natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It therefore constitutes a continuous reduction in charges which constitutes operating aid which, according to established practice, is not liable to be declared compatible under Article 107(3) TFEU.
Tämä toimenpide merkitsee näin ollen jatkuvaa kustannusten keventämistä eli toimintatukea, jonka ei vakiintuneen käytännön mukaan voida katsoa soveltuvan sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan nojalla.
Finally, no other condition for compatibility provided for in Article 107(3) TFEU was invoked by France.
Ranskan viranomaiset eivät ole tuoneet esiin yhtään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdassa määrättyä sisämarkkinoille soveltuvuuden edellytystä.
Existence of a service of general economic interest compatible on the basis of Article 106(2) TFEU
Arviointi SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaisesti sisämarkkinoille soveltuvasta yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta
According to the CTIP, measures based on conventions and collective agreements, like the measure in question, have the objective of remedying the deficiencies of social security.
CTIP:n mukaan yleisiin sopimuksiin ja kollektiivisiin sopimuksiin perustuvien toimenpiteiden, kuten tämän päätöksen kohteena oleva toimenpide, tavoitteena on täyttää sosiaaliturvan puutteita.
The Commission observes that the CTIP does not explicitly invoke the existence of a service of general economic interest and France, whose duty it would be to establish that the aid in question is compatible with the Treaty, does not invoke Article 106(2) TFEU.
Komissio panee merkille, ettei CTIP mainitse erikseen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvää palvelua eivätkä Ranskan viranomaiset, joiden tehtävänä olisi osoittaa kyseisen tuen soveltuvuus sisämarkkinoille, vetoa SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohtaan.
Under these circumstances, the Commission is unable to assess the compatibility of the aid in question in the light of Article 106(2) TFEU.
Näin ollen komissio ei voi arvioida kyseisen tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla.
Furthermore, the Commission makes the following comments.
Lisäksi komissio panee merkille seuraavaa.
Article 106(2) TFEU provides that undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest or having the character of a revenue-producing monopoly are subject to the rules contained in the Treaties, in particular to the rules on competition, in so far as the application of such rules does not obstruct the performance, in law or in fact, of the particular tasks assigned to them.
SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaan yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sekä fiskaalisiin monopoleihin sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä ja varsinkin kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät oikeudellisesti tai tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä.
It follows from the case law of the Court of Justice that, with the exception of the sectors in which this question has already been regulated by the European Union, Member States have a wide-ranging discretion regarding the nature of the services which may be classified as being of general economic interest.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä seuraa, että lukuun ottamatta aloja, joilla tästä asiasta on jo säädetty Euroopan unionin lainsäädännöllä, jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta päättää, millaisten palvelujen voidaan katsoa liittyvän yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin.
However, even supposing that in the present case a service of general economic interest is concerned (which has not been argued by France), it has to be verified that, for the purposes of Article 106(2) TFEU, the compensation paid to the undertakings assigned a public service mission does not exceed the costs of providing the public service, taking account of the income relating to it and a reasonable profit for the performance of these obligations.
Vaikka oletettaisiin, että tämän päätöksen kohteena olevassa tapauksessa olisi kyse yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvästä palvelusta (mitä Ranskan viranomaiset eivät ole väittäneet), on todettava, että SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan mukaan yrityksille, joille on uskottu julkisen palvelun tehtävä, maksettu korvaus ei saa ylittää kyseisestä palvelusta aiheutuvia kustannuksia, kun kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja näiden velvollisuuksien täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto otetaan huomioon.
In this respect, if suffices to point out that the tax measure in question does not contain any mechanism allowing overcompensation to be ruled out in relation to the costs of the burden incurred by the operators concerned.
Tältä osin riittää, kun tuodaan esiin, ettei kyseinen verotoimenpide sisällä järjestelyä, jonka avulla voitaisiin sulkea pois kyseisille toimijoille aiheutuneisiin kustannuksiin verrattuna liiallisten korvausten maksaminen.
