natgillin/translations-raw huggingface dataset:
After two reminder letters from the Commission dated 9 September and 6 October 2009, France made known, by memorandum transmitted on 27 October 2009, its comments on the Commission’s expert’s report and forwarded an opinion by Mr Guy Carcassonne, professeur des universités and agrégé des facultés de droit (‘the French authorities’ expert’).
Komission 9 päivänä syyskuuta ja 6 päivänä lokakuuta 2009 lähettämän kahden muistutuskirjeen jälkeen Ranska ilmoitti 27 päivänä lokakuuta 2009 toimittamassaan muistiossa huomionsa komission asiantuntijan raportista ja toimitti oikeustieteen professorin Guy Carcassonnen, jäljempänä ’Ranskan viranomaisten asiantuntija’, lausunnon.
An amendment to the draft law on La Poste and postal activities was tabled on 11 December 2009, postponing La Poste’s conversion into a public limited company until March 2010.
Ranska antoi 11 päivänä joulukuuta 2009 La Poste -yhtiötä ja postitoimintaa koskevan lakiesityksen muutoksen, jossa lykättiin La Poste -yhtiön muuttamista osakeyhtiöksi maaliskuulle 2010.
DESCRIPTION OF THE MEASURE
TOIMENPITEIDEN KUVAUS
Law No 90-568 of 2 July 1990 on the organisation of public postal and telecommunication services (‘the Law of 2 July 1990’) converted the former Directorate-General for Posts and Telecommunications into two legal entities governed by public law: La Poste and France Telecom.
Postin ja France Télécomin julkisten palvelujen järjestämisestä 2 päivänä heinäkuuta 1990 annetussa laissa nro 90–568 (relative à l’organisation du service public de la poste et à France Télécom), jäljempänä ’2 päivänä heinäkuuta 1990 annettu laki’, entinen posti- ja telelaitoksen pääosasto muutettiin kahdeksi julkisoikeudelliseksi oikeushenkilöksi: La Poste ja France Telecom.
Some legal entities governed by public law are not, legally speaking, publicly owned establishments of an administrative character (établissements publics à caractère administratif — EPAs) or publicly owned establishments of an industrial and commercial character (établissements publics à caractère industriel et commercial — EPICs).
Tiettyjä julkisoikeudellisia oikeushenkilöitä ei ole laissa määritelty hallinnollisiksi julkisiksi laitoksiksi (EPA) eikä julkisiksi teollisuus- ja liikelaitoksiksi (EPIC).
Such is the case with La Poste.
Tämä koskee esimerkiksi La Poste -yhtiötä.
In its judgment of 18 January 2001 (2nd Civil Division), the Court of Cassation nevertheless held that La Poste is to be deemed equivalent to an EPIC.
Ranskan korkein oikeus (Cour de Cassation) vahvisti kuitenkin 18 päivänä tammikuuta 2001 antamassaan (riita-asioita käsittelevän toisen jaoston) tuomiossa periaatteen, jonka mukaan La Poste rinnastetaan EPIC-laitokseen.
The legal consequences of La Poste’s legal form are as follows:
La Poste -yhtiön aseman oikeusvaikutukset ovat seuraavat:
INAPPLICABILITY OF INSOLVENCY AND BANKRUPTCY PROCEDURES TO LA POSTE
MAKSUKYVYTTÖMYYS- JA KONKURSSIMENETTELYJÄ EI SOVELLETA LA POSTE –YHTIÖÖN
Article 1 of the Law of 2 July 1990 states that La Poste is a legal entity governed by public law.
La Poste on 2 päivänä heinäkuuta 1990 annetun lain 1 §:n mukaan julkisoikeudellinen oikeushenkilö.
Now, in France, legal entities governed by public law are not subject to ordinary law as regards the compulsory administration and winding up of firms in difficulty.
Ranskassa julkisoikeudellisiin oikeushenkilöihin ei sovelleta yleisen lainsäädännön mukaisia vaikeuksiin joutuneiden yritysten saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä.
The inapplicability of insolvency and bankruptcy procedures to legal entities governed by public law apparently derives from the general principle of the immunity from seizure of the assets of legal entities governed by public law, which has been recognised by the French courts, including the Court of Cassation, since the late 19th century.
Julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden poissulkeminen maksukyvyttömyys- ja konkurssimenettelyistä on seurausta julkisoikeudellisen oikeushenkilön yleisen taloudellisen koskemattomuuden periaatteesta, joka on tunnustettu Ranskan ja varsinkin korkeimman oikeuden oikeuskäytännössä 1800-luvun lopusta lähtien.
Moreover, Article 2 of Law No 85-98 of 25 January 1985 on the compulsory administration and winding up of undertakings (‘the Law of 25 January 1985’), which defines the scope of the ordinary-law procedures of compulsory administration and winding up of undertakings in France, and which has become Article L 620-2 of the Commercial Code, provides that ‘administration and winding-up procedures shall apply to traders, persons registered with the craftsmen’s register, farmers and private-law entities’.
Lisäksi yritysten saneeraus- ja selvitystilamenettelyistä 25 päivänä tammikuuta 1985 annetun lain nro 85–98 (redressement et à la liquidation judiciaires des entreprises), jäljempänä ’25 päivänä tammikuuta 1985 annettu laki’, 2 §:ssä, jossa määritellään yleisen lainsäädännön saneeraus- ja selvitystilamenettelyjen soveltamista Ranskassa ja josta on tullut kauppalain (code du commerce) L620-2 §, säädetään seuraavaa: Saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä on sovellettava kaikkiin kaupallisiin liikkeenharjoittajiin, kaikkiin ammattihakemistoihin rekisteröityneisiin henkilöihin, kaikkiin maatalousyrittäjiin ja kaikkiin yksityisoikeudellisiin oikeushenkilöihin.
It follows from the wording of that article and from the interpretation of it by the French courts that ordinary-law collective procedures do not apply to legal entities governed by public law.
Tämän säännöksen sanamuodosta sekä Ranskan oikeuskäytännöstä seuraa, ettei yleisen lainsäädännön mukaisia maksukyvyttömyysmenettelyjä sovelleta julkisoikeudellisiin oikeushenkilöihin.
APPLICABILITY TO LA POSTE OF THE LAW OF 16 JULY 1980 AND OF THE PRINCIPLE OF LAST-RESORT STATE LIABILITY FOR THE DEBTS OF LEGAL ENTITIES GOVERNED BY PUBLIC LAW
LA POSTE -YHTIÖÖN SOVELLETAAN 16 PÄIVÄNÄ HEINÄKUUTA 1980 ANNETTUA LAKIA JA PERIAATETTA VALTION LOPULLISESTA VASTUUSTA JULKISOIKEUDELLISTEN OIKEUSHENKILÖIDEN VELOISTA
The Law of 16 July 1980 is applicable to La Poste, which is categorised by the Law of 2 July 1990 as a legal entity governed by public law.
La Poste -yhtiöön, joka on 2 päivänä heinäkuuta 1990 annetun lain mukaan julkisoikeudellinen oikeushenkilö, on sovellettava 16 päivänä heinäkuuta 1980 annettua lakia.
Article 1, Section II, of the Law of 16 July 1980 provides that ‘Where a judicial decision which has become final orders a local authority or a publicly owned establishment to pay a sum of money the amount of which is fixed in the decision itself, payment of the sum must be ordered within two months of notification of the decision.
Mainitun 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain 1 §:n II momentin mukaan silloin, kun lainvoimaisessa tuomioistuimen päätöksessä on tuomittu yhteisö tai julkinen laitos maksamaan päätöksessä vahvistettu rahamäärä, maksu on suoritettava kahden kuukauden kuluessa oikeuden päätöksen tiedoksiannosta.
If payment is not ordered within that period, the representative of the State in the département or the supervisory authority shall issue a mandatory payment order.
Jollei maksusuoritus tapahdu tämän määräajan kuluessa, kyseisessä läänissä toimiva valtion edustaja tai valvontaviranomainen antaa maksumääräyksen viran puolesta.
If insufficient funds are available, the representative of the State in the département or the supervisory authority shall give the authority or establishment formal notice to create the necessary resources; if the decision-making body of the authority or establishment has not released or created the resources, the representative of the State in the département or the supervisory authority shall do so, and if necessary shall issue a mandatory payment order’.
