natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition, Umicore contended that all of its customers were registered for VAT purposes in other Member States over the period when the transactions were made, that all of the deliveries in question had been included in Umicore’s quarterly intra-Community deliveries statements in accordance with Belgium’s VAT Code, that the names of the companies receiving delivery had been included in the invoices identifying them for VAT purposes, in line with the agreements made on taking the orders, that the shipments had actually been made by specialised transport companies and that the goods had effectively left Belgian territory and actually been delivered in Italy.
Lisäksi Umicore väitti, että kaikilla sen asiakkailla oli arvonlisäverotunniste toisessa jäsenvaltiossa liiketoimien toteuttamisajankohtana, että kaikki kyseessä olevat luovutukset oli ilmoitettu Umicoren neljännesvuosittaisissa luetteloissa yhteisön sisäisistä luovutuksista Belgian arvonlisäverolain mukaisesti, että Umicoren laskut oli kirjoitettu arvonlisäverotunnisteellisille vastaanottajille tilaussopimusten mukaisesti ja että tavarat olivat todella poistuneet Belgian alueelta ja saapuneet Italiaan.
Umicore was therefore of the opinion that it had rightfully applied the VAT exemption laid down in Article 39 bis of the VAT Code to the transactions in question.
Umicore katsoi myös, että se oli soveltanut oikeutetusti arvonlisäverolain 39 a §:n mukaista vapautusta arvonlisäverosta kyseisiin liiketoimiin.
Umicore also emphasised that some States merely required proof that goods had been shipped to a Member State other than that from which they originated, whereas Belgium demanded proof that transport had been carried out by or on behalf of the vendor or the purchaser of the goods in question, which, it held, was contrary to EU law and resulted in serious distortions of competition to the disadvantage of Umicore and other Belgian companies engaged in this type of intra-Community supply.
Umicore korosti myös, että jotkin valtiot vaativat todisteet ainoastaan siitä, että tavarat on kuljetettu toiseen jäsenvaltioon kuin se jäsenvaltio, josta kuljetus lähti, kun taas Belgia vaatii todisteet siitä, että kuljetus on suoritettu tavaroiden myyjän tai ostajan toimesta tai niiden lukuun. Tämä on ristiriidassa unionin lainsäädännön kanssa ja johtaa vakavaan kilpailun vääristymiseen, josta on haittaa Umicorelle ja muille belgialaisille yrityksille, jotka suorittavat tällaisia yhteisön sisäisiä luovutuksia.
Umicore thus held that it had acted in good faith in not applying VAT to the transactions at issue.
Umicore katsoi sen vuoksi, että se oli toiminut hyvässä uskossa, kun se ei kantanut arvonlisäveroa kyseisistä liiketoimista.
Basis of the settlement agreement of 21 December 2000
Joulukuun 21 päivänä 2000 tehdyn sopimuksen perusta
The agreement provides for the payment by Umicore of BEF 423000000, i.e. around EUR 10485896, in ‘full and final settlement of Umicore’s VAT liabilities for the years 1995 to 1999 inclusive’.
Sopimuksen mukaan Umicore maksaisi 423000000 Belgian frangia eli noin 10485896 euroa ”loppumaksuna, jolla kuitattaisiin vuosilta 1995–1999 Umicorelta maksamatta jäänyt arvonlisävero maksetuksi”.
The agreement further stipulates that this amount will not be deductible from corporate tax.
Sopimuksessa tarkennetaan lisäksi, että tätä summaa ei ole mahdollista vähentää yhtiöverotuksessa.
As was indicated by Belgium during the preliminary investigation before proceedings were opened, its tax authorities are of the view that the settlement amount corresponds to a fine established pursuant to Article 70(2) of the VAT Code, reduced in application of Article 84 of the same Code.
Kuten Belgia jo totesi alustavassa tutkintavaiheessa ennen menettelyn aloittamista, veroviranomaisten mielestä sopimuksen mukainen maksu vastaa arvonlisäverolain 70 §:n 2 momentin nojalla vahvistettua sakkoa, jota on pienennetty arvonlisäverolain 84 §:n perusteella.