It must be noted in fact that the amount of aid in question (tax exemptions regarding the operations concerned) is in no way linked to the additional costs borne by insurers.
On todettava, että kyseisen tuen määrä (kyseisten toimenpiteiden vapauttaminen verosta) ei liity mitenkään vakuutuslaitoksille koituviin lisäkustannuksiin.
It is not linked either to the premiums paid by insured persons or to the number of policies.
Se ei myöskään liity vakuutettujen maksamiin vakuutusmaksuihin tai sopimusten määrään.
In this context, the Commission concludes that in any case the measure concerned could not be declared compatible with the internal market on the basis of Article 106(2) TFEU.
Näistä syistä komissio päättelee, että kyseisen toimenpiteen ei voida katsoa soveltuvan sisämarkkinoille SEUT-sopimuksen 106 artiklan 2 kohdan nojalla.
Description of the personal protection market in France
Kuvaus Ranskan ennaltavarautumisvakuutusten markkinoista
The ‘personal protection’ market groups together the operations designed to prevent and cover the risk of death, risks relating to personal physical injury or associated with maternity or risks of incapacity for work or invalidity or risk of unemployment [51], as a supplement to the statutory social security system.
Ennaltavarautumisvakuutusten (assurance prévoyance) markkinoille kuuluu toimijoita, joiden tavoitteena on kuolemanriskin, henkilön fyysiseen koskemattomuuteen puuttumisen, äitiyteen, työkyvyttömyyteen ja työttömyyteen liittyvien riskien ehkäiseminen ja kattaminen [51] ja lakisääteisen sosiaaliturvajärjestelmän täydentäminen.
Personal protection cover allows:
Ennaltavarautumisvakuutusten tarjoamalla vakuutusturvalla:
access to medical care to be facilitated by providing supplementary reimbursement of health expenses in the case of illness, maternity, accident, etc.
helpotetaan sairaanhoitoon pääsyä ja täydennetään terveyskulujen korvaamista, kun kyse on esim. sairaudesta, äitiydestä, onnettomuudesta
total or partial maintenance of salary in case of work absence, invalidity or incapacity,
varmistetaan palkanmaksu kokonaan tai osittain työsuhteen katketessa sekä invaliditeetin tai vamman yhteydessä
guaranteeing of capital and annuities for the spouse and children in the event of the death of the insured person,
taataan puolisolle ja lapsille varallisuus ja tulot vakuutetun kuolemantapauksessa
a financial supplement to be provided for in case of dependence.
tarjotaan lisärahoitusta riippuvuussuhteessa oleville.
Three categories of undertaking are present in this market: companies subject to the Insurance Code (insurance undertakings, mutual insurance companies and subsidiaries of banks), mutual societies subject to the Mutual Society Code, and provident societies subject to the Social Security Code.
Markkinoilla toimii kolme yritysryhmää: vakuutuslainsäädännön soveltamisalaan kuuluvat yhtiöt (vakuutusyhtiöt, keskinäiset vakuutusyhtiöt ja pankkien tytäryhtiöt), keskinäisten yhtiöiden lainsäädännön soveltamisalaan kuuluvat keskinäiset yhtiöt ja sosiaaliturvalainsäädännön soveltamisalaan kuuluvat ennaltavarautumisvakuutuksia tarjoavat laitokset.
Personal protection insurance may be taken out either as a group policy, by subscribing to a group policy through the employer, an occupational or inter-occupational sector, or in an individual capacity by approaching an insurance undertaking or mutual society directly.
Ennaltavarautumisvakuutus voidaan ottaa joko kollektiivisena liittymällä työnantajan kautta toteutettavaan tai ammattialakohtaiseen tai ammattienväliseen kollektiiviseen sopimukseen tai tekemällä yksilöllinen sopimus suoraan vakuutusyhtiön tai keskinäisen vakuutusyhtiön kanssa.
Nowadays, a very large majority of employees are covered by a group personal protection policy.