Mikäli varat eivät riitä, kyseisessä läänissä toimiva valtion edustaja tai valvontaviranomainen lähettää yhteisölle tai laitokselle maksukehotuksen, jossa se kehottaa hankkimaan tarvittavat varat. Mikäli yhteisön tai laitoksen päättävä elin ei vapauta tai hanki näitä varoja, kyseisessä läänissä toimiva valtion edustaja tai valvontaviranomainen hankkii ne ja antaa maksumääräyksen viran puolesta.
The fourth subparagraph of Article 3-1 of the Decree of 12 May 1981 provides that ‘If the notice given has had no effect by the time these deadlines expire, the representative of the State or the authority responsible for supervision shall enter the expenditure in the budget of the defaulting authority or publicly owned establishment.
Toisaalta 12 päivänä toukokuuta 1981 annetun asetuksen 3–1 §:n 4 momentissa todetaan, että [jollei] maksua ole suoritettu näiden määräaikojen kuluessa, valtion edustaja tai valvontaviranomainen kirjaa menoerän maksuvelvoitteensa laiminlyöneen yhteisön tai julkisen laitoksen talousarvioon.
The representative of the State or the authority responsible for supervision shall, as appropriate, release the necessary resources either by reducing the appropriations allocated to other expenditures and still available or by increasing resources.’
Valtion edustaja tai valvontaviranomainen vapauttaa tilanteen mukaan tarvittavat varat joko pienentämällä vielä käyttämättömiä, muihin menoihin varattuja määrärahoja tai lisäämällä varoja.
Lastly, the fifth subparagraph of Article 3-1 of the same Decree provides that ‘If within eight days following notification of entry of the appropriation the local authority or publicly owned establishment has not ordered payment of the sum due, the representative of the State or the authority responsible for supervision shall within one month issue a mandatory payment order’.
Lisäksi mainitun asetuksen 3–1 §:n 5 momentissa todetaan, että jollei yhteisö tai julkinen laitos ole viikon kuluttua määrärahojen kirjaamisen tiedoksiannosta antanut maksumääräystä erääntyneestä määrästä, valtion edustaja tai valvontaviranomainen antaa sen viran puolesta kuukauden kuluessa.
The Decree of 12 May 1981 was repealed and replaced by Decree No 2008-479 of 20 May 2008 on the enforcement of financial penalties imposed on public entities.
Edellä mainittu 12 päivänä toukokuuta 1981 annettu asetus on kumottu ja korvattu julkisten yhteisöjen saamien sakkorangaistusten täytäntöönpanosta 20 päivänä toukokuuta 2008 annetulla asetuksella nro 2008–479 (l’exécution des condamnations pécuniaires prononcées à l’encontre des collectivités publiques).
The circular of 16 October 1989 states that ‘Where there are no or insufficient appropriations, which situation is referred to in the second subparagraph of Section II of Article 1 of the Law of 16 July 1980, the authorising officer shall also, before the expiry of the four-month period, inform the creditor of that fact by registered letter with acknowledgement of receipt, specifying the amount the payment of which will subsequently be ordered.
Lisäksi 16 päivänä lokakuuta 1989 lähetetyssä yleiskirjeessä todetaan, että jollei varoja ole riittävästi tai lainkaan, kuten 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain 1 §:n II momentissa todetaan, tulojen ja menojen hyväksyjä on niin ikään velvollinen ilmoittamaan asiasta velkojalle lähetettävällä kirjatulla ja vastaanottotodistuksella varustetulla kirjeellä ennen neljän kuukauden määräajan umpeutumista ja ilmoittamaan myöhemmin maksuun pantavan määrän suuruuden.
Such payment order will cover either the whole amount due where there are no appropriations or the balance where there are insufficient appropriations’.
Maksumääräys koskee joko koko erääntynyttä määrää, jollei varoja lainkaan ole, tai jäännössaldoa, jollei varoja ole riittävästi.
It is clear from all these provisions that the Law of 16 July 1980 and its implementing rules are intended only to ensure the enforcement of final judicial decisions ordering either the State, a local authority or a publicly owned establishment to pay a sum of money.
Kaikista näistä säännöksistä ilmenee, että 16 päivänä heinäkuuta 1980 annettu laki ja sen soveltamissäädökset on tarkoitettu yksinomaan panemaan täytäntöön lainvoimaisiksi tulleet tuomioistuinten päätökset, joissa valtio, yhteisö tai julkinen laitos tuomitaan maksamaan jokin rahamäärä.
