natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The constitutional protection of the right of property is not confined to cases where the right of property depends on a public body; on the French authorities’ interpretation, therefore, claims would have to be protected whenever they were rendered more fragile by any event in the life of any company.
Koska perustuslakiin perustuva omistusoikeuden suoja ei koske yksinomaan tapauksia, joissa omistusoikeus riippuu julkisoikeudellisesta oikeushenkilöstä, tällainen tulkinta merkitsisi, että saatavat olisi suojattavat minkä tahansa yhtiön elinkaaren aikana esiintyvien tapahtumien ilmetessä, jos saatava ”vaarantuisi” tapahtuneen kehityksen seurauksena.
But in French positive law as it stands there is nothing to preserve such claims.
Ranskan positiivisen oikeuden nykytilassa saatavia ei suojaa mikään.
If the argument is confined to claims guaranteed by the State, it would mean that a right of property that had once been guaranteed by the State would enjoy constitutional protection superior to other property rights.
Jos väite olisi seuraavaksi rajoitettava koskemaan valtion takaamia saatavia, se tarkoittaisi, että valtion alun perin takaamalla omistusoikeudella olisi muita omistusoikeuksia parempi perustuslaillinen suoja.
There is nothing to suggest that this is so.
Mikään ei viittaa tähän.
Lastly, a claim is a right in personam, not to be confused with a right of property, which by its nature is a right in rem.
Saatava on velvoiteoikeus, jota ei pidä sekoittaa omistusoikeuteen, joka on käytännössä esineoikeus.
Rights in personam cannot be brought within the more far-reaching protection extended to rights in rem.
Esineoikeuden muita suurempaa suojaa ei voida ajatella laajennettavaksi velvoiteoikeuteen.
The Commission concludes that, when an EPIC is converted into a company that can be made the subject of court proceedings for administration or winding up, the right of property does not require that a specific measure be taken to preserve the entitlements of creditors.
Komissio päättelee, ettei omistusoikeus edellytä mitään erityistä toimenpidettä velkojien oikeuksien takaamiseksi, kun EPIC muutetaan yhtiöksi, johon sovelletaan saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä.
The fact that no such measure has been taken, therefore, does not constitute evidence that there is no implied guarantee.
Tämän vuoksi tällaisten toimenpiteiden puuttuminen ei ole osoitus implisiittisen takauksen puuttumisesta.
Contrariwise, the French authorities argue that, if La Poste had enjoyed a state guarantee by reason of its legal form, there would have been no need to give an express guarantee for the debts contracted by the old Administration of Posts and Telecommunications which were transferred to La Poste.
Ranskan viranomaisten mukaan niille posti- ja telelaitoksen ottamille lainoille, jotka siirrettiin La Postelle, ei olisi ollut – päinvastoin kuin edellä käsitellyssä tapauksessa – välttämätöntä myöntää nimenomaista takausta, jos viimeksi mainitulla olisi ollut sääntömääräisesti valtiontakaus.
But, they argue, such a guarantee was in fact given, in an order dated 31 December 1990.
Näin kuitenkin tehtiin 31 päivänä joulukuuta 1990 annetulla määräyksellä.
The Commission points out that the fact that the French authorities may have decided to give an express guarantee does not mean that there was no implied guarantee.
Komissio korostaa, ettei se, että Ranskan viranomaiset päättivät myöntää nimenomaisen takauksen, ole osoitus siitä, ettei implisiittistä takausta ollut olemassa.
The same reasoning applies to an argument put forward by the French authorities regarding the guarantee given by the State for certain activities of ERAP or the French Development Agency.
Samaa päättelyä on sovellettava Ranskan viranomaisten väitteeseen valtiontakauksesta ERAP:lle ja Agence Française du Développement -viraston tietyille toiminnoille.
In choosing to give an express guarantee in certain cases even though there was already an implied guarantee, the State may have been motivated for example by a concern for transparency and a desire to augment the creditors’ legal certainty.