Suurin osa palkansaajista kuuluu nykyään kollektiivisen ennaltavarautumisvakuutuksen piiriin.
Affiliation can be either obligatory or optional.
Vakuutus voi olla vapaaehtoinen tai pakollinen.
A group personal protection scheme involves a triangular relationship:
Tällainen kollektiivinen vakuutusjärjestelmä perustuu kolmikantaperiaatteeseen:
the employer enters into a commitment to the employees and, in this capacity, takes out an insurance policy [52],
työnantaja tekee työntekijöidensä hyväksi vakuutussopimuksen [52]
the insurer covers the risk, in exchange for collection of premiums,
vakuutuslaitos kattaa riskin vakuutusmaksuja vastaan
the employees are the beneficiaries.
työntekijät ovat edunsaajina.
According to the estimates communicated by the French authorities for 2005, the personal protection market accounted for annual turnover of EUR 20 billion (group and individual policies).
Ranskan viranomaisten vuodelta 2005 toimittamien arvioiden mukaan ennaltavarautumismarkkinoiden vuotuinen liikevaihto oli 20 miljardia euroa (kollektiiviset ja yksilölliset vakuutukset).
Insurance undertakings accounted for the bulk of this market with 71 % of the premium income, whilst provident societies and mutual societies accounted for 21 % and 8 % of the market respectively.
Näillä markkinoilla suurin markkinaosuus oli vakuutusyhtiöillä eli 71 prosenttia vakuutusmaksuista. Ennaltavarautumisvakuutuksia tarjoavilla laitoksilla oli 21 prosentin markkinaosuus ja keskinäisillä yhtiöillä 8 prosentin markkinaosuus.
It must nevertheless be pointed out that these last figures relate to all categories of policies in this sector: individual policy, group policy with optional affiliation and group policy with compulsory affiliation.
Täsmennettäköön kuitenkin, että edellä mainitut luvut koskevat alan kaikkia sopimustyyppejä: yksilöllisiä sopimuksia, vapaaehtoisia kollektiivisia sopimuksia ja pakollisia kollektiivisia sopimuksia.
Moreover, the French authorities consider that the occupational designation market [53] providing cover for death, incapacity and invalidity exceeds EUR 4 billion and covers almost all personal protection operations undertaken by provident societies (EUR 4,2 billion) and part of the group policies of insurance undertakings and mutual societies.
Ranskan viranomaiset arvioivat lisäksi, että kuolemantapausten, vamman ja invaliditeetin varalta tehtyjen ammattialakohtaisten nimeämissopimusten markkinat [53] ovat yli 4 miljardia euroa, ja ne kattavat lähes kaikki ennaltavarautumisvakuutuksia tarjoavien laitosten kattamat ennaltavarautumistoimenpiteet (4,2 miljardia euroa) ja osan vakuutusyhtiöiden ja keskinäisten yhtiöiden kollektiivisista sopimuksista.
However, no precise figures were communicated concerning the share of the latter in the designation market.
Komissiolle ei kuitenkaan ole toimitettu tarkkoja lukuja viimeksi mainittujen osuudesta nimeämissopimusten markkinoilla.
Although France accepted the classification as State aid of the measure in its notification, it subsequently pointed out that at least part of the scheme should not be considered aid within the meaning of Article 107(1) TFEU on account of the specific characteristics of designation policies (strong constraints in terms of rates, risk selection and management) which made these policies particularly sensitive to the risks of shifts in loss expectancy compared with original estimates and therefore fully justified a particularly prudent allocation scheme and therefore a higher tax deductibility of allocations to provisions without this giving rise to the existence of an advantage.
