natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is necessary, therefore, to examine whether the settlement concluded between the Special Tax Inspectorate and Umicore meets the conditions mentioned above.
Tämän vuoksi ensin on tarkasteltava sitä, täyttääkö ISI:n ja Umicoren välinen sopimus edellä mainitut edellytykset.
It is necessary, first of all, to check whether the measure grants the beneficiary any advantage that provides relief from charges normally borne by its budget [49].
Ensin on tarkasteltava sitä, antaako toimenpide yritykselle etua, joka alentaa sen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia [49].
In the case under consideration, this involves determining whether the disputed settlement was concluded illegally or on the basis of disproportionate concessions made by the tax authorities.
Tarkasteltavana olevassa tapauksessa on määritettävä, tehtiinkö riidanalainen sopimus lainvastaisesti tai veroviranomaisten tekemien suhteettomien myönnytysten perusteella.
Regularity of the procedure
Menettelyn lainmukaisuus
In its opening decision, the Commission stated that the procedure followed by the tax authorities could constitute a deviation from the normal course of the procedure for determining and settling VAT debt in so far as the agreement does not mention the legal basis and the tax authorities, in the absence of an agreement with the taxpayer, could issue a constraining order accompanied by a 50 % increase in the fine.
Menettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä komissio katsoi, että veroviranomaisten noudattama menettely voisi poiketa arvonlisäverovelan tavanomaisesta määrittämis- ja maksumenettelystä, koska sopimuksessa ei mainita oikeusperustaa ja koska seurauksena verovelvollisen kieltäytymisestä hyväksyä ehdotettu vero viranomaisten olisi pitänyt antaa ulosottomääräys, jossa sakkoa korotetaan 50 prosenttia.
As already indicated in recital 39, issuing an adjustment notice is a normal practice of the Belgian tax authorities in the field of VAT, aimed at ensuring compliance with fundamental principles such as the right to defence.
Kuten johdanto-osan 39 kappaleessa jo todettiin, jälkiverotuspäätöksen lähettäminen on Belgian arvonlisäveroviranomaisten tavanomainen käytäntö, jonka tavoitteena on varmistaa perusperiaatteiden kuten puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen.
Consequently, the two adjustment notices issued by the Special Tax Inspectorate and addressed to Umicore have to be considered preliminary notices issued by the tax authorities and not as giving rise to a VAT exemption.
Tämän seurauksena ISI:n Umicorelle lähettämiä kahta jälkiverotuspäätöstä on pidettävä veroviranomaisten alustavina ilmoituksina eikä arvonlisäverosaatavan aiheuttajana.
Moreover, the possibility of concluding settlement agreements with taxable persons is explicitly provided for in the Belgian VAT Code and has to be considered a normal practice of the Belgian tax authorities.
Lisäksi mahdollisuudesta tehdä verovelvollisten kanssa sopimuksia säädetään nimenomaisesti Belgian arvonlisäverolaissa ja sitä on pidettävä Belgian veroviranomaisten tavanomaisena käytäntönä.
However, the authorities must comply with the principle that such settlements can involve neither an exemption from nor a reduction in the amount of tax due.
Veroviranomaisten on kuitenkin noudatettava periaatetta, jonka mukaan sopimukset eivät voi sisältää maksettavasta verosta vapauttamista tai sen alentamista.
Therefore, such settlements can occur, in principle, only in situations where the tax authorities wish to avoid a legal dispute with the taxable person concerning facts that have not been clearly established.
Tällaiset sopimukset ovatkin periaatteessa mahdollisia ainoastaan tilanteissa, joissa veroviranomaiset haluavat välttyä verovelvollisen kanssa oikeusriidoilta, jotka koskevat epäselvästi toteennäytettyjä tosiseikkoja.
Furthermore, it should be noted that the tax authorities are under no obligation to issue a constraining order in cases where the authorities have not been able to reach an agreement with the taxable person on the taxation proposed in the adjustment notice.
Lisäksi on huomattava, että veroviranomaisilla ei ole velvollisuutta antaa ulosottomääräystä, kun viranomaiset eivät ole pystyneet pääsemään verovelvollisen kanssa sopimukseen jälkiverotuspäätöksessä ehdotetusta verotuksesta.