Se, että valtio on tietyissä tapauksissa päättänyt nimenomaisen takauksen myöntämisestä, vaikka implisiittinen takaus oli jo olemassa, voidaan selittää muun muassa valtion pyrkimyksellä avoimuuteen ja halulla parantaa velkojien oikeusvarmuutta.
As the French authorities’ expert asserts, ‘holders of a supposed implied guarantee cannot claim rights as indisputable and decisive as those conferred by an express guarantee’.
Kuten Ranskan viranomaisten asiantuntija toteaa, oletetun implisiittisen takauksen haltijat eivät voi vaatia yhtä kiistattomia ja lopullisia oikeuksia kuin nimenomaisen takauksen haltijat.
Last, the French authorities cite an article by Mr Labetoulle, former president of the litigation division of the Council of State.
Lopuksi Ranskan viranomaiset lainaavat korkeimman hallinto-oikeuden riita-asioita käsittelevän jaoston entisen presidentin Labetoullen kirjoittamaa artikkelia.
This article will be considered along with the judgment in Campoloro in the section of this Decision dealing with the liability of the State.
Tätä artikkelia sekä Campoloro-asiaa koskevaa oikeuskäytäntöä tarkastellaan valtion vastuuseen saattamista koskevassa tämän päätöksen kohdassa.
The Commission concludes that:
Edellä käsiteltyjen seikkojen perusteella komission päätelmä on, että
contrary to the affirmations of the French authorities, there is no legislation or decision that excludes the existence of a state guarantee to La Poste; and
toisin kuin Ranskan viranomaiset esittävät, missään säädöksessä tai missään päätöksessä ei kielletä La Postelle myönnetyn valtiontakauksen olemassaoloa;
the fact that there is no legislation expressly providing for such a guarantee does not mean that there can be no implied guarantee.
se, ettei missään säädöksessä nimenomaisesti säädetä tällaisesta takauksesta, ei estä implisiittisen takauksen olemassaoloa.
The existence of implied guarantees arising out of the legal form of publicly owned establishments is confirmed by a memorandum of the Council of State
Julkisen laitoksen asemaan liittyvien implisiittisten takausten olemassaolo vahvistetaan Ranskan korkeimman hallinto-oikeuden muistiossa
The existence of an implied guarantee arising out of the legal form of publicly owned establishments is confirmed by a memorandum of the Council of State drawn up in 1995 in the Crédit Lyonnais case, which was cited in the opening decision.
Julkisen laitoksen asemaan liittyvän implisiittisen takauksen olemassaolo on vahvistettu muistiossa, jonka korkein hallinto-oikeus on esittänyt vuonna 1995 Crédit Lyonnais’tä koskevassa asiassa, joka mainittiin jo menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä.
The Council of State there took the view that the organisation concerned enjoyed an implied guarantee by reason merely of its character as a publicly owned establishment: ‘In connection with the draft law on state involvement in the recovery plans for Crédit Lyonnais and Comptoir des Entrepreneurs, the Council of State […] took the view that there was a state guarantee for this establishment which derived without any express legislative provision from the very fact that it was a publicly owned establishment’.
Tässä muistiossa korkein hallinto-oikeus perusteli implisiittisen takauksen olemassaolon yksinomaan organisaation julkisen laitoksen luonteella: Tarkasteltaessa lakiesitystä valtion toimista Crédit Lyonnais’n ja Comptoir des Entrepreneursin saneeraussuunnitelmissa korkein hallinto-oikeus katsoi […] että valtiontakaus näille laitoksille johtuu, jollei nimenomaista lain säännöstä ole, organisaation luonteesta julkisena laitoksena.
The Commission has repeatedly asked the French authorities to send it the full text of this memorandum.
Komissio pyysi Ranskan viranomaisia useita kertoja toimittamaan komissiolle tämän muistion kokonaisuudessaan.
The French authorities have replied that the memorandum in question was not drawn up at the request of the Government and was not given formal status in any official document.