Vaikka Ranskan viranomaiset hyväksyivät ilmoituksessaan toimenpiteen määrittelyn valtiontueksi, ne huomauttivat kuitenkin jälkeenpäin, ettei tiettyä osaa toimenpiteestä voitu katsoa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi tueksi nimeämissopimusten erityispiirteiden vuoksi (tiukat velvoitteet hinnoittelun, riskien valinnan ja hallinnan suhteen). Nämä erityispiirteet tekivät näistä sopimuksista erityisen alttiita korvausvastuusta aiheutuville riskeille suhteessa alkuperäisiin arvioihin. Tämän vuoksi on täysin perusteltua tehdä varauksia erityisen varovaisia periaatteita noudattaen. Näin varauksille voitiin myöntää laajempi verovähennyskelpoisuus ilman, että siitä koituisi etua.
France therefore considers that part of the tax deduction of the allocations under adapted and strengthened conditions, extending beyond the tax regime under ordinary law existing in Article 39 quinquies GB of the CGI, is justified at regulatory and prudential level and does not constitute an advantage.
Ranskan viranomaiset katsovat, että osaa varausten verohelpotuksista, joihin sovelletaan yleisen verolainsäädännön 39 d GB §:ssä säädettyä verotoimenpidettä tiukempia mukautettuja ja vahvistettuja edellytyksiä, voidaan perustella sääntelyn ja vakavaraisuuden kannalta eikä niistä koidu etua.
It is therefore appropriate to examine first of all whether the measure gives rise to the existence of an advantage for the insurers concerned.
Näin ollen ensin on syytä tarkastella, koituuko toimenpiteestä kyseisille vakuutuslaitoksille etua.
Article 39(1)(5) of the above-mentioned Code provides for the deductibility of ‘provisions constituted with a view to offsetting losses or clearly specified charges which events in progress render probable, provided that they were in fact recorded in the accounts for the financial year’.
Edellä mainitun lain 39 §:n 1 momentin 5 alakohdassa säädetään, että vähennyskelpoisia ovat varaukset, jotka on tehty todennäköisesti syntyviä tappioita tai tarkasti täsmennettyjä kuluja varten, edellyttäen, että ne on kirjattu tilikauden kirjanpitoon.
The Code provides in certain cases for flat-rate deductibility for certain types of operation.
Lainsäädännössä säädetään tiettyihin toimenpidetyyppeihin sovellettavista kiinteistä verohelpotuksista.
This is more particularly the case in the field of insurance and reinsurance for which Articles 39 quinquies G to 39 quinquies GD of the Code lay down specific rules for the deductibility of provisions in order to take account of the specific characteristics of the insurance sector, the principal activity of which consists precisely in covering risks.
Tämä koskee erityisesti vakuutus- ja jälleenvakuutusalaa, joiden osalta verolain 39 d G–39 d GD §:ssä annetaan erityiset säännöt vastuuvelan vähennyskelpoisuudesta. Näiden tarkoituksena on ottaa huomioon vakuutusalan erityispiirteet. Alan pääasiallinen toiminta koostuu riskien kattamisesta.
To determine whether any advantage exists, it is therefore appropriate to verify whether the operations covered by the measure do in fact entail loses or additional charges within the meaning of Article 39(1)(5) of the above-mentioned Code to the extent provided for by Article 39 quinquies GD.
Jotta edun koituminen voitaisiin määrittää, on tutkittava, aiheutuuko toimenpiteen kattamista toimista tosiasiallisesti verolain 39 §:n 1 momentin 5 alakohdassa tarkoitettuja ylimääräisiä tappioita tai kuluja 39 d GD §:ssä säädetyssä määrin.
First of all, it is appropriate to accept the principle that the nature and intensity of the risks of loss in the supplementary insurance sector providing cover for death, incapacity and invalidity are liable to vary according to the types of population covered and the terms and conditions of cover (individual/group policies, optional/compulsory).
Alustavasti on hyväksyttävä periaate, jonka mukaan kuolemantapauksen, vamman ja invaliditeetin varalta otettujen täydentävien vakuutusten korvausvastuun luonne ja intensiteetti voivat vaihdella vakuutusten kattamien väestönosien ja vakuutusturvaa koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaan (yksilölliset tai kollektiiviset sopimukset, vapaaehtoiset tai pakolliset sopimukset).