On the contrary, where there are doubts concerning the facts at issue, the competent authorities may still attempt to conclude an agreement with the taxable person.
Päinvastoin, kun kyseessä olevista tosiseikoista on epäilyjä, toimivaltaiset viranomaiset voivat vielä yrittää sopimuksen tekemistä verovelvollisen kanssa.
Finally, the analysis of the legal texts shows that there is no provision that establishes an obligation for the Belgian tax authorities to indicate an explicit legal basis in the agreements in question.
Lopuksi lakitekstien analysoinnin perusteella ei ole olemassa määräystä, jonka mukaan Belgian veroviranomaisten olisi mainittava selvä oikeusperusta kyseisissä sopimuksissa.
Therefore, the Commission has to conclude, on the basis of the legal context described in this Decision, that the procedure applied by the tax authorities in relation to Umicore was carried out in compliance with the rules and practices in force and did not constitute a deviation from the normal course of the procedure.
Komissio päättelee tämän vuoksi tässä päätöksessä kuvaillun oikeudellisen yhteyden perusteella, että veroviranomaisten Umicoreen soveltama menettely noudatti voimassa olevia sääntöjä ja käytäntöjä eikä poikennut tavanomaisesta menettelystä.
It is then necessary to analyse the settlements in question by taking into account the preliminary remarks made, with a view to determining the possible existence of an advantage.
Seuraavaksi on analysoitava kyseessä olevia liiketoimia alustavat huomiot huomioon ottaen mahdollisen edun olemassaolon määrittämiseksi.
The reasoning presented below rests on the analysis of two distinct periods, one that includes the years 1995 and 1996 which were covered by the adjustment carried out by the tax authorities and one that includes the years 1997 and 1998 for which taxation was completely abandoned.
Seuraavassa esitetty päättely perustuu kahteen erilliseen ajanjaksoon: vuosiin 1995 ja 1996, joita veroviranomaisten laatima jälkiverotus koskee, ja vuosiin 1997 ja 1998, joiden osalta verotuksesta luovuttiin kokonaan.
Years 1995-96
Vuodet 1995 ja 1996
As regards the period 1995-96, it is necessary to analyse three different types of transaction covered by the draft rectification notified to Umicore on 30 November 1998, in order to determine the possible existence of an advantage.
Vuosien 1995 ja 1996 osalta on mahdollisen edun olemassaolon määrittämiseksi analysoitava kolmen tyyppisiä liiketoimia, joita Umicorelle 30 päivänä marraskuuta 1998 ilmoitettu jälkiverotusluonnos koski.
For each type of transaction, the analysis seeks to identify the minimum amounts of VAT, fines and late interest that should have been imposed by the Belgian tax authorities on the basis of a reasonable interpretation of the facts, without excessive concessions or irregular application of the VAT rules.
Kunkin liiketoimityypin osalta pyritään seuraavassa analyysissä määrittämään arvonlisäveron, sakkojen ja viivästyskorkojen vähimmäismäärä, joka Belgian veroviranomaisten olisi pitänyt määrätä tosiseikkojen kohtuullisen tulkinnan perusteella ilman kohtuuttomia myönnytyksiä tai arvonlisäverosääntöjen sääntöjenvastaista soveltamista.
Deliveries of goods to customers established in Italy
Tavaroiden luovutus italialaisille asiakkaille
The first case refers to transactions relating to ‘ex-works’ deliveries of pure silver carried out between February 1995 and February 1996, as follows:
Ensimmäisessä tapauksessa liiketoimissa oli kyse puhtaan hopean luovutuksesta ex works -ehdolla helmikuun 1995 ja helmikuun 1996 välisenä aikana seuraavan kaavion mukaisesti:
Transport by transport company on behalf of C
Kuljetusyhtiön C:n lukuun suorittama kuljetus
Payment
Maksu
Umicore invoiced the goods to company B [50], established in Italy and holding a VAT registration number issued in that Member State.
Umicore laskutti tavaroista italialaista yhtiötä B [50], jolla oli arvonlisäverotunniste kyseisessä jäsenvaltiossa.