Ranskan viranomaiset vastasivat, ettei kyseistä muistiota, joka ei perustunut hallituksen pyyntöön, ollut laadittu viralliseksi asiakirjaksi.
According to the French authorities, the memorandum to which the Commission refers consisted only of the one sentence quoted in the annual report.
Ranskan viranomaisten mukaan komission tarkoittama muistio koostuisi ainoastaan kyseisestä lauseesta vuosikertomuksessa.
In addition, the French authorities argue, that opinion cannot be transposed to the case of La Poste, for several reasons: because it concerned a publicly owned establishment with a public accountant set up specifically to manage state support for the recovery of Crédit Lyonnais; because it predated the Organic Law on the Finance Act, which was adopted on 1 August 2001; and because its application is contrary to the subsequent case law of the Council of State.
Ranskan viranomaisten mukaan tätä lausuntoa ei kuitenkaan voitaisi soveltaa La Posteen, koska lausunto koskee julkista laitosta, jolla on julkinen kirjanpitäjä ja joka on nimenomaisesti perustettu huolehtimaan Ranskan valtion tuesta Crédit Lyonnais’n saneeraukselle, koska lausunto on annettu ennen finanssilaista 1 päivänä elokuuta 2001 annettua orgaanista lakia ja koska sen soveltaminen olisi korkeimman hallinto-oikeuden myöhemmän oikeuskäytännön vastaista.
The Commission would point out that the interpretation put forward by the French authorities according to which the Council of State’s opinion cannot be transposed to the case of La Poste contradicts that opinion’s very wording.
Komissio huomauttaa, että Ranskan viranomaisten tulkinta, jonka mukaan korkeimman hallinto-oikeuden lausuntoa ei voitaisi soveltaa La Posteen, on kyseisen lausunnon vastainen.
The Council of State does not refer to the aims of the establishment.
Korkein hallinto-oikeus ei nimittäin millään tavoin viittaa lausunnossaan laitoksen tehtävään.
And it speaks of publicly owned establishments, and not of publicly owned establishments with public accountants.
Siinä viitataan julkisen laitoksen luonteeseen eikä julkista kirjanpitäjää käyttävien julkisten laitosten luonteeseen.
The French authorities do not explain why it should apply to publicly owned establishments only if they have a public accountant.
Ranskan viranomaiset eivät toisaalta myöskään selitä, miksi tätä lausuntoa olisi sovellettava ainoastaan julkista kirjanpitäjää käyttäviin julkisiin laitoksiin.
As regards the arguments put forward by the French authorities to the effect that the opinion is not applicable because it predates the Organic Law on the Finance Act, and is contrary to the subsequent case law of the Council of State, the Commission has already shown here that the Organic Law does not stand in the way of an implied guarantee given by the State to La Poste.
Mitä tulee Ranskan viranomaisten niihin väitteisiin, joiden mukaan lausuntoa ei voida soveltaa, koska se on peräisin LOLF:ää edeltävältä ajalta ja korkeimman hallinto-oikeuden myöhemmän oikeuskäytännön vastainen, komissio on osoittanut edellä, ettei LOLF estä valtion implisiittistä takausta La Postelle.
The Commission takes the view, therefore, that the Council of State’s opinion is indeed applicable to La Poste, and that it acknowledges the existence of a state guarantee deriving from the public character of an organisation.
Komissio katsoo, että korkeimman hallinto-oikeuden lausuntoa on sovellettava La Posteen ja että lausunto sallii valtiontakauksen olemassaolon organisaation julkisen luonteen perusteella.
That there are state guarantees that derive from an administrative or legislative act which ‘produces and entails financial consequences for the State’ is confirmed in a memorandum from the Minister for Economic Affairs, Finance and Industry dated 22 July 2003, concerning a ‘Census of implied and express guarantee arrangements granted by the State’.
Lisäksi taloudellisia seurauksia valtiolle aiheuttavaan ja sisältävään hallinto- tai lainsäädäntöasiakirjaan perustuvien implisiittisten takauksien olemassaolo on vahvistettu talous-, valtiovarain- ja teollisuusministerin muistiossa 22 päivänä heinäkuuta 2003, jonka aiheena on valtion implisiittisesti tai nimenomaisesti myöntämien takausjärjestelmien luettelointi.