In particular, Article 70(2) stipulates that errors in invoices drafted by a taxable person ‘concerning the VAT identification numbers, the names or addresses of the parties to the transaction, the nature or quantity of goods supplied or services provided, the prices or incidental expenses’ result in the application of a fine equal to double the tax due on the transaction.
Erityisesti 70 §:n 2 momentissa säädetään, että verovelvollisen ilmoittaessa laatimallaan laskulla väärin ”arvonlisäverotunnisteen, liiketoimen osapuolten nimet tai osoitteet, luovutettujen tavaroiden luonteen tai määrän, hinnan tai hintaan liittyvät tekijät”, määrätään sakko, joka on suuruudeltaan kaksi kertaa liiketoimesta maksettava vero.
However, the fine is reduced to 100 % of the tax due in accordance with Article 1(3) of Royal Decree No 41 (Table C annexed to Royal Decree No 41).
Sakko kuitenkin alennetaan 100 prosenttiin maksettavasta verosta asetuksen nro 41 1 §:n 3 momentin mukaisesti (asetuksen nro 41 liitteessä oleva taulukko C).
Belgium further claims that the settlement amount agreed by Umicore and the Special Tax Inspectorate was entirely legitimate and justified under Belgian law.
Belgia väittää myös, että Umicoren ja ISI:n sopima maksumäärä on täysin lainmukainen ja oikeutettu Belgian lain mukaan.
It derives from the following calculation:
Se perustuu seuraavaan laskelmaan:
tax due in principle (theoretical calculation) on the transactions at issue: BEF 708 million,
kyseisistä liiketoimista periaatteessa maksamatta oleva vero (teoreettinen laskelma): 708 miljoonaa Belgian frangia
statutory fine: BEF 708 million × 200 % = BEF 1416 million (application of Article 70(2) of the VAT Code),
lakisääteinen sakko: 708 miljoonaa Belgia frangia x 200 % = 1416 miljoonaa Belgian frangia (arvonlisäverolain 70 §:n 2 momentin soveltaminen)
reduction to 100 % in accordance with Royal Decree No 41 (Table C) setting the level of fines regarding VAT when the breaches were not committed with the intention of evading or allowing for the evasion of VAT: BEF 708 million,
100 prosentin alennus asetuksen nro 41 (taulukko C) mukaisesti, jossa vahvistetaan arvonlisäverosakkojen määrä tapauksissa, kun tarkoituksena ei ollut kiertää veroa tai sallia veron kiertäminen: 708 miljoonaa Belgian frangia
consideration of the non-deductibility of the fine under business expenses (708 – 40,17 % of 708): BEF 423 million (approximately EUR 10485896).
sen huomioiminen, että sakkoa ei ole mahdollista vähentää verotuksessa liiketoimintakuluna (708 – 40,17 % 708:sta): 423 miljoonaa Belgian frangia (noin 10485896 euroa).
According to Belgium, such a settlement was justified because the adjustment statements in question constitute merely the first stage of a complicated administrative process aimed at establishing the tax owed by a company liable for VAT.
Belgian viranomaisten mukaan sopimus oli oikeutettu, sillä jälkiverotuspäätökset olivat vasta ensimmäinen vaihe monimutkaisessa hallinnollisessa menettelyssä, jonka tarkoituksena on vahvistaa arvonlisäverovelvollisen yhtiön verovelka.
An in-depth examination of the information and arguments presented by Umicore, which has always denied having committed fraud, allegedly convinced the Special Tax Inspectorate that no tax should be demanded in the present case.
Umicoren toimittamia tietoja ja sen esittämiä perusteluja lähemmin tarkasteltuaan ISI tuli lopulta siihen johtopäätökseen, ettei tässä tapauksessa olisi alun perin kuulunutkaan maksaa arvonlisäveroa.
The Special Tax Inspectorate takes the view that the facts as a whole, in particular the documents provided by Umicore and the Italian authorities, led to the conclusion that the conditions for VAT exemption had been met in spite of what had been noted in the adjustment statements.
ISI katsoo, että kaikkien tosiseikkojen, erityisesti Umicoren ja Italian viranomaisten lähettämien asiakirjojen perusteella oli mahdollista päätellä, että edellytykset arvonlisäverosta vapauttamiselle täyttyivät huolimatta siitä, mitä jälkiverotuspäätöksissä oli esitetty.
Since no amount of tax due had been established, no reduction of VAT owing was granted.
Koska maksamatta olevaa arvonlisäveroa ei ollut, arvonlisäverovelan alennusta ei myönnetty.
GROUNDS FOR OPENING THE PROCEDURE
III SYYT MENETTELYN ALOITTAMISEEN
In its decision to open the procedure, the Commission found that doubts existed as to the application of the VAT exemption to the supplies of goods covered by the adjustment statements drawn up by the Special Tax Inspectorate.
Päätöksessään menettelyn aloittamisesta komissio katsoi olevan kyseenalaista, voitiinko vapautusta arvonlisäverosta soveltaa niihin tavaroiden luovutuksiin, joita ISI:n tekemät jälkiverotuspäätökset koskivat.
It was of the opinion that a wrongfully applied VAT exemption would result in an increase in profit margins for the supplier on the sales in question.
Se katsoi, että väärin sovellettu vapautus arvonlisäverosta voisi johtaa tavarantoimittajan voittomarginaalin suurenemiseen kyseisten myyntitapahtumien osalta.
The Commission noted that an intra-Community supply of goods, taxable in theory in Belgium, could benefit from an exemption if the following two conditions were met:
Komissio totesi, että yhteisön sisäiselle tavaroiden luovutukselle, josta periaatteessa on kannettava vero Belgiassa, voidaan myöntää verovapautus seuraavien ehtojen täyttyessä:
the goods were dispatched or transported by the vendor or the purchaser or on their behalf beyond the territory of a Member State but within the Union, and
tavarat lähetetään tai kuljetetaan myyjän tai ostajan toimesta tai niiden lukuun lähtöjäsenvaltion alueen ulkopuolelle unionin sisällä ja
the supply of the goods was carried out for another taxable person acting as such in a Member State other than that from which the goods were dispatched or transported.
tavaroiden luovutuksen suorittaa toinen verovelvollinen, joka toimii verovelvollisena toisessa jäsenvaltiossa kuin lähetyksen tai kuljetuksen lähtöjäsenvaltio.
According to the information at the Commission’s disposal, during the checks made by the Special Tax Inspectorate, Umicore did not appear to be in a position to prove that the conditions for exemption were fulfilled.
Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan Umicore ei näyttänyt ISI:n suorittamien tarkastusten aikaan pystyvän todistamaan, että verovapautuksen edellytykset täyttyivät.
Consequently, and in line with the rules on the application of VAT to supplies of goods in Belgium, a tax liability arose out of the fact that these taxable transactions had taken place.
Tämän seurauksena ja tavaroiden luovutuksesta Belgiassa kannettavaa arvonlisäveroa koskevien sääntöjen mukaisesti näiden veronalaisten liiketoimien toteuttamisesta syntyi verosaatava.
The Commission therefore considered that the agreement in question appeared to grant an advantage to Umicore consisting of a reduction in the tax burden it would normally have borne.
Komissio katsoi sen vuoksi, että kyseinen sopimus näytti antavan Umicorelle etua, koska se pienensi verotaakkaa, joka yhtiön tavallisesti olisi täytynyt kantaa.
The Commission also noted that it would be contradictory and unjustified to inflict a fine in proportion to the VAT evaded without recovering the VAT itself.
Komissio totesi myös, että olisi ristiriitaista ja väärin määrätä sakko, joka on suhteessa kierrettyyn arvonlisäveroon, jos kyseistä arvonlisäveroa ei peritä.
According to the Commission, Umicore’s alleged lack of fraudulent intent did not warrant the imposition of a proportional fine instead of the payment of the tax itself.
Komission mukaan se, ettei Umicoren tarkoituksena ollut petos, ei riittänyt perusteeksi määrätä suhteellinen sakko veron maksamisen sijasta.
The Commission further noted that the amount of VAT used in the basis for calculating the proportional fine (BEF 708 million) amounted to merely a part of the liability initially established in the Special Tax Inspectorate’s notices (BEF 983 million).