The latter company re-invoiced the goods to customer C, another taxable person subject to VAT established in Italy.
Yhtiö B laskutti tavaroista edelleen asiakasta C, joka myös on arvonlisäverovelvollinen Italiassa.
The goods were transported, on behalf of C, directly from the place of production in Belgium to Italy.
Tavaroiden kuljetus tapahtui verovelvollisen C määräyksestä suoraan Belgiassa sijaitsevasta tuotantopaikasta Italiaan.
Most of the invoices issued by Umicore for its customer B were paid for by taxable person C.
Suurimman osan Umicoren asiakkaalleen B laatimista laskuista maksoi verovelvollinen C.
Umicore issued the invoices addressed to B under the exemption provided for in Article 39 bis of the VAT Code.
Umicore sovelsi B:lle osoittamissaan laskuissa arvonlisäverolain 39 a §:ssä säädettyä verovapautusta.
The examination of the pro forma invoices, obtained through administrative cooperation with the Italian tax authorities, suggests that taxable person C was the consignee of the goods.
Arvioitaessa Italian veroviranomaisten kanssa tehdyn hallinnollisen yhteistyön kautta saatuja proformalaskuja ilmeni, että verovelvollinen C oli tavaroiden vastaanottaja.
In its adjustment notice of 30 November 1998, the Special Tax Inspectorate considered initially that the transport criterion for the exemption of intra-Community supplies had not been met in so far as the transport had been carried out on behalf of a subsequent customer (and not by or on behalf of the seller or the buyer, as provided for in Article 39 bis of the VAT Code).
ISI katsoi 30 päivänä marraskuuta 1998 tekemässään jälkiverotuspäätöksessä alun perin, että yhteisön sisäisten luovutusten kuljetusta koskeva verovapautuksen ehto ei täyttynyt, koska kuljetus suoritettiin myöhemmän asiakkaan lukuun (eikä myyjän tai hankkijan toimesta tai lukuun kuten arvonlisäverolain 39 a §:ssä säädetään).
On this basis, the authorities took the view that the transaction concluded between Umicore and customer B constituted a delivery of goods that did not include transport and therefore could not benefit from the exemption in Article 39 bis of the VAT Code.
Tämän perusteella viranomaiset päättelivät, että Umicoren ja asiakkaan B välisessä liiketoimessa oli kyse tavaroiden luovutuksesta ilman kuljetusta eikä sille sen vuoksi voitu myöntää arvonlisäverolain 39 a §:n mukaista verovapautusta.
The information communicated by Belgium and Umicore to the Commission appears to indicate, nonetheless, that the reality of the transaction between Umicore and company B could reasonably be called into question by the Belgian tax authorities.
Belgian ja Umicoren komissiolle toimittamat tiedot näyttävät kuitenkin osoittavan, että Belgian veroviranomaisilla oli kohtuullinen syy asettaa kyseenalaiseksi Umicoren ja yhtiön B välisen liiketoimen olemassaolo.