The policies arising from company agreements, including the designation policies arising from such agreements, relate to a limited population.
Yrityskohtaiset sopimukset, mukaan lukien näihin sopimuksiin sisältyvät nimeämissopimukset, koskevat rajallista väestönosaa.
They entail a ‘specific’ risk (risk of loss in the undertaking concerned) without always offering the possibility of mutualisation within a large population.
Niistä aiheutuu erityisriski (riski kyseisessä yrityksessä tapahtuvasta vahingosta), eivätkä ne aina tarjoa mahdollisuutta laajan väestönosan keskinäiseen vastuuseen.
The group policies covering a sector (economic activity) concern a wider population and therefore a priori entail greater mutualisation.
Tiettyä alaa koskevat kollektiiviset sopimukset kattavat puolestaan laajemman väestönosan, joten niissä keskinäinen vastuu on helpommin toteutettavissa.
For this latter type of policy, there would nevertheless seem to be a strong correlation between loss expectancy and the periods of crisis which may affect an entire economic sector.
Viimeksi mainittuihin sopimuksiin sisältyy kuitenkin voimakas korvausvastuun ja kokonaista talouden alaa mahdollisesti koettelevien kriisikausien välinen vastaavuus.
According to the CTIP, the periods of crisis would amplify the volatility of losses at sector level.
CTIP:n mukaan kriisikaudet lisäävät alan vahinkovastuusuhteen heilahtelua.
As regards designation group policies resulting from a company agreement, the Commission considers that there is no reason to think that the nature and intensity (and consequently the fluctuation) of the risk of loss is significantly different from the situation in which this same type of policy is concluded outside joint negotiations between trade unions and employers (and therefore outside the designation process).
Yrityssopimuksiin sisältyvistä nimeämissopimuksista ei komission mukaan ole syytä katsoa, että vastuuriskin luonne ja suuruus (ja näin ollen niiden heilahtelu) poikkeaisi merkittävästi tilanteesta, jossa samantyyppinen sopimus tehdään erillään ammattijärjestön ja työnantajan yhteisneuvotteluista (ja näin ollen erillään nimeämismenettelystä).
Moreover, in the absence of precise information on the frequency of losses in this sector, it cannot be concluded that the fluctuations in risks specific to sector designation policies (policies characterised by greater sensitivity to the economic climate but also by greater mutualisation) would be of a greater order of magnitude than the same risks relating to company policies (policies characterised by a specific risk and by lesser mutualisation).
Lisäksi koska tarkkoja tietoja ei ole toimitettu alalla tapahtuvien vahinkojen yleisyydestä, ei voida päätellä, että alakohtaisille nimeämissopimuksille ominaiset riskien heilahtelut (sopimukset ovat suhdanneherkempiä, mutta niihin on myös helpompi liittää keskinäinen vastuu) ovat suurempia kuin yrityskohtaisiin sopimuksiin liittyvissä samoissa riskeissä (sopimuksiin sisältyy erityisriski, ja niihin on vaikeampi liittää keskinäinen vastuu).
In addition, should the constraints of the designation invoked by France in fact have the effect of leading to supplementary pressure at the level of the premiums received by insurers, it has to be noted that this is a circumstance which could affect income and not the expenditure from losses.
Vaikka Ranskan viranomaisten esiin tuomat nimeämisvelvoitteet lisäisivät tosiasiallisesti vakuutuslaitosten perimiin maksuihin kohdistuvaa painetta, on todettava, että kyseinen tilanne voi vaikuttaa tuloihin mutta ei vahinkokuluihin.
This type of risk (loss of income) is not therefore covered by Article 39(1)(5) of the CGI and is not therefore eligible to benefit from allocations to the deductible provisions.
Yleisen vakuutuslain 39 §:n 1 momentin 5 alakohdassa ei tarkoiteta tämäntyyppistä riskiä (tulonmenetys), joten sitä ei voi katsoa vähennyskelpoiseksi varaukseksi.