Komissio totesi lisäksi, että suhteellisen sakon laskennassa huomioon otettu arvonlisäveron määrä (708 miljoonaa Belgian frangia) oli vain osa velasta, joka alun perin vahvistettiin ISI:n jälkiverotuspäätöksissä (983 miljoonaa Belgian frangia).
The information provided by Belgium on the calculation concerning the settlement made did not appear to take Umicore’s VAT liability for the 1997-98 period into account under the adjustment notice of 30 April 1999.
Belgian toimittamissa tiedoissa, jotka koskevat sopimuksessa olevaa laskelmaa, ei ole ilmeisesti otettu huomioon 30 päivänä huhtikuuta 1999 tehdyssä jälkiverotuspäätöksessä esitettyä Umicoren arvonlisäverovelkaa vuosilta 1997–1998.
The Commission, moreover, expressed doubts as to the lawfulness of a subsequent reduction of the amount in question, applied under the non-deductibility of the fine as a business cost for the purposes of corporate tax.
Lisäksi komissio epäili sitä, oliko laillista pienentää kyseistä summaa sen perusteella, ettei sakkoa ollut mahdollista vähentää yhtiöverotuksessa liiketoimintakustannuksena.
In addition, the Commission expressed doubts as to the way in which the agreement was reached.
Komissio esitti myös epäilyjä, jotka koskivat sopimuksen tekotapaa.
In particular, the fact that the agreement did not specify its legal basis and its formal justification from a legal point of view constituted a departure from the normal procedure for determining and settling a VAT liability generally applicable in Belgium.
Erityisesti se, että sopimuksessa ei ilmoitettu sen oikeusperustaa eikä muodollista oikeutusta sopimukselle oikeudelliselta kannalta katsottuna, poikkesi tavanomaisesta menettelystä, jota Belgiassa yleensä sovelletaan arvonlisäverovelan määrittämiseen ja perimiseen.
In principle, in instances in which the authorities challenge the right of a taxable person to an exemption, they send him an adjustment statement, generally accompanied by a fine.
Tavallisesti tapauksissa, joissa viranomaiset eivät hyväksy verovelvollisen oikeutta verovapautukseen, viranomaiset lähettävät verovelvolliselle jälkiverotuspäätöksen, johon yleensä sisältyy sakko.
In the event that the taxable person objects to the tax claimed by the authorities and his objections are incapable of convincing the department concerned, the authorities should, in principle, send him a constraining order along with a 50 % increase in the fine.
Kun verovelvollinen vastustaa viranomaisten verotuspäätöstä ja verovelvollisen esittämät väitteet eivät pysty vakuuttamaan kyseessä olevia viranomaisia, viranomaisten pitäisi periaatteessa lähettää ulosottomääräys, jossa sakkoa korotetaan 50 prosenttia.
As for the selective nature of the measure, the Commission noted that discretionary practices by tax authorities are likely to give rise to advantages falling within the scope of Article 107(1) of the Treaty [30].
Toimenpiteen valikoivasta luonteesta komissio totesi, että veroviranomaisten harkintavallassa olevat käytännöt voivat myös antaa etua, joka kuuluu SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan [30].
The Commission therefore held that an amicable settlement such as the one from which Umicore had benefited, involving a reduction in a VAT liability, fines and interest, was not generally available to all taxpayers, even assuming that they were to dispute the merits of the infringements attributed to them, and that the criterion of selectivity was thus fulfilled.
Komissio katsoi sen vuoksi, että sellainen sovinto, josta Umicore hyötyi ja jossa pienennettiin arvonlisäverovelkaa, sakkoja ja korkoja, ei tavallisesti ollut kaikkien verovelvollisten saatavilla, vaikka ne kiistäisivät rikkomisen, joihin niiden on katsottu syyllistyneen. Tämän vuoksi valikoivuuden arviointiperuste täyttyi.
According to the Commission, the aid in question did not appear to benefit from any of the exemptions laid down in Article 107 of TFEU.
Komissio katsoi, että kyseessä olevaan tukeen ei todennäköisesti voitaisi soveltaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan mukaisia poikkeuksia.
BELGIUM’S COMMENTS
IV BELGIAN HUOMAUTUKSET
Concerning the procedure followed
Menettely
Belgium emphasises that the VAT Code does not lay down any precise formal procedure for imposing adjustments on persons liable for VAT.
Belgia korostaa, että arvonlisäverolaissa ei säädetä tarkasta muodollisesta menettelystä, jota olisi sovellettava oikaistaessa verovelvollisen verotusta.
A standard practice has, nevertheless, become established in this respect, aimed firstly at informing the taxpayer of the adjustment planned by the authorities and asking him to submit information which might prevent such taxation.
Käytännöksi on kuitenkin vakiintunut, että verovelvolliselle ensin ilmoitetaan veroviranomaisten suunnittelemasta jälkiverotuksesta ja häntä pyydetään esittämään tiedot, joiden perusteella verotus voitaisiin katsoa aiheettomaksi.
This practice is consonant with the application of the principles of sound administration and the rights of the defence.
Tämä käytäntö on sopusoinnussa hyvän hallinnon ja puolustautumisoikeuden periaatteiden kanssa.
In this context, the adjustment notice merely constitutes a proposal from the authorities designed as a basis for discussion with the taxable person, without giving rise to any legal effect on the taxable person or establishing a claim for the authorities.
Tässä yhteydessä jälkiverotuspäätös olisi ainoastaan viranomaisten ehdotus, jonka tarkoitus on käynnistää neuvottelut verovelvollisen kanssa, jolla ei ole oikeudellista vaikutusta verovelvolliseen ja jonka seurauksena viranomaisille ei synny saatavaa.
The adjustment notice essentially therefore enables the taxpayer to challenge the initial stance of the tax authorities and provide information in support of his position.
Jälkiverotuspäätös antaa ennen kaikkea verovelvolliselle mahdollisuuden vastustaa viranomaisten alustavaa kantaa ja esittää omaa kantaansa tukevia tietoja.
According to Belgium, after examining the arguments presented by the taxpayer in response to the adjustment notice, it can happen that the adjustment planned has to be modified or even that the taxation has to be completely abandoned.
Belgian mukaan on mahdollista, että verovelvollisen jälkiverotuspäätöksestä esittämien väitteiden tutkimisen jälkeen suunniteltua jälkiverotusta on muutettava tai siitä on luovuttava kokonaan.
Belgium also explains that the adjustment notice does not have the effect of creating a tax liability.
Belgia toteaa myös, että jälkiverotuspäätös ei aiheuta verovelkaa.
Only the constraining order, rendered enforceable, constitutes the legal act by which the State establishes a tax liability for VAT [31].
Ainoastaan täytäntöönpanokelpoinen ulosottomääräys muodostaa oikeusperustan, johon valtion arvonlisäverosaatava perustuu [31].
As no constraining order was ever issued to Umicore in the context of the case in question, the expression ‘reduction of a VAT debt’ is, in Belgium’s view, inaccurate.
Koska Umicorelle ei koskaan lähetetty ulosottomääräystä tässä asiassa, Belgian mielestä on väärin puhua ”arvonlisäverovelan alentamisesta”.
In order to show that the procedure followed in the Umicore case is also adopted with respect to other taxpayers, Belgium submits a copy of an agreement made with a taxable person in 2000 for an amount of BEF 6 million, whereas the notice issued in 1995 to the same taxable person for the same transactions indicated that they were liable for a total of BEF 14 million.
Osoittaakseen, että Umicoren tapauksessa sovellettua menettelyä sovelletaan myös muiden verovelvollisten tapauksessa, Belgia toimitti jäljennöksen sopimuksesta, joka tehtiin verovelvollisen kanssa vuonna 2000 ja jossa oli kyse 6 miljoonan Belgian frangin maksusta, vaikka vuonna 1995 samasta liiketoimesta tehdyssä päätöksessä vahvistettiin samalle verovelvolliselle 14 miljoonan Belgian frangin suuruinen verovelka.
With regard to the procedure followed with that taxable person, Belgium adds that tax agreements are basic instruments in VAT matters, widely acknowledged by scholarly works and case law, and explicitly provided for by Article 84 of the VAT code.
Sovelletun menettelyn osalta Belgia toteaa, että verosopimukset ovat tavanomaisia arvonlisäveroasioissa ja ne on tunnustettu yleisesti oikeuskirjallisuudessa ja oikeuskäytännössä ja niistä säädetään nimenomaisesti arvonlisäverolain 84 §:ssä.