For instance:
Esimerkiksi
the information communicated by the Italian tax authorities appeared to indicate that company B could be regarded as a ‘missing trader’, the role of which was confined to producing invoices charging VAT and then disappearing without fulfilling its tax obligations, including the payment of the VAT to the Italian tax authorities,
Italian veroviranomaisten toimittamat tiedot näyttivät osoittavan, että yhtiötä B voitaisiin pitää valeyrityksenä (ns. ”missing trader”), jonka tehtävänä oli ainoastaan laatia arvonlisäverollisia laskuja ja sen jälkeen kadota täyttämättä verotuksellisia velvoitteitaan, kuten arvonlisäveron maksaminen Italian veroviranomaisille;
the information communicated by the Italian tax authorities also indicated that the sole director of company B was not recorded on the police register,
Italian veroviranomaisten toimittamat tiedot osoittivat myös, että yhtiön B ainoa johtaja ei ollut poliisin rekisterissä;
two requests for information sent by the Belgian tax authorities to their Italian counterparts on 26 August 1998 and 1 April 1999 also indicate that the Belgian tax authorities had serious doubts as to the actual existence of company B prior to the conclusion of the agreement,
Belgian veroviranomaisten 26 päivänä elokuuta 1998 ja 1 päivänä huhtikuuta 1999 Italian veroviranomaisille lähettämät tietopyynnöt osoittavat myös, että Belgian veroviranomaiset epäilivät vakavasti yhtiön B olemassaoloa ennen sopimuksen tekemistä;
the goods had been transported to Italy on behalf of company C, a taxable person,
tavarat kuljetettiin Italiaan verovelvollisen C lukuun;
the goods had been directly transported from the production site in Belgium to a warehouse in Italy where they had been made available to C,
tavarat kuljetettiin suoraan Belgiassa sijaitsevasta tuotantopaikasta Italiassa sijaitsevaan varastoon, jossa ne asetettiin C:n hallintaan;
the vast majority of the invoices which Umicore sent to company B had been paid by company C,
suurimman osan Umicoren yhtiölle B osoittamista laskuista maksoi yhtiö C;
based on statements made by the Umicore managers and set out in a report, an extract from which was included in the adjustment notice, it seems that there was no contract between Umicore and company B,
pöytäkirjaan, josta oli ote jälkiverotuspäätöksessä, kirjatuista Umicoren johtajien lausunnoista ilmenee lisäksi, että Umicoren ja yhtiön B välillä ei ollut puitesopimusta;
however, it seems that the actual existence of company C was never questioned by the Italian tax authorities, who had obtained full access to its accounts during an inspection.
näyttää kuitenkin siltä, että Italian veroviranomaiset eivät koskaan asettaneet kyseenalaiseksi yhtiön C olemassaoloa, ja ne olivat saaneet rajoituksitta tutustua kyseisen yhtiön kirjanpitoon.
Look at separately, neither one of these observations is probably sufficient to demonstrate the fictitious nature of the sale between Umicore and company B. However, when looked at together, these observations can instil definite doubt about the reality of the sale between Umicore and company B. The Belgian tax authorities, who had been informed of suspicions about the actual existence of the activities of company B before the conclusion of the transaction with Umicore on 21 December 2000, thus enjoyed a wide discretion in assessing the reality of the transactions and, where appropriate, in reclassifying them.
Erikseen tarkasteltuna yksikään näistä havainnoista ei luultavasti riitä osoittamaan, että Umicoren ja yhtiön B välisessä kaupassa olisi ollut kyse tekaistusta kaupasta. Yhdessä tarkasteltuina samat havainnot voivat kuitenkin johtaa epäilyyn siitä, tapahtuiko Umicoren ja yhtiön B välinen kauppa todella. Belgian veroviranomaisilla, jotka olivat ilmoittaneet epäilevänsä B:n toimintojen olemassaoloa ennen sopimuksen tekemistä Umicoren kanssa 21 päivänä joulukuuta 2000, oli näin ollen paljon harkintavaltaa niiden arvioidessa liiketoimien olemassaoloa ja mahdollista uudelleenluokittelua.
It must be remembered, in this respect, that in line with the settled case law of the Court of Cassation in Belgium, tax must be based on actual facts [51].
Tältä osin on syytä muistuttaa, että Belgian kassaatiotuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan veron on perustuttava tosiseikkoihin [51].
The Belgian tax authorities are therefore required in principle to base their taxation, not on apparent transactions presented by a taxable person to justify a potential exemption, but on actual transactions based on the real intentions of the parties.
Sen vuoksi Belgian veroviranomaisten on periaatteessa käytettävä verotuksen perusteena osapuolten todellisiin aikomuksiin perustuvia todellisia liiketoimia eikä verovelvollisen mahdollisen verovapautuksen perustelemiseksi esittämiä näennäisiä liiketoimia.
If it emerged from the information available to the Belgian tax authorities that the sale between A and B was fictitious and that the real sale (involving transfer of the power to dispose of the goods) had in fact occurred between A and C, these authorities were therefore entitled to reclassify delivery of the goods between A and B as delivery of the goods between A and C, and to apply the VAT rules to this reclassified transaction.