No difference in risk has therefore been established between policies with designation clause and group policies within companies covering the same risks.
Näin ollen nimeämislausekkeen sisältävien sopimusten ja samat riskit kattavien yrityskohtaisten ryhmäsopimusten välillä ei ole osoitettu olevan eroa.
Consequently, the supplementary tax deductibility provided for in Article 39 quinquies GD has the effect of reducing or abolishing a corporation tax charge which the undertakings concerned should normally have to pay.
Yleisen verolain 39 d GD §:ssä säädetyllä täydentävällä verohelpotuksella vähennetään siten kyseisiltä yrityksiltä normaalisti perittävää yhtiöveroa tai poistetaan se.
In this capacity, the supplementary deduction therefore constitutes an economic advantage.
Tässä mielessä täydentävä verohelpotus sisältää taloudellisen edun.
In the light of the references made by France and the CTIP to a possible public service mission, the Commission notes that the conditions identified in the Altmark case (to exclude classification as aid in certain cases of services of general economic interest) are not met in the present case (see in particular recital 189 — the third condition of the Altmark case law is in fact the absence of overcompensation).
Ranskan viranomaisten ja CTIP viittauksista mahdolliseen julkisen palvelun tehtävään komissio toteaa, että asiassa Altmark annetussa tuomiossa esitetyt edellytykset (tuen poissulkemiseksi tietyissä yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvissä palveluissa) eivät täyty tämän päätöksen kohteena olevassa tapauksessa (ks. erityisesti tämän päätöksen 189 kappale – kolmas Altmark-kriteeri, jossa on kyse liiallisen korvauksen puuttumisesta).
This is therefore undoubtedly an economic advantage.
Näin ollen tämän päätöksen kohteena olevasta toimenpiteestä koituu taloudellista etua.
The advantages under the measure are granted by the French State, which, in so doing, waives the collection of tax revenue.
Ranskan valtio myöntää toimenpiteestä koituvat edut ja jättää näin ollen veroja perimättä.
It therefore grants this advantage through state resources.
Ranskan valtio siis myöntää tämän edun valtion varoista.
For the reasons already set out with regard to the first measure, the second measure is also selective in character.
Ensimmäisen toimenpiteen yhteydessä jo esitettyjen syiden perusteella myös toinen toimenpide on luonteeltaan valikoiva.
The selectiveness results firstly from the restriction of the measure in question to a single economic sector, i.e. the insurance sector, and secondly from its restriction within this sector to a specific type of policy (sub-sector).
Valikoivuus johtuu toimenpiteen rajoittumisesta yhteen talouden alaan eli vakuutusalaan, ja sen rajoittumisesta tällä alalla vain tiettyyn sopimustyyppiin (tiettyyn markkinasegmenttiin).
The measure benefits certain undertakings of the insurance sector which conclude group policies covering the risks of death and physical injury in the context of the procedure of designation by the social partners.
Toimenpiteellä suositaan tiettyjä vakuutusalan yrityksiä, jotka tekevät kollektiivisia sopimuksia kuolemantapausten ja ruumiinvammojen riskien varalta työmarkkinaosapuolten soveltamassa nimeämismenettelyssä.
The measure does not therefore apply to policies covering the same risks outside the designation procedure.
Toimenpidettä ei siis sovelleta samat riskit kattaviin sopimuksiin kyseisen nimeämismenettelyn ulkopuolella.
It is also appropriate to note that the measure does not apply to reinsurance undertakings exposed to the same type of risk.
Lisäksi on todettava, ettei toimenpidettä sovelleta jälleenvakuutusyhtiöihin, jotka kattavat samantyyppisiä riskejä.
It is nevertheless appropriate to verify whether this selectiveness is not justified by the nature and logic of the reference tax system.
On kuitenkin syytä tarkastella, voidaanko valikoivuutta perustella kyseisen verojärjestelmän luonteella ja logiikalla.