natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Given that context, the Dutch State argued that a price correction by analogy to other banks made no sense.
Nämä seikat huomioon ottaen Alankomaiden valtio väitti, että hinnan tarkistaminen muiden pankkien mukaiseksi ei ollut perusteltua.
The Dutch State also underlined that the other consortium members, and in particular RBS, had to approve the transaction and that […].
Alankomaiden valtio korosti myös sitä, että konsortion muiden jäsenten ja etenkin RBS:n oli hyväksyttävä kauppa ja että […].
The Dutch State also refers to points (166) and (177) of the preliminary report of experts to the General Shareholders’ Meeting of Fortis SA/NV on 11 February 2009 in Brussels [79], claiming that those points support the Dutch State’s argument that it paid a fair price for FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance and Fortis Corporate Insurance on 3 October 2008, which constitutes therefore a valid reference price for the sale of December 2008.
Alankomaiden valtio viittaa asiantuntijoiden Fortis SA/NV:n yhtiökokoukselle Brysselissä 11 päivänä helmikuuta 2009 esittämän alustavan raportin [79] 166 ja 177 kohtaan, ja väittää, että näissä kohdissa tuettiin Alankomaiden valtion näkemystä, että se oli maksanut 3 päivänä lokakuuta 2008 asianmukaisen hinnan FBN:stä, ABN AMRO N:stä, Fortis Insurancesta ja Fortis Corporate Insurancesta ja että hinta muodostaa asianmukaisen viitehinnan myynnille joulukuussa 2008.
The Dutch State implemented Measure Z by waiving claims it had towards FBN.
Alankomaiden valtio pani toimenpiteen Z täytäntöön mitätöimällä saatavansa FBN:ltä.
Furthermore, the Dutch State claimed that the Commission – if it were to come to the conclusion that Measure Z implied State aid – should apply a correction.
Lisäksi Alankomaiden valtio väitti, että jos komissio tulee siihen tulokseen, että toimenpide Z sisälsi valtiontukea, komission olisi sovellettava korjauskerrointa.
Since similar instruments of other banks were trading at a substantial discount to par [80], it was logical that the market value of the debt instruments waived by the Dutch State was also below par. In other words, the prevailing market circumstances suggested that the Dutch State was not entitled to par value but to a lower market value.
Koska muiden pankkien vastaavilla välineillä käytiin kauppaa nimellisarvon selvästi alittavaan hintaan [80], oli johdonmukaista, että myös Alankomaiden valtion kumoamien velkainstrumenttien markkina-arvo alitti nimellisarvon. Toisin sanoen markkinoilla vallitseva tilanne viittasi siihen, että Alankomaiden valtiolla ei ollut oikeutta nimellisarvoon vaan sitä alempaan markkina-arvoon.
The Dutch State argued that, taking into account the then prevailing market circumstances, it was only entitled to a market value of EUR [4,55 - 5,85] billion (so the par value of the loans of EUR 6,5 billion corrected for a market discount of EUR [0,65 - 1,95] billion).
Alankomaiden valtio väitti, että kun otetaan huomioon markkinoilla vallinnut tilanne, se oli oikeutettu ainoastaan [4,55 – 5,85] miljardin euron markkina-arvoon (eli 6,5 miljardin euron lainojen nimellisarvoon korjattuna [0,65 – 1,95] miljardin euron markkina-alennuksella).
Comments from the Dutch State on the Decision of 5 February 2010
Alankomaiden valtion huomautukset 5 päivänä helmikuuta 2010 tehtyyn päätökseen
In general, the Dutch State argued that the measures taken did not constitute State aid because the measures:
Alankomaiden valtio väitti yleisesti, että toimenpiteet eivät olleet valtiontukea, koska ne
did not benefit ABN AMRO N nor FBN,
eivät hyödyttäneet ABN AMRO N:ää tai FBN:ää
were necessary to separate ABN AMRO N and FBN from their respective former parent companies and followed from contractual obligations of the Dutch State as successor to Fortis SA/NV in the CSA, or
olivat välttämättömiä ABN AMRO N:n ja FBN:n erottamiseksi entisistä emoyhtiöistään ja johtuivat Alankomaiden valtion sopimusvelvoitteista Fortis SA/NV:n seuraajana konsortion osakkaiden sopimuksessa tai
were economically rational from the viewpoint of a private investor.
olivat taloudellisesti järkeviä yksityisen sijoittajan näkökulmasta.
The Dutch State argued that the Commission should apply the MEIP to every individual measure that the Dutch State had taken.
Alankomaiden valtio väitti, että komission olisi sovellettava markkinataloussijoittajaperiaatetta jokaiseen yksittäiseen toimenpiteeseen, jonka Alankomaiden valtio on toteuttanut.
Particularly concerning the merger-related measures (namely Measures B4 and B5), the Dutch State underlined that the merger was an investment with a positive net present value (‘NPV’) and therefore compatible with the MEIP.
Alankomaiden valtio korosti etenkin sulautumaan liittyvien toimenpiteiden (toimenpiteet B4 ja B5) osalta, että sulautuma oli nettonykyarvoltaan positiivinen investointi ja siten markkinataloussijoittajaperiaatteen mukainen.
In other words, the Dutch State did not accept the Commission’s preliminary position, as developed in recital 96 of the Decision of 5 February 2010, that the MEIP did not apply to the measures following the integrated transactions of 3 October 2008 State, since those measures were part of a larger rescue and restructuring operation.
Toisin sanoen Alankomaiden valtio kiisti komission alustavan kannan, joka on esitetty 5 päivänä helmikuuta 2010 tehdyn päätöksen johdanto-osan 96 kappaleessa ja jonka mukaan markkinataloussijoittajaperiaatetta ei sovellettu 3 päivän lokakuuta 2008 integroituja toimenpiteitä seuraaviin toimenpiteisiin, koska kyseiset toimenpiteet olivat osa laajempaa pelastamis- ja rakenneuudistusjärjestelyä.
The Dutch State acknowledged that the State aid rules imply that the MEIP does not apply when several interconnected capital injections are made in a short time period.
Alankomaiden valtio myönsi, että valtiontukisääntöjen mukaan markkinataloussijoittajaperiaatetta ei sovelleta, kun lyhyessä ajassa tehdään useita toisiinsa liittyviä pääomasijoituksia.
Nevertheless it argued that this analysis did not hold true for FBN and ABN AMRO N as the integrated transactions of 3 October 2008 – in its view – did not contain State aid measures and, in addition, the follow-up measures were not connected to the initial transaction.
Se kuitenkin väitti, että tämä analyysi ei koskenut FBN:ää eikä ABN AMRO N:ää, koska 3 päivän lokakuuta 2008 integroidut toimenpiteet eivät sen mielestä sisältäneet valtiontukea ja jatkotoimet eivät myöskään liittyneet alkuperäiseen toimenpiteeseen.
The Dutch State argued that the Commission should take into account the very specific circumstances under which the Dutch State was obliged to buy FBN.
Alankomaiden valtio vaati, että komission olisi otettava huomioon ne erityisolosuhteet, joissa Alankomaiden valtio oli pakotettu ostamaan FBN:n.
The Dutch State also pointed out that the sale of New HBU had been very burdensome for the Dutch State and for ABN AMRO N with a negative capital impact of EUR 470 million.
Alankomaiden valtio huomautti myös, että New HBU:n myynti oli ollut raskas taakka Alankomaiden valtiolle ja ABN AMRO N:lle ja sen negatiivinen pääomavaikutus oli ollut 470 miljoonaa euroa.
The Dutch State claimed to have based all its measures on the principles set forward in the Banking Communication [84] and the Communication from the Commission — The recapitalisation of financial institutions in the current financial crisis: limitation of aid to the minimum necessary and safeguards against undue distortions of competition [85] (the ‘Recapitalisation Communication’).
Alankomaiden valtio väitti, että kaikki sen toimenpiteet perustuivat pankkitiedonannossa [84] ja tuen rajaamisesta välttämättömään vähimmäismäärään ja suojatoimista kilpailun kohtuuttoman vääristymisen estämiseksi annetussa komission tiedonannossa [85], jäljempänä ’pääomapohjan vahvistamista koskeva tiedonanto’, esitettyihin periaatteisiin.
In general, the Dutch State argued that its measures were well-targeted, proportionate to the challenges faced and designed so as to minimise negative spill-over effects to competitors.
Alankomaiden valtio väitti ylipäätään, että sen toimenpiteet olivat tarkasti kohdennettuja, oikeasuhteisia haasteisiin nähden ja suunniteltu sellaisiksi, että niiden negatiiviset vaikutukset kilpailijoihin jäivät mahdollisimman vähäisiksi.
The Dutch State argued Measure A and Measure B1 did not qualify as State aid, since the State was contractually obliged to resolve capital problems faced by ABN AMRO Z. The Dutch State was contractually obliged under the CSA to implement the separation of ABN AMRO Holding.
Alankomaiden valtio väitti, että toimenpiteitä A ja B1 ei voida pitää valtiontukena, koska valtio oli sopimuksella velvoitettu ratkaisemaan ABN AMRO Z:n pääomaongelmat. Konsortion osakkaiden sopimus velvoitti Alankomaiden valtion toteuttamaan ABN AMRO Holdingin purkamisen.
DNB only allowed the separation of ABN AMRO II to start if all the consortium members had paid their share in the capital shortage of ABN AMRO Z. The Dutch State admitted that it had provided capital to ABN AMRO Z via ABN AMRO N but it underlined that ABN AMRO N only acted as an intermediate vehicle.
DNB salli ABN AMRO II:n purkamisen aloittamisen ainoastaan, kun kaikki konsortion jäsenet olivat maksaneet osuutensa ABN AMRO Z:n pääomavajeesta. Alankomaiden valtio myönsi, että se oli antanut ABN AMRO Z:lle pääomaa ABN AMRO N:n kautta, mutta se korosti, että ABN AMRO N toimi ainoastaan välittäjänä.
Ultimately, ABN AMRO N had only passed capital through to ABN AMRO Z and Measure A did not selectively advantage ABN AMRO N.
ABN AMRO N oli viime kädessä ainoastaan siirtänyt pääoman edelleen ABN AMRO Z:lle eikä toimenpide A antanut ABN AMRO N:lle valikoivaa etua.
As to whether the capital shortage of ABN AMRO Z was the result of selective advantages granted to ABN AMRO N, the Dutch State stated that the consortium members had already ensured at the time of the acquisition of ABN AMRO Holdings by the consortium (see recital 33) that the activities of the different tracking shares (as defined in recital 35) were sufficiently ring-fenced vis-à-vis one another.
Alankomaiden valtio totesi siitä kysymyksestä, johtuiko ABN AMRO Z:n pääomavaje ABN AMRO N:lle myönnetyistä valikoivista eduista, että konsortion jäsenet olivat varmistaneet jo silloin kun konsortio osti ABN AMRO Holdingsin (ks. 33 kappale), että eri seurantaosakkeiden (sellaisina kuin ne on määritelty 35 kappaleessa) toiminta oli riittävän erillistä.
That arrangement meant that there was also a clear distinction between the activities of ABN AMRO N and ABN AMRO Z. It meant for instance that ABN AMRO N had its own corporate governance structure and its own reporting.
Tämä järjestely merkitsi sitä, että ABN AMRO N:n ja ABN AMRO Z:n toiminnan välillä oli selkeä ero. ABN AMRO N:llä oli esimerkiksi oma yrityshallintorakenteensa ja oma raportointijärjestelmänsä.
The Dutch State also drew the Commission’s attention to the fact that ABN AMRO N had separate legal status as of 6 February 2010 [86].
Alankomaiden valtio kiinnitti lisäksi komission huomiota siihen, että ABN AMRO N oli erillinen oikeushenkilö 6 päivästä helmikuuta 2010 [86].
The Dutch State also provided evidence that the ABN AMRO Z capital shortfall already existed at the time of the acquisition of 3 October 2008.
Alankomaiden valtio esitti näyttöä siitä, että ABN AMRO Z:n pääomavaje oli jo olemassa, kun hankinta tehtiin 3 päivänä lokakuuta 2008.
With respect to the costs borne by ABN AMRO Z related to head office functions, the Dutch State underlined that those costs decreased dramatically after the acquisition of ABN AMRO Holding by the consortium members described in recital 33.
Päätoimipaikan toimintaan liittyvien, ABN AMRO Z:n vastuulla olevien kulujen osalta Alankomaiden valtio korosti, että kulut vähenivät huomattavasti sen jälkeen kun konsortion jäsenet olivat ostaneet ABN AMRO Holdingin, kuten 33 kappaleessa kuvataan.
Since the consortium members had no interest in maintaining a large integrated head office, it was logical to keep those costs as low as possible.
Koska konsortion jäsenet eivät olleet halukkaita ylläpitämään suurta integroitua päätoimipaikkaa, siihen liittyvien kulujen pitäminen mahdollisimman pieninä oli johdonmukaista.
Figures provided by the Dutch State showed that group function costs borne by ABN AMRO Z were EUR [0 - 0,5] billion in 2008 and EUR [0 - 0,2] billion in 2009, which the Dutch State considered to be negligible.
Alankomaiden valtion toimittavat luvut osoittivat, että ABN AMRO Z:n maksamat konsernin toimintakulut olivat [0 – 0,5] miljardia euroa vuonna 2008 ja [0 – 0,2] miljardia euroa vuonna 2009, mitä Alankomaiden valtio piti vähäisenä määränä.
The Dutch State also underlined that it incurred the obligation to absorb those costs when it replaced Fortis SA/NV as a party to the CSA, following the acquisition of FBN (including ABN AMRO N) on 3 October 2008.
Alankomaiden valtio korosti myös sitä, että vastuu näistä kuluista siirtyi sille, kun se korvasi Fortis SA/NV:n konsortion osakkaiden sopimuksessa FBN:n (ja ABN AMRO N:n) oston jälkeen 3 päivänä lokakuuta 2008.
Should the Commission consider Measure A as State aid, the Dutch State argued that the Impaired Asset Communication [87] should not apply.
Jos komissio pitää toimenpidettä A valtiontukena, Alankomaiden valtio väitti, että arvoltaan alentuneita omaisuuseriä koskavaa tiedonantoa [87] ei pidä soveltaa.
According to the Dutch State, there was no uncertainty on the valuation of the protected assets, which therefore could not be considered ‘impaired’ in the sense used in the Communication.
Alankomaiden valtion mukaan suojattujen omaisuuserien arvosta ei ollut epävarmuutta, joten niitä ei voitu pitää tiedonannossa tarkoitetulla tavalla arvoltaan alentuneina.
Should the Commission not share its point of view, the Dutch government contended that ABN AMRO N’s CDS still complied with the general principles of that Communication.
Jos komissio on tästä eri mieltä, Alankomaiden valtio totesi, että ABN AMRO N:n luottoriskinvaihto on kuitenkin kyseisen tiedonannon yleisten periaatteiden mukainen.
Moreover, it argued that the credit protection instrument was necessary and proportional, while keeping competition distortions to the minimum.
Se väitti lisäksi, että luottosuojaväline oli välttämätön ja oikeasuhteinen ja aiheutti mahdollisimman vähän kilpailun vääristymistä.
The Dutch State asserted that the remuneration of the CRI – a 10 % return of the freed up capital – was sufficiently high.
Alankomaiden valtio vahvisti, että vakavaraisuusvaatimuksen kevennyksen korvaus (10 prosentin tuotto vapautuneelle pääomalle) oli riittävän suuri.
It also provided evidence that the first loss tranche of 20 basis points was substantially higher than the expected loss.
Se toimitti myös näyttöä siitä, että ensimmäinen 20 peruspisteen tappioerä oli huomattavasti suurempi kuin odotettu tappio.
The Dutch State contended that historical losses (namely [0 - 15] basis points) and 2010 projected losses (namely [0 - 30] basis points) on the mortgage portfolio of ABN AMRO N provided a good forecast for a range of future expected losses.
Alankomaiden valtio totesi, että ABN AMRO N:n asuntolainasalkun vanhat tappiot ([0 – 15] peruspistettä) ja vuodelle 2010 ennakoidut tappiot ([0–30] peruspistettä) tarjosivat hyvän ennusteen monille tulevaisuudessa odotettaville tappioille.
Also market information from rating reports [88] confirmed that the first tranche loss exceeded expected losses.
Luottoluokitusraporteista [88] saadut markkinatiedot myös vahvistivat, että ensimmäinen tappioerä ylitti tappio-odotukset.
The Dutch State also referred to a document of the investment bank […], which simulated how the Dutch State cashflows could evolve under different stress scenarios.
Alankomaiden valtio viittasi myös asiakirjaan, joka koski investointipankki […] ja jossa simuloitiin, miten Alankomaiden valtion kassavirrat pystyisivät kehittymään erilaisissa paineissa.
The Dutch State also believed that the CRI contained sufficient exit incentives.
Alankomaiden valtio oli myös vakuuttunut, että vakavaraisuusvaatimuksen kevennykseen sisältyi riittävät kannustimet irtaantumiseen.
The Dutch State drew the Commission’s attention to the calls included in the CRI and to the fact that the CRI would become rather unattractive once ABN AMRO Group was allowed to operate under Basel II requirements.
Alankomaiden valtio kiinnitti komission huomiota vakavaraisuusvaatimuksen kevennykseen sisältyviin osto-optioihin ja siihen, että vakavaraisuusvaatimuksen kevennys muodostuisi melko epähoukuttelevaksi sen jälkeen kun ABN AMRO Groupin sallitaan toimivan Basel II -vaatimusten mukaisesti.
Against that background, the Dutch State believed that ABN AMRO N would probably call the CRI in January 2011, when the transition to Basel II requirements was expected to result in a reduction of the freed up capital.
Tämän vuoksi Alankomaiden valtio uskoi, että ABN AMRO N saattaa luopua vakavaraisuusvaatimuksen kevennyksestä tammikuussa 2011, jolloin siirtymisen Basel II -vaatimuksiin odotettiin johtavan vapaan pääoman vähenemiseen.
The Dutch State denied that those costs provided ABN AMRO N with a benefit and it also explained that it paid for the separation costs as it was the State’s contractual obligation to implement the separation.
Alankomaiden valtio kielsi, että nämä kulut olisivat tarjonneet ABN AMRO N:lle etua, ja selitti, että se maksoi eriyttämiskulut, koska hajottamisen toteutus oli valtion sopimusvelvoite.
With respect to the prudential margin of EUR 500 million – also categorised under separation costs -, the Dutch State argued it was common banking practice.
Eriyttämiskuluihin myös lasketusta 500 miljoonan euron turvamarginaalista Alankomaiden valtio väitti, että se oli tavanomainen pankkikäytäntö.
Banks cannot operate with only the minimum required capital but need an additional comfort margin.
Pankit eivät voi toimia ainoastaan vähimmäisvaatimusten mukaisella pääomalla vaan tarvitsevat lisäksi joustovaraa.
Otherwise, should banks face – even a small – setback, they would immediately run into financial trouble.
Muuten ne joutuvat rahoitusvaikeuksiin heti pienimmästäkin vastoinkäymisestä.
The Dutch State indicated, however, that its contribution to the prudential margin should be temporary and that, in the longer-term, ABN AMRO N should generate the prudential margin itself without any help by the Dutch State.
Alankomaiden valtio totesi kuitenkin, että sen osuus turvamarginaalista olisi tilapäinen ja että pitemmällä aikavälillä ABN AMRO N:n olisi huolehdittava turvamarginaalista itse ilman valtion apua.
With respect to Measure B4, the Dutch State argued that the measure did not constitute State aid.
Toimenpiteestä B4 Alankomaiden valtio väitti, että se ei ole valtiontukea.
The Dutch State argued that the decision to merge both banks was already taken and partly implemented when it acquired FBN.
Alankomaiden valtio väitti, että päätös pankkien sulauttamisesta oli jo tehty ja osittain pantu täytäntöön siinä vaiheessa, kun se osti FBN:n.
The Dutch State also indicated that ultimately ABN AMRO N’s financial means would not increase and therefore it defended the position that Measure B4 did not constitute State aid.
Alankomaiden valtio totesi myös, että ABN AMRO N:n varat eivät lopulta kasvaneet, joten se oli edelleen sitä mieltä, että toimenpide B4 ei ollut valtiontukea.
The Dutch State indicated that the State funds granted to finance integration costs (Measure B5) should be seen as a rational investment, leading to healthy returns in the form of synergies.
Alankomaiden valtio ilmaisi, että ingrointikulujen rahoittamiseen myönnettyjä valtion varoja (toimenpide B5) olisi pidettävä järkevänä investointina, joka johtaa kohtuulliseen tuottoon synergioiden muodossa.
The Dutch government estimated those synergies at around EUR 1,1 billion a year (pre-tax), while the upfront integration costs amount to EUR 1,2 billion (after-tax).
Alankomaiden valtio arvioi synergiaedut noin 1,1 miljardiksi euroksi vuodessa (ennen verotusta). Alkuvaiheen integrointikuluiksi arvioitiin noin 1,2 miljardia euroa (verotuksen jälkeen).
According to the Dutch State, the total NPV of the merger (taking into account synergies, integration costs and the cost of the Merger Remedy) should amount to a positive EUR 2,88 billion [89].
Alankomaiden valtion mukaan sulautuman nettonykyarvon (ottaen huomioon synergian, integrointikulut ja sulautumaan liittyvien korjaustoimenpiteiden kulut) voidaan odottaa kohoavan + 2,88 miljardiin euroon [89].
According to the Dutch State, the conversion of Tier 2 into Tier 1 capital (Measure C) did not selectively advantage FBN.
Alankomaiden valtion mukaan Tier 2 -pääoman muuntaminen Tier 1 -pääomaksi (toimenpide C) ei antanut FBN:lle valikoivaa etua.
The Dutch State claimed that the conversion was in the Dutch State’s interest as it was able to convert loans with an average coupon of 2,976 % into equity that, in its view, had an attractive remuneration.
Alankomaiden valtio väitti, että muuntaminen oli Alankomaiden valtion edun mukaista, sillä se kykeni muuntamaan lainat, joihin liittyi keskimäärin 2,976 prosentin kuponkikorko, pääomaksi, jolla oli sen mielestä houkutteleva tuotto.
In that regard, the Dutch State referred to ABN AMRO Group’s projected normalised 2012 RoE of approximately […] % as put forward in the December 2009 Restructuring Plan.
Tältä osin Alankomaiden valtio viittasi ABN AMRO Groupin ennusteeseen normalisoidusta vuoden 2012 oman pääoman tuotosta, joka olisi noin […] prosenttia, kuten joulukuun 2009 rakenneuudistussuunnitelmassa esitetään.
Should the Commission consider Measure C to be State aid, the Dutch State argued that the Commission should not consider all loans waived as State aid.
Jos komissio pitää toimenpidettä C valtiontukena, Alankomaiden valtio väitti, että komission ei pitäisi katsoa kaikkia mitätöityjä lainoja valtiontueksi.
It explained that the conversion could be broken down in a repayment of Tier 2 capital at par in combination with a core Tier 1 capital injection (with no net cash implications).
Se selitti, että muunnos voitiin jakaa Tier 2 -pääoman takaisinmaksuksi nimellisarvollaan sekä Tier 1 -ydinpääoman lisäykseen (ilman nettokäteisvaikutusta).
According to the Dutch State, it could not have reasonably expected repayment of Tier 2 capital at par at that time, since comparable instruments of other banks were trading at a substantial discount to par reflecting fragile market circumstances.
Alankomaiden valtion mukaan sillä ei voinut tuolloin olla mitään aihetta odottaa Tier 2 -pääoman takaisinmaksua nimellisarvollaan, koska muiden pankkien vastaavilla välineillä käytiin kauppaa huomattavasti nimellisarvoa alemmalla hinnalla, mikä osoittaa markkinatilanteen vaikeutta.
The Dutch State indicated that a discount of EUR [135 - 405] million was justified, based on comparable figures.
Alankomaiden valtio totesi, että [135 – 405] miljoonan euron alennus oli perusteltu vastaavien lukujen perusteella.
The Dutch State indicated that the payment of EUR 740 million (Measure D) was one of its obligations stemming from the CSA.
Alankomaiden valtio totesi, että 740 miljoonan euron maksaminen (toimenpide D) oli yksi sen konsortion osakkaiden sopimukseen perustuvista velvoitteista.
Moreover, the Dutch State underlined that there were only payments to the other consortium members and not to ABN AMRO N, so that there was also no State aid provided to ABN AMRO N.
Alankomaiden valtio korosti lisäksi, että maksuja suoritettiin ainoastaan konsortion muille jäsenille eikä ABN AMRO N:lle, joten tässäkään ei ollut kyse valtiontuesta ABN AMRO N:lle.
Regarding Measure E, the Dutch State argued that ABN AMRO II did not benefit from the counter-indemnity (described in recital 126), but that Measure E merely put ABN AMRO II in a position to provide a counter-indemnity to Deutsche Bank.
Toimenpiteen E osalta Alankomaiden valtio väitti, että ABN AMRO II ei hyötynyt vastatakauksesta (jota kuvataan 126 kappaleessa), vaan toimenpide E ainoastaan asetti ABN AMRO II:n sellaiseen asemaan, että se kykeni tarjoamaan vastatakauksen Deutsche Bankille.