Jos Belgian veroviranomaisten käytettävissä olevien tietojen mukaan A:n ja B:n välinen kauppa on tekaistu ja todellinen kauppa (johon sisältyy tavaran hallintaoikeuden siirtyminen) on todellisuudessa tapahtunut A:n ja C:n välillä, viranomaiset voisivat luokitella A:n ja B:n välisen luovutuksen A:n ja C:n väliseksi luovutukseksi ja soveltaa arvonlisäverosääntöjä tähän uudelleenluokiteltuun liiketoimeen.
The fact that fraud had occurred in Italy through the intermediary of a missing trader does not mean that the right to exemption which Umicore could avail itself of should be called into question, since the good faith of the latter had not been disputed by the Belgian authorities.
Se, että petos tapahtui Italiassa valeyrityksen toiminnan kautta, ei anna syytä kyseenalaistaa Umicoren oikeutta verovapautukseen, koska Belgian viranomaiset eivät ole kyseenalaistaneet sitä, että yritys toimi hyvässä uskossa.
In the light of the above, the Belgian tax authorities could legitimately reclassify the transactions in question as intra-Community supplies between Umicore and company C, without this reclassification constituting a disproportionate concession or irregular application of VAT rules.
Edellä esitetyn perusteella Belgian veroviranomaisilla oli oikeutus luokitella kyseiset liiketoimet uudelleen Umicoren ja yhtiön C välisiksi yhteisön sisäisiksi luovutuksiksi ilman että siinä oli kyse viranomaisten suhteettomasta myönnytyksestä tai arvonlisäverosääntöjen sääntöjenvastaisesta soveltamisesta.
They could also exempt the reclassified transactions from VAT since all the conditions for exemption had been met (including transport by or on behalf of the purchaser).
Ne voivat myös myöntää tällä tavoin uudelleen luokitelluille liiketoimille vapautuksen arvonlisäverosta, koska kaikki vapautuksen edellytykset täyttyivät (mukaan luettuna kuljetus hankkijan toimesta tai lukuun).
It must therefore be examined (i) whether the Belgian tax authorities were entitled to impose a fine based on Article 70(2) of the VAT Code because of the inaccurate information on the invoices and, if so, (ii) what should have been the amount of this fine, and (iii) whether Umicore benefited from disproportionate concessions or irregular application of the law by the tax authorities.
Tämän vuoksi on tutkittava, i) olivatko Belgian viranomaiset oikeutettuja määräämään sakon arvonlisäverolain 70 §:n 2 momentin nojalla laskulla esitettyjen virheellisten tietojen vuoksi ja jos olivat, ii) kuinka suuri tämän sakon olisi pitänyt olla, ja iii) onko Umicore hyötynyt veroviranomaisten suhteettomista myönnytyksistä tai lain sääntöjenvastaisesta soveltamisesta.
First, it must be pointed out that, in the case of inaccurate information featured on an invoice relating to intra-Community supplies, Royal Decree No 41 provides for a fine amounting to 100 % of the tax owed on the transactions in question.
Ensiksi on syytä muistuttaa, että yhteisön sisäistä luovutusta koskevalla laskulla ilmoitettujen virheellisten tietojen osalta Belgian asetuksessa nro 41 säädetään sakosta, joka on 100 prosenttia kyseessä olevista liiketoimista maksamatta olevasta verosta.
Nevertheless, as stated in recitals 45 and 46, administrative fines are subject to the principle of proportionality and the authorities have the power, pursuant to Article 9 of the Regent’s Decree of 18 March 1831, to depart from the scales for fines set out in Royal Decree No 41.
Kuten edellä johdanto-osan 45 ja 46 kappaleessa todetaan, hallinnollisiin sakkoihin sovelletaan suhteellisuusperiaatetta ja viranomaisilla on 18 päivänä maaliskuuta 1831 annetun Belgian asetuksen (Arrêté du Régent) 9 §:n nojalla valtuudet poiketa asetuksessa nro 41 säädetyistä sakkoasteikoista.
In the present case, it cannot be ruled out that a fine of 100 % would have been disproportionate given the good faith of the taxable person, which had not been disputed by the tax authorities.
Tarkasteltavana olevassa tapauksessa ei ole mahdotonta, että 100-prosenttinen sakko olisi ollut suhteeton ottaen huomioon, että verovelvollinen toimi hyvässä uskossa, mitä viranomaiset eivät ole asettaneet kyseenalaiseksi.
