset täyttyvät:
the surcharge was a charge imposed upon private entities by an act of public authority (paragraphs 47–66 of the judgment);
Lisämaksu on maksu, joka määrättiin yksityisyrityksille julkisen viranomaisen toimivallan mukaisella menettelyllä (tuomion 47 ja 66 kohta).
the State had given SEP the task of operating an economic service of general interest, namely the task of collecting the charge (paragraph 68);
Valtio antoi SEPin tehtäväksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvän palvelun kerätä maksut (68 kohta).
SEP was not entitled to use the proceeds from the charge for purposes other than those provided for by the law, and it was strictly monitored in carrying out its task (paragraph 69).
SEPillä ei ole mitään mahdollisuutta käyttää maksun tuottoa muihin kuin laissa säädettyihin tarkoituksiin. Sitä valvotaan lisäksi tarkasti tehtävänsä hoitamisessa (69 kohta).
The judgment made it clear that the measure in question differed from that considered in PreussenElektra, because there ‘the undertakings had not been appointed by the State to manage a State resource, but were bound by an obligation to purchase by means of their own financial resources’ [33].
Tuomiossa todettiin selvästi, että asia PreussenElektra ei ole vertailukelpoinen, sillä tuomion mukaan Saksan kehyksessä, jota yhteisöjen tuomioistuin arvioi, ”valtio ei ollut valtuuttanut yrityksiä hoitamaan valtion varoja, vaan niitä sitoi velvollisuus tehdä ostot omilla varoillaan” [33].
In its opening decision of 22 July 2009 the Commission observed that OeMAG had been set up and licensed by the Austrian State, and in its founding documents had been given the task of administering the resources needed to support green electricity.
Lisäksi komissio huomautti 22 päivänä heinäkuuta 2009 tekemässään päätöksessä, että käsiteltävänä olevassa asiassa Itävallan valtio on perustanut OeMAGin ja myöntänyt luvan sen toiminnalle, ja OeMAGin perussäännön mukaan se on saanut tehtäväkseen hallinnoida ekosähkön tukemiseen tarkoitettuja varoja.
The Commission concluded that the fact that OeMAG was private was not enough to show that the measure did not involve State aid.
Tällä perusteella komissio päätteli, että OeMAGin yksityinen luonne ei ole riittävä peruste todeta, ettei toimenpide sisällä tukea.
In particular, the notified measure was not comparable to the scheme in PreussenElektra.
Erityisesti komissio lausui, ettei ilmoitettu toimenpide ole vertailukelpoinen asiassa PreussenElektra käsitellyn ohjelman kanssa.
The PreussenElektra case was concerned with relations between private undertakings, without the involvement of any intermediate body, whereas the Green Electricity Act in Austria had given OeMAG the task of collecting and distributing the funds intended for the generation of green electricity.
Kun asiassa PreussenElektra kyseessä olivat yksityisten yritysten väliset liikesuhteet ilman välittävän elimen osuutta, Itävallan ÖSG:ssä OeMAGin tehtäväksi on annettu ekosähkön tuotannon tukemiseen tarkoitettujen varojen kerääminen ja jakaminen.
The Court also distinguished the Essent case from the cases of Pearle and PreussenElektra: in Pearle, the funds collected by a professional body were used not for a policy decided by the public authorities, but for a private advertisement campaign; while in PreussenElektra, private electricity undertakings which were required to purchase renewable electricity at a fixed price were using their own resources, and not the proceeds of a charge they had collected on behalf of the State (paragraphs 72–74).
Yhteisöjen tuomioistuin tekee lisäksi eron asian Essent ja asioiden Pearle ja PreussenElektra välille. Asiassa Pearle ammattialajärjestön keräämien varojen käyttö ei ollut viranomaisten määräys vaan yksityinen mainoskampanja. Asiassa PreussenElektra puolestaan yksityiset sähköyhtiöt, joilla oli velvollisuus ostaa ekosähköä kiinteään hintaan, käyttivät omia varojaan, eivät valtion keräämästä maksusta kertyneitä tuloja (72–74 kohta).