That memorandum shows that a state guarantee can derive from legal acts of very different kinds.
Tämä muistio osoittaa, että valtiontakaus voi perustua luonteeltaan hyvin monenlaisiin juridisiin asiakirjoihin.
In an explanatory note attached to the memorandum, in part 3, under the heading ‘Experience of calls made on guarantees and the judgments of the Council have clarified a number of textbook cases of guarantees which need to be identified’, the French authorities affirm that ‘Some legal forms by their structure entail a liability on the part of their shareholders; this is true in particular of [the forms of partnership known as] the société en nom collectif, or SNC, and the groupement momentané d’entreprises, or GIE.
Komissio huomauttaa niin ikään, että kyseiseen muistioon liitetyssä selvittävässä huomautuksessa ja erityisesti sen 3 osassa, joka alkaa sanoilla kokemukset takaukseen vetoamisesta ja oikeuskäytäntö ovat antaneet tilaisuuden määritellä yksityiskohtaisesti tiettyjä tyypillisiä esimerkkejä implisiittisestä takauksesta, jotka on tärkeä tunnistaa, Ranskan viranomaiset toteavat, että tietyt juridiset säännöt edellyttävät rakenteellisesti osakkeenomistajiensa vastuuta, erityisesti avoimet yhtiöt (société en nom collectif, SNC) ja yritysten tilapäiset yhteenliittymät (groupement momentané d’entreprises, GIE).
With these last two forms third parties will always seek out the State shareholder.
Kahden viimeksi mainitun yhtiömuodon yhteydessä ulkopuoliset olettavat järjestelmällisesti valtion osakkeenomistajaksi.
The same applies to the creation of publicly owned establishments and to some shareholdings in public limited companies’.
Sama koskee julkisten laitosten perustamista ja tiettyjä osakeyhtiöiden pääoman merkitsemisiä.
Here the French authorities themselves point out that the setting up of a publicly owned establishment entails an implied guarantee given by the State to the establishment’s creditors.
Näin Ranskan viranomaiset itse palauttavat mieleen, että julkisen laitoksen perustaminen edellyttää valtion implisiittistä takausta kyseisen laitoksen velkojien eduksi.
A creditor of La Poste can be sure that his claim will be repaid
La Posten velkojan saatavan takaisinmaksu on varmistettu
The Commission will now consider the steps to be taken by creditors of La Poste in order to settle their claims if La Poste were to be in financial difficulty and unable to meet its debts.
Komissio tarkastelee seuraavaksi, miten La Posten velkojan olisi toimittava saadakseen saatavansa maksetuksi siinä tapauksessa, että La Poste joutuisi taloudellisiin vaikeuksiin eikä voisi maksaa velkojaan.
The Commission will seek to determine whether, at the end of a procedure that is defined in advance and conducted in public, a creditor of La Poste will be in a position comparable to that of a creditor of an enterprise governed by commercial law.
Komissio selvittää, onko La Posten velkojan tilanne ennalta määritellyn ja julkistetun menettelyn päättyessä verrattavissa kauppalain soveltamisalaan kuuluvan yrityksen velkojan tilanteeseen.
This examination will show that:
Tutkimuksessa selvitetään, että
the conventional obstacles to the settlement of a claim against a body governed by private law are absent in the case of a publicly owned establishment (1);
julkisten laitosten yhteydessä ei ole olemassa perinteisiä esteitä, jotka estävät yksityisoikeudellisen organisaation saatavan maksamisen (1);
the procedure laid down by the Law of 16 July 1980 for the recovery of the debts of a publicly owned establishment that has been found by a court to be in default does not in any way lead to the cancellation of the debt (2);
16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa määritellyllä päätöksellä tuomitun julkisen laitoksen velkojen perintämenettely ei missään tapauksessa johda velan häviämiseen (2);
the rules governing the liability of the State in the procedure for the recovery of the debts of a publicly owned establishment have all the characteristics of a guarantee mechanism (3);
valtion vastuujärjestely, jota käytetään julkisten laitosten velkojen perintämenettelyssä, sisältää kaikki takausmekanismin piirteet (3);
even if he were to fail to obtain satisfaction, a creditor could always invoke the effects of a legitimate mistake that he made when his claim arose regarding the prospect that it would always be honoured (4).