It may also be true that, in the context of the legal proceedings with Umicore, the Belgian tax authorities had attempted to maximise its revenue in the same way that a creditor tries to optimise the recovery of the amount owed to him.
Ei myöskään ole mahdotonta, että Belgian veroviranomaiset pyrkivät kiistassaan Umicoren kanssa maksimoimaan saamansa tulot samalla tavoin kuin yksityinen velkoja yrittää parhaalla mahdollisella tavalla periä takaisin saatavansa.
It must be remembered that this practice is unlikely to come within the scope of Article 107 of the Treaty in so far as it does not give rise to disproportionate or illegal concessions by the authorities.
On syytä muistuttaa tältä osin, että tällainen käytäntö ei todennäköisesti kuulu SEUT-sopimuksen 107 artiklan soveltamisalaan, koska siihen ei sisälly viranomaisten suhteettomia tai lainvastaisia myönnytyksiä.
Given the discretion available to the authorities in this context, it can reasonably be considered that, in a settlement agreement, the amount of the fine should have been set by the authorities at between 10 % and 50 %.
Kun otetaan huomioon viranomaisilla tässä yhteydessä oleva harkintavalta, voidaan kohtuudella katsoa, että viranomaisten olisi pitänyt määrätä sovintosopimuksen yhteydessä 10–50 prosentin suuruinen sakko.
The application of a 50 % rate also appears to be supported by recent case law of the Belgian Court of Cassation [52].
Lisäksi Belgian kassaatiotuomioistuimen viimeaikainen oikeuskäytäntö [52] näyttää tukevan 50 prosentin soveltamista.
Given the fact that this last judgment concerns a criminal case, it can therefore be considered, in the present case, in which the absence of fraudulent intent on the part of Umicore has been established, that a 50 % rate is the maximum rate.
Koska tässä tuomiossa oli kyse rikosasiasta, voidaan katsoa, että tarkasteltavana olevassa asiassa, jossa on näytetty toteen, ettei Umicoren tarkoituksena ollut petos, 50 prosenttia muodostaa enimmäismäärän.
It can therefore be concluded, given the circumstances of the present case, that the fine could reasonably be set at between BEF 33238698 (10 % of BEF 332386976) and BEF 166193488 (50 % of BEF 332386976).
Näin ollen voidaan päätellä, että ottaen huomioon tarkasteltavana olevan asian olosuhteet sakkojen määrä voisi kohtuudella olla 33238698 Belgian frangin (10 % x 332386976) ja 166193488 Belgian frangin (50 % x 332386976) välillä.
Since a selective advantage could only have resulted from disproportionate concessions by the tax authorities, only the lowest amount – BEF 33238698 – must be taken into account when determining the potential advantage.
Koska valikoivaa etua olisi voinut syntyä ainoastaan veroviranomaisten suhteettomista myönnytyksistä, ainoastaan alhaisempi määrä (33238698 Belgian frangia) on otettava huomioon määritettäessä mahdollista etua.
This amount is in principle deductible from the tax base for corporate tax [53].
Tämä määrä voidaan periaatteessa vähentää yhtiöveron perustasta [53].
Deliveries of goods to customers established in Switzerland
Tavaroiden luovutus sveitsiläisille asiakkaille
In the second example, the sequence of disputed transactions with Swiss customers was as follows:
Kiistanalaiset liiketoimet sveitsiläisten asiakkaiden kanssa etenivät tavanomaisesti seuraavasti:
Between February and October 1996, Umicore invoiced the goods to a company B [54], established in Switzerland, with no VAT registration number in any Member State.
Helmikuun 1996 ja lokakuun 1996 välisenä aikana Umicore laskutti tavaroista sveitsiläistä yhtiötä B [54], jolla ei ollut arvonlisäverotunnistetta yhdessäkään jäsenvaltiossa.
The Swiss company then re-invoiced the goods to customer C, liable for VAT, who was established in Italy.
Sveitsiläinen yhtiö laskutti sen jälkeen tavaroista asiakasta C, joka on arvonlisäverovelvollinen ja jonka kotipaikka on Italiassa.