They do not prescribe any compulsory administration or winding-up procedure.
Niissä ei vahvisteta saneeraus- tai selvitysmenettelyä.
The Law of 16 July 1980 and its implementing rules expressly identify the State as the authority responsible for covering the debts of publicly owned establishments.
Toisaalta 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa ja sen soveltamissäädöksissä nimetään nimenomaan valtio toimivaltaiseksi viranomaiseksi julkisten laitosten velkojen perijänä.
The State has important prerogatives: first, the issuing of a mandatory payment order, and second, the creation of sufficient resources.
Valtiolla on merkittäviä oikeuksia: se voi antaa maksumääräyksen viran puolesta ja toisaalta hankkia riittävät varat.
This calls for an examination of the extent to which the possibilities for creditors to obtain compensation through the liability of the State in the event of La Poste defaulting can be likened to a form of guarantee.
Tämän perusteella on tutkittava, missä määrin velkojien käytettävissä olevat, valtion vastuuseen perustuvat korvauksensaantimahdollisuudet voidaan La Poste -yhtiön maksun laiminlyöntien tapauksessa rinnastaa takaukseen.
In addition to noting the above-mentioned two elements (inapplicability of insolvency procedures and applicability of the Law of 16 July 1980), the Commission observed in its opening decision that rules applicable to certain EPICs might apply also to La Poste:
Kahden edeltävän seikan (maksukyvyttömyys- ja konkurssimenettelyjä ei sovelleta La Poste -yhtiöön ja 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain ja valtion lopullista vastuuta julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden veloista koskevan periaatteen soveltaminen La Poste -yhtiöön) lisäksi komissio on maininnut menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, että tietyt EPIC-laitoksiin sovellettavat säännökset voivat koskea myös La Postea.
TRANSFER OF THE LIABILITIES OF AN EPIC THAT HAS BEEN WOUND UP TO ANOTHER PUBLICLY OWNED ESTABLISHMENT OR TO THE STATE
PURETUN EPIC-LAITOKSEN VELVOITTEIDEN SIIRTO TOISELLE JULKISELLE LAITOKSELLE TAI VALTIOLLE
Codifying instruction No 02-060-M95 of 18 July 2002 on the financial and accounting regulation of national publicly owned establishments of an industrial and commercial character (‘the codifying instruction’) provides that two situations may arise in the event of the closure of an EPIC with a public accountant:
Julkisten teollisuus- ja liikelaitosten rahoituksen ja kirjanpidon sääntelystä 18 päivänä heinäkuuta 2002 annetussa kodifioidussa ohjeessa nro 02–060-M95 (l’instruction codificatrice sur la réglementation financière et comptable des établissements publics nationaux à caractère industriel et commercial), jäljempänä ’kodifioitu ohje’, todetaan, että julkista kirjanpitäjää käyttävän EPIC-laitoksen lakkauttamisen yhteydessä voi esiintyä kahdenlaisia tapauksia:
either a new publicly owned establishment replaces the former EPIC and takes over its property, rights and obligations,
vanha EPIC-laitos korvataan uudella julkisella laitoksella, joka ottaa haltuunsa ensiksi mainitun omaisuuden, oikeudet ja velvollisuudet;
or the publicly owned establishment is declared wound up, in which case ‘the instrument winding up the establishment may already designate the beneficiary of the balance of the liquidation, which will generally be the State’.(32) The guide to the financial organisation of the creation, conversion and abolition of national publicly owned establishments and of public interest groups of 14 November 2006 (‘the guide to financial organisation’), which is available on the website of the Ministry of Finance, states: ‘The instrument abolishing the establishment must explicitly provide for the transfer of the rights, property and obligations of the abolished establishment to the structure which is to take over its activity or its assets (i.e. either a publicly owned establishment or the State) […] More generally, it must be provided that the new establishment will replace the entities whose activities it is taking over in respect of the rights and obligations resulting from the contracts concluded for the purpose of performing the tasks assigned to it’.