Settlements are thus an intrinsic part of the procedure in itself and are available to all taxpayers without exception.
Näin ollen sovintosopimukset ovat olennainen osa itse menettelyä, ja niitä voidaan soveltaa kaikkiin verovelvollisiin ilman poikkeuksia.
As for the fact that the agreement does not specify its legal basis, Belgium explains that Article 84 of the VAT Code does not lay down any binding form or content for tax agreements on VAT.
Belgia toteaa, että sopimuksessa ei määritetty sen oikeusperustaa, koska arvonlisäverolain 84 §:ssä ei säädetä pakollista muotoa tai sisältöä arvonlisäverosopimuksille.
There was consequently no obligation to mention any legal basis or formal justification in the agreement.
Sen vuoksi sopimuksessa ei ollut pakko mainita oikeusperustaa tai muodollista oikeutusta.
The rules of proof
Todisteita koskevat säännöt
Belgium notes that the Commission questioned it in 1999 about the severity shown by the Belgian authorities in their appraisal of the evidence provided by taxpayers to prove the reality of the intra-Community supplies they had carried out.
Belgia toteaa, että komissio puhutteli Belgian valtiota vuonna 1999 siitä, kuinka tiukasti Belgian viranomaiset arvioivat todisteita, jotka verovelvolliset toimittivat yhteisön sisäisistä luovutuksistaan.
It refers, in this respect, to correspondence between the Commission and the Belgian Ministry of Finance regarding the standard of proof required to obtain an exemption in the event of an intra-Community supply [32].
Tältä osin Belgia viittaa komission ja Belgian valtiovarainministerin väliseen kirjeenvaihtoon, joka koski vaadittujen todisteiden määrää verovapautuksen saamiseksi yhteisön sisäiselle luovutukselle [32].
Belgium also notes that there is no precise method formally provided for in European Union legislation or in Belgian law by which taxpayers could and should, in all circumstances, prove their right to an exemption.
Belgia toteaa myös, ettei ole olemassa Euroopan unionin tai Belgian lainsäädännössä muodollisesti vahvistettua tapaa, jolla verovelvolliset pystyisivät kaikissa tapauksissa todistamaan ja jolla niiden olisi todistettava oikeutensa verovapautukseen.
On the contrary, it is for the tax authorities initially and, where necessary, for the courts subsequently, to assess on a case-by-case basis whether or not the information aimed at establishing that the conditions for an exemption have been fulfilled is sufficiently persuasive.
Ensi kädessä on veroviranomaisten ja sen jälkeen tarvittaessa tuomarin tehtävä arvioida tapauskohtaisesti, ovatko tiedot, joilla on tarkoitus osoittaa verovapautuksen edellytysten täyttyminen, riittävän vakuuttavia.
In this context, Belgium also submits copies of a number of judgments deciding such issues in favour of the tax authorities.
Belgia toimitti myös jäljennökset useista tuomioista, joissa tässä kysymyksessä on annettu päätös veroviranomaisten hyväksi.
Change in the authorities’ appraisal
Viranomaisten tekemän arvioinnin muuttuminen
With regard to the first adjustment notice concerning the years 1995 and 1996, Belgium explains that the following factors were taken into account in deciding not to levy the taxation initially considered:
Ensimmäisen vuosia 1995 ja 1996 koskevan jälkiverotuspäätöksen osalta Belgia toteaa, että seuraavat tekijät on otettu huomioon, kun päätettiin jättää alun perin suunniteltu vero kantamatta:
the non-involvement of Umicore in the fraudulent system,
Umicore ei ollut osallisena petosjärjestelyssä
the goods were paid for before being transported by professional hauliers appointed by the purchasers,
tavarat oli maksettu, ennen kuin ostajien valtuuttamat ammattimaiset kuljetusyhtiöt kuljettivat ne pois
proof of the goods being transported to Italy was provided, even though this was essentially furnished by the Italian authorities rather than Umicore [33].
todistus tavaroiden kuljetuksesta Italiaan on esitetty, vaikka todistus ei tullutkaan Umicorelta vaan Italian viranomaisilta [33].