vaikka velkoja ei saisikaan täyttä korvausta, se voi aikaansaada oikeusvaikutuksia vetoamalla oikeutettuun virheeseen, johon se on syyllistynyt saatavan syntyhetkellä olettaen, että saatava korvataan joka tapauksessa (4).
The conventional obstacles to the settlement of a claim against a body governed by private law are absent in the case of a publicly owned establishment
Julkisten laitosten yhteydessä ei ole perinteisiä esteitä, jotka estävät yksityisoikeudellisen organisaation saatavan maksamisen
It was made clear in the description of the measure that La Poste is not subject to the ordinary law rules governing the compulsory administration or winding up of firms in difficulty.
Kuten toimenpiteen kuvauksessa on selvitetty, La Posteen ei sovelleta yleisen lainsäädännön mukaisia vaikeuksiin joutuneiden yritysten saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä.
A creditor of La Poste is not in danger of seeing his claim cancelled because compulsory winding-up proceedings have been brought, or of obtaining only partial payment of his initial claim at the end of compulsory administration or winding-up proceedings under the ordinary law.
La Posten velkoja ei siis ole vaarassa menettää saatavaansa selvitystilamenettelyn käynnistämisen vuoksi tai vaarassa saada alkuperäisestä saatavastaan takaisin ainoastaan osan yleisen lainsäädännön mukaisen saneeraus- tai selvitystilamenettelyn päätteeksi.
In addition, as the Commission’s expert has pointed out, the fact that La Poste has legal personality is no bar to the existence of a guarantee given by the French State.
Kuten komission asiantuntijakin korostaa, La Posten oikeushenkilömuoto ei ole este Ranskan valtion takauksen olemassaololle.
There are commercial forms of enterprise such as public limited companies (SAs) or private limited companies (SARLs) whose members are not obliged to pay the debts of the organisation in which they take part, but there are also many categories of organisation or legal person carrying on a commercial activity in which private members are indeed liable for the debts of the organisation they have set up.
Vaikka onkin olemassa kaupallisia yhtiöitä, esimerkiksi osakeyhtiöitä (société anonyme, SA) ja rajavastuuyhtiöitä (société à responsabilité limitée, SARL), joissa yhtiömiehet eivät ole velvollisia korvaamaan sen yritysmuodon velkoja, jossa he ovat osakkaina, on olemassa lukuisia kaupallista toimintaa harjoittavien yhtiöiden tai oikeushenkilöiden luokkia, joissa yksityiset yhtiömiehet vastaavat perustetun yhtiön veloista.
This is true of the forms of partnership known as the société en nom collectif, the groupement d’intérêt économique, or the société civile.
Tämä koskee muun muassa avoimia yhtiöitä, taloudellisia yhteenliittymiä ja yksityisoikeudellisia yhteenliittymiä.
Thus there is no express principle of ordinary law governing the liability of members for debts.
Yleisessä lainsäädännössä ei siis ole nimenomaista periaatetta, jonka mukaan yhtiömiehet takaisivat velat.
In the absence of legislation, it cannot be said that the principle that applies must necessarily be that debts or losses are not guaranteed.
Näin ollen ei voida väittää, että koska säädöstä ei ole, sovelletaan periaatetta, jonka mukaan velkoja ja tappioita ei taata.
In French law, the independence conferred by legal personality, or the existence of funds that belong only to the company, is not a test that allows it to be determined how the debts contracted by a legal person are guaranteed.