säädöksen mukaan julkinen laitos on purettu, jolloin laitoksen purkamisesta päättävässä tekstissä voidaan jo nimetä selvityksen tuloksena saatujen voittojen saaja, yleensä valtio.(32) Kansallisten julkisten laitosten ja julkisten etuyhtymien perustamisen, muuttamisen ja lakkauttamisen liittyviä rahoitusjärjestelyjä koskevassa ohjeessa (Le guide sur l’organisation financière des créations, transformations et suppressions des établissements publics nationaux et des groupements d’intérêt public), joka on julkaistu 14 päivänä marraskuuta 2006 ja saatavissa Ranskan valtiovarainministeriön Internetsivuilta, jäljempänä ’rahoitusjärjestelyjä koskeva ohje’, tarkennetaan: Laitoksen lakkauttavassa tekstissä on nimenomaisesti esitettävä suunnitelma lakkautetun laitoksen oikeuksien, omaisuuden ja velvollisuuksien siirrosta siihen rakenteeseen, joka jatkaa sen toimintaa tai omaisuuden hoitoa, (eli joko julkiselle laitokselle tai valtiolle) […]. Yleisemminkin on säädettävä, että uusi laitos korvaa ne oikeushenkilöt, joiden toimintaa se jatkaa, sille annettujen tehtävien täyttämiseksi tehtyjen sopimusten perusteella sille kuuluvien oikeuksien ja velvollisuuksien osalta.
Although the provisions of the codifying instruction and of the guide to financial organisation are applicable only to EPICs which have a public accountant, there is evidence to suggest that EPICs which do not have a public accountant would also, in the event of their being closed down, have their debts transferred to the State or to another publicly owned establishment.
Vaikka kodifioidun ohjeen ja rahoitusjärjestelyjä koskevan ohjeen sääntöjä sovelletaankin pelkästään julkista kirjanpitäjää käyttäviin EPIC-laitoksiin, tietyt seikat viittaavat siihen, että myös muiden kuin julkista kirjanpitäjää käyttävien EPIC-laitosten velat siirretään niiden lakkauttamisen yhteydessä valtiolle tai toiselle julkiselle laitokselle.
Thus, Charbonnages de France stated in the notes to its accounts of 31 December 2000 that all the rights and obligations of an EPIC must, in the event of closure, be transferred either to another legal entity governed by public law or to the French Government itself, and that the terms and conditions of such a transfer must be specified in the law adopted with a view to closing down the EPIC in question.
Esimerkiksi Charbonnages de France ilmoitti 31 päivänä joulukuuta 2000 päivättyyn rahoitustaseeseensa liittyvissä huomautuksissa, että EPIC-laitoksen kaikki oikeudet ja velvollisuudet on lakkauttamisen yhteydessä siirrettävä joko julkisoikeudelliselle oikeushenkilölle tai suoraan Ranskan hallitukselle ja siirron ehdot ja määräajat on tarkennettava kyseisen EPIC-laitoksen lakkauttamista annettavassa laissa.
This statement does not apply only to EPICs with a public accountant, Charbonnages de France being in fact an EPIC without a public accountant.
Tämä ei rajoitu pelkästään julkista kirjanpitäjää käyttäviin EPIC-laitoksiin, vaan on syytä todeta Charbonnages de Francen olevan ilman julkista kirjanpitäjää toimiva EPIC-laitos.
According to some rating agencies, if ERAP were to be wound up, although it is also an EPIC without a public accountant, the balance of its debt and of its assets would also be transferred to the State.
Lisäksi tiettyjen luottoluokituslaitosten mukaan ERAP-laitoksen mahdollisen purkamisen yhteydessä – vaikka myös ERAP on ilman julkista kirjanpitäjää toimiva EPIC-laitos – sen velkojen ja varojen erotus siirrettäisiin valtiolle.
According to Fitch, as an EPIC, ERAP is not subject to winding-up procedures.
Fitchin mukaan EPIC-laitoksena ERAP-laitosta eivät koske selvitystilamenettelyt.
Hence, in the event of the company being wound up, its assets/liabilities would be transferred to the authority responsible for creating it, i.e. the State itself.
Siksi yhtiön purkamisen yhteydessä sen varat/velat siirretään perustamisesta vastanneelle viranomaiselle eli valtiolle.
In the light of the foregoing, and despite the fact that La Poste does not have a public accountant, it should be examined whether, in the event of a winding up, the principle of the transfer of the debts to the State or to another legal entity governed by public law is applicable to La Poste given that it is treated as equivalent to an EPIC.
Näiden seikkojen perusteella, ja vaikka La Poste -yhtiöllä ei olekaan julkista kirjanpitäjää, tässä yhteydessä on tutkittava, onko La Posteen sovellettava mahdollisen selvittämisen yhteydessä periaatetta, jonka mukaan velat siirretään valtiolle tai jollekin toiselle julkisoikeudelliselle oikeushenkilölle, koska La Poste rinnastetaan EPIC-laitokseen.
If that were the case, creditors would be assured of not losing the money they are owed and could make do with a lower rate of interest or grant more favourable payment terms and conditions than they would if there were no such assurance.
Tämän vuoksi velkojalla olisi varmuus siitä, ettei se menetä saatavaansa, jolloin se voisi tyytyä alempaan korkoon tai myöntää edullisemmat ehdot tai maksuajat kuin tällaisen takauksen puuttuessa.
Such a transfer would therefore have the same effects as a guarantee.
Tällaisella siirrolla olisi siis samat vaikutukset kuin takauksella.
DIRECT ACCESS TO TREASURY ACCOUNTS
MAHDOLLISUUS VALTIONKASSAN TILIEN KÄYTTÖÖN
Again according to Fitch, ERAP’s liquidity is guaranteed by its instant access to Treasury imprest accounts.
Edelleen Fitchin mukaan ERAP-laitoksen maksukykyisyys taataan sen suoralla pääsyllä valtionkassan tileihin.
As ERAP is an EPIC, the access which La Poste might also have to Treasury imprest accounts should be examined.
Koska ERAP on EPIC-laitos, on aiheellista tarkastella La Poste -yhtiön mahdollisuutta käyttää valtionkassan tilejä.
OBSERVATIONS AND PROPOSALS BY THE FRENCH AUTHORITIES
RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET JA EHDOTUKSET
OBSERVATIONS BY THE FRENCH AUTHORITIES
RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
The French authorities dispute the existence of both a guarantee and an advantage for La Poste.
Ranskan viranomaiset kiistävät valtiontakauksen olemassaolon ja La Postelle myönnetyn taloudellisen edun.
ABSENCE OF GUARANTEE
TAKAUKSEN KIISTÄMINEN
First, according to the French authorities, publicly owned establishments do not enjoy an automatic guarantee because of their legal form (A) and, second, the Commission’s argument in the opening decision is flawed (B).
Ranskan viranomaisten mukaan julkisilla laitoksilla ei ole automaattista takausta niiden aseman perusteella (A), ja menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esitetty komission päätelmä on virheellinen (B).
Publicly owned establishments do not enjoy an automatic guarantee because of their legal form.
Julkisilla laitoksilla ei ole automaattista takausta asemansa perusteella
First, no legislation or decision lays down the principle that the State would, out of principle, indefinitely guarantee the debts of EPICs.
Ensinnäkään missään säädöksessä tai päätöksessä ei määritellä periaatetta, jonka mukaan valtio takaisi periaatteessa rajoittamattomasti EPIC-laitosten velat.
Second, the courts have found against the existence of guarantees.
Toiseksi oikeuskäytännössä on todettu, ettei takauksia ole.
Third, the Organic Law of 1 August 2001 governing the Finance Act (‘LOLF’) lays down that only a provision of a finance act can create a guarantee.
Kolmanneksi finanssilaeista 1 päivänä elokuuta 2001 annetun orgaanisen lain (loi organique relative aux lois de finances), jäljempänä ’LOLF’, mukaan takaus voidaan myöntää vain yhden finanssilain säännöksen perusteella.
Accordingly, according to the French authorities’ expert, it has been legally possible to give an implied guarantee since the full entry into force of the LOLF on 1 January 2005.
Tämän vuoksi Ranskan viranomaisten asiantuntija katsoo, ettei koko LOLF:n voimaantulon eli 1 päivän tammikuuta 2005 jälkeen ole voitu myöntää laillisesti minkäänlaista takausta.
Debts contracted by La Poste since 1 January 2005 are not, therefore, covered by an implied guarantee.
La Posten 1 päivän tammikuuta 2005 lähtien ottamilla veloilla ei siten ole epäsuoraa takausta.