In the present case, therefore, the Commission must assess whether OeMAG has been designated by the State to collect and administer a charge, as SEP was, or whether it is using its own funds, as the undertakings in PreussenElektra were [34].
Komission on sen vuoksi arvioitava, oliko valtio antanut nyt käsiteltävässä asiassa OeMAGin tehtäväksi maksun keräämisen ja hallinnoinnin samalla tavoin kuin SEPille annettiin vai käyttikö OeMAG PreussenElektraa vastaavasti omia varoja [34].
Presence of a charge: The Commission first needs to establish whether the money collected by OeMAG constitutes a charge.
Onko kyse maksusta? Komission on todettava aluksi, onko OeMAGin keräämien varojen yhteydessä kyseessä maksu.
Sections 10 and 19 of the Green Electricity Act require electricity suppliers to purchase a certain volume of renewable electricity at a price above the market price, called the ‘clearing price’(Verrechnungspreis).
Komissio huomauttaa, että ÖSG:n 10 ja 19 §:ssä sähköntoimittajat velvoitetaan ostamaan tietty määrä ekosähköä markkinahinnan ylittävään hintaan. Tämä hinta on niin kutsuttu selvityshinta (Verrechnungspreis).
Section 22b of the Act states that the level of the clearing price is to be set annually by order of the Federal Minister for Economic Affairs and Labour, and goes on to lay down default values.
ÖSG:n 22b §:n mukaan Itävallan talous- ja työministeri määrittelee selvityshinnan suuruuden vuosittain, ja siinä säädetään normaaliarvoista.
The difference between the market price for electricity and the clearing price, which is set by an act of public authority, constitutes a charge on electricity.
Tästä syystä sähkön markkinahinnan ja julkisen viranomaisen toimivallan mukaisella menettelyllä määritellyn selvityshinnan välinen erotus on sähkömaksu.
In the present case the charge is not paid to other market players engaged in ordinary commercial business, as it was in PreussenElektra, which led the Court to find that no State resources were involved.
Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa tätä määrää ei makseta muille markkinaosapuolille, jotka harjoittavat tavanomaista taloudellista toimintaa, toisin kuin asiassa PreussenElektra, jossa yhteisöjen tuomioistuin lähti siitä, ettei kyse ollut valtion varoista.
Here payments are made to a body that has the specific task of collecting and distributing these funds solely for purposes in the public interest.
Nyt käsiteltävässä asiassa maksut maksetaan elimelle, jonka tehtävänä on nimenomaan näiden varojen kerääminen ja jakaminen yleisen edun mukaisesti.
Designation of a private body to collect and administer the charge: The Act provides that the charge is to be levied, not by the State, but by a legal entity that holds a concession to act as a settlement centre.
Yksityisen laitoksen nimeäminen maksun kerääjäksi ja hallinnoijaksi: ÖSG:ssä säädetään, että maksun kerääjänä ei toimi valtio, vaan oikeushenkilö, jolla on toimilupa toimia ekosähkön selvityskeskuksena.
A concession to act as settlement centre for the whole of Austria is currently held by OeMAG.
Tällä hetkellä OeMAGilla on toimilupa toimia ekosähkön selvityskeskuksena koko Itävallan alueella.
The concession gives OeMAG the public service obligation of collecting a charge in the form of the clearing price from all electricity suppliers.
Tämän toimiluvan välityksellä OeMAG on saanut tehtäväkseen hoitaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua kerätä maksu selvityshinnan muodossa kaikilta sähköntoimittajilta.
Electricity suppliers are generally free to pass that charge on to electricity consumers, and from an economic point of view it can be assumed that they will normally do so.
Sähköntoimittajat voivat yleisesti ottaen siirtää maksun sähkönkuluttajille, ja taloudellisesta näkökulmasta katsottuna on oletettavissa, että ne myös yleensä tekevät niin.
However, the Act prohibits them from passing the charge on to those energy-intensive businesses which have been exempted in accordance with Section 22c of the Act from the obligation to purchase renewable electricity.
ÖSG:ssä niitä kuitenkin kielletään siirtämästä maksua energiaintensiivisille yrityksille, jotka on ÖSG:n 22c §:ssä vapautettu ekosähkön ostamisesta.