Oikeushenkilön tuoma riippumattomuus ja oman omaisuuden olemassaolo eivät Ranskan lainsäädännössä ole kriteereitä, joiden perusteella voitaisiin selvittää oikeushenkilön ottamien velkojen takausjärjestelyt.
It may also be concluded that there is nothing to prevent the legislature from providing that a publicly owned establishment can be set up by a public body that will bear any loss only up to the limit of its initial contribution or endowment.
Edellä käsitellyistä seikoista voidaan johtaa niin ikään, ettei mikään estäisi lainsäätäjää antamasta julkisoikeudelliselle oikeushenkilölle oikeutta perustaa julkinen laitos, jonka tappioista oikeushenkilö vastaisi ainoastaan omalla omistusosuudellaan tai osuudellaan alkuperäisestä perustamispääomasta.
The Commission’s expert has sought to complete the picture by considering whether there is an implicit principle of ordinary law governing the guaranteeing of debts in cases where the partners or members in an organisation have not chosen to join together in one of the legal forms offered by the legislature; the Commission’s expert finds an answer in Articles 1871 et seq. of the Civil Code.
Komission asiantuntija täydensi päättelyketjua etsimällä yleisestä lainsäädännöstä (implisiittistä) periaatetta velkojen takaamisesta siinä tapauksessa, etteivät yhtiömuodon yhtiömiehet tai jäsenet kuulu lainsäätäjän säätämiin puitteisiin. Vastaus löytyi Ranskan siviililain (code civil) 1871 §:stä ja sitä seuraavista pykälistä.
These articles deal with partners who have not registered their partnership.
Näissä pykälissä käsitellään yhtiömiehiä, jotka eivät ole rekisteröineet yhtiötään.
Article 1871-1 provides as follows: ‘Unless another form of organisation has been provided for, the relations between partners are governed, to the extent reasonable, either by the rules applying to sociétés civiles, if the partnership is of a civil character, or, if the partnership is of a commercial character, by the rules applicable to sociétés en nom collectif’.
Ranskan siviililain 1871–1 §:ssä säädetään seuraavasta järjestelystä: jollei muunlaisesta järjestelystä ole säädetty, yhtiömiesten välisiä suhteita säännellään kohtuuden nimissä joko yhteenliittymiin sovellettavin säännöksin, jos yhtiö on luonteeltaan yksityisoikeudellinen, tai avoimiin yhtiöihin sovellettavin säännöksin, jos yhtiö on luonteeltaan kaupallinen.
It has been explained above that both of these forms of partnership are legal persons whose members have unlimited liability for their debts.
Edellä on kuitenkin juuri täsmennetty, että yhteenliittymät ja avoimet yhtiöt kuuluvat niihin oikeushenkilöihin, joiden jäsenet vastaavat rajattomasti veloista.
The expert concludes that in so far as there is a principle of ordinary law, it would be a principle whereby those who set up a legal person guarantee its debts.
Asiantuntija päättelee, että jos tämän perusteella olisi muodostettava yleisen lainsäädännön periaate, periaatteena olisi, että perustettujen oikeushenkilöiden veloilla on takaus.
In their memorandum of 27 October 2009, the French authorities dispute this view.
Ranskan viranomaiset kiistävät tämän päätelmän 27 päivänä lokakuuta 2009 toimittamassaan muistiossa.
The conclusion, they argue, is not based on any legislation, since the reference in Article 1871-1 of the Civil Code is concerned with ‘relations between partners’ and not relations with third parties.
Heidän mukaansa se ei perustu mihinkään säädökseen, koska mainittu siviililain 1871–1 § koskee ”yhtiömiesten välisiä suhteita” eikä suhteita kolmansiin.
The legislation is silent on the matter, and its silence cannot be made to imply a principle of guarantee without infringing the rights of the defence that apply in French law and in the law of the Union.
Säädöksissä ei siten säädetä asiasta, joten mitään takausperiaatetta ei voida johtaa, paitsi rikkomalla niin Ranskan kuin unioninkin lainsäädännön puolustautumisoikeuksia.