natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Therefore, the Commission devised a method to identify the lowest theoretical market price at which a rational supplier would be prepared to sell to its ‘best customer’.
Tämän vuoksi komissio otti käyttöön menetelmän määrittääkseen alhaisimman teoreettisen markkinahinnan, jolla järkevä sähköntoimittaja olisi valmis myymään sähköä ”parhaalle asiakkaalleen”
However, this method cannot be applied in a situation where prices are negotiated by end-users with power suppliers on a liberalised market and are subsidised by compensatory payments ex post.
Tätä menetelmää ei kuitenkaan voi soveltaa tilanteessa, jossa loppukäyttäjät neuvottelevat hinnat sähköntoimittajien kanssa vapautetuilla markkinoilla ja näistä hinnoista saadaan jälkeenpäin korvaus.
Thus the analysis in the Alumix decision, and the Commission’s findings in that case, are manifestly devoid of relevance here.
Alumix-päätöstä varten tehty analyysi ja sitä koskevat komission päätelmät eivät siis ole oleellisia tässä asiassa.
This was borne out by the judgment of the Court of First Instance which upheld the decision to open the formal investigation in Alcoa [37] (paragraph 132 of the judgment).
Sama koskee myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 25 päivänä maaliskuuta 2009 antamaa päätöstä [37], jossa vahvistettiin muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskeva päätös Alcoa-asiassa (ks. tuomion 132 kohta).
In the present case, the market operator principle does not apply.
Tähän asiaan ei sovelleta varovaisen markkinatoimijan periaatetta.
The position would have to be assessed in the light of the market operator test if the State sold electricity to the companies concerned, either directly or through a State-owned company, as it did in Alumix.
Asia pitäisi arvioida kyseisen periaatteen kannalta, jos valtio myisi sähköä kyseisille yrityksille suoraan tai puolivaltiollisen laitoksen kautta kuten Alumix-asiassa.
But here the electricity is supplied by private companies.
Tämä ei kuitenkaan ole tilanne tässä asiassa, jossa sähkön toimitti yksityinen yritys.
There is therefore no need, as there was in Alumix, to examine whether the State’s behaviour has been comparable to that of a rational market operator.
Tämän vuoksi ei ole tarpeen tarkastella, toisin kuin Alumix-asiassa, toimiko valtio järkevän markkinatoimijan tapaan.
It must be concluded that the 2004 and 2005 compensatory payment systems mitigate the charges payable under the supply contracts concluded by the beneficiaries, which would normally have to be included in the companies’ budgets.
On todettava, että vuosien 2004 ja 2005 korvausjärjestelmällä kevennetään tuensaajien tekemistä toimitussopimuksista aiheutuvia kustannuksia (joiden pitäisi tavallisesti kuulua yritysten talousarvioihin).
In line with well-established case-law, therefore, the disputed measures confer an economic advantage on the recipients [38].
Vakiintuneen oikeuskäytännön [38] perusteella kiistanalaisilla toimenpiteillä annetaan tuensaajille taloudellista etua.
Since the preferential electricity tariffs in Italy are granted exclusively to undertakings operating existing facilities located in Sardinia and belonging to a closed list of industries identified in the legislative and regulatory instruments that form the legal basis of the measures, the advantage they confer is a selective one.
Sähkön suosituimmuustariffit Italiassa myönnetään ainoastaan yrityksille, joilla on jo toiminnassa olevia Sardiniassa sijaitsevia tuotantolaitoksia, jotka kuuluvat tällaisten toimenpiteiden oikeusperustana olevissa laeissa ja asetuksissa vahvistettuun tyhjentävään luetteloon toimialoista, joten niille myönnetään valikoiva etu.
It is settled case-law that an advantage constitutes State aid within the scope of Article 87(1) TFEU only if it is granted directly or indirectly through State resources [39] and is imputable to the State [40].
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan etua voidaan pitää EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, jos se on myönnetty suoraan tai välillisesti valtion varoista [39] ja kyse on valtion toimenpiteestä [40].
As explained in recital 28, the compensatory payments at issue here are financed by means of a parafiscal charge collected by the Equalisation Fund via the A4 component of the electricity tariff.
Kuten edellä johdanto-osan 28 kappaleessa todettiin, nyt kiistanalaiset korvaukset rahoitetaan veronluonteisella maksulla, jonka Cassa Conguaglio kerää sähkötariffin A4-komponentin muodossa.
This charge is obligatory, being imposed by means of decisions of the AEEG that implement national legislation.
Kyseinen maksu on pakollinen, sillä siitä on säädetty kansallista lainsäädäntöä täytäntöönpanevilla AEEG:n päätöksillä.
The Equalisation Fund is a public body established by law which carries out its functions on the basis of precise instructions laid down in the decisions of the AEEG.
Cassa Conguaglio on lailla perustettu julkinen laitos, joka hoitaa tehtävänsä AEEG:n päätöksiin perustuvien yksityiskohtaisten ohjeiden pohjalta.
It is also settled case-law that the yield of a levy which is obligatory under national law and is paid to a body established by law constitutes a State resource within the meaning of Article 87(1) of the Treaty when it is earmarked for the funding of a measure which fulfils the other criteria of that Article [41].
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansalliseen lainsäädäntöön perustuvat pakolliset maksut, jotka suoritetaan lailla perustetulle laitokselle, ovat perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja valtion varoja, jos ne on tarkoitettu kyseisen artiklan muut kriteerit täyttävän toimenpiteen rahoittamiseen. [41]
Italy relies on the judgment of the Court of Justice in PreussenElektra [42] to substantiate the thesis that the measure at hand is not financed through State resources.
Italia vetoaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa PreussenElektra [42] antamaan tuomioon perustellakseen näkemyksensä, jonka mukaan kyseistä toimenpidettä ei rahoiteta valtion varoista.
Italy argues that the funds required to finance the tariff are transferred by private parties (electricity consumers) to private parties (the beneficiaries); the role of the State is confined to the enactment of a law requiring payment of the required sums, with no discretion to dispose of the funds other than in the implementation of the statutory scheme.
Se katsoo, että tariffin rahoittamiseen tarvittavat varat siirretään yksityisiltä oikeushenkilöiltä (sähkön käyttäjät) yksityisille oikeushenkilöille (tuensaajat), ja että valtion rooli rajoittuu sellaisen lain antamiseen, jossa säädetään tarvittavien määrien maksamisesta. Valtiolla ei ole varojen käyttöä koskevaa harkintavaltaa, lukuun ottamatta laissa säädetyn järjestelmän toteuttamista koskevaa.
In particular, according to Italy and several of the beneficiaries, the Equalisation Fund cannot exercise any control over the funds, and is merely an accounting intermediary.
Italia ja eräät tuensaajat katsovat erityisesti, ettei Cassa Conguagliolla ole määräysvaltaa varoihin nähden, vaan sillä on ainoastaan välittävä kirjanpidollinen tehtävä.
In the PreussenElektra case, the Court held that an obligation imposed on private electricity supply undertakings to purchase electricity produced from renewable energy sources at minimum prices higher than the real economic value of that type of electricity did not constitute State aid, because the measure did not involve any direct or indirect transfer of State resources.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa PreussenElektra, että yksityisille sähkönjakelijoille asetettu velvollisuus hankkia uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä vähimmäishinnoilla, jotka ovat korkeampia kuin tällaisen sähkön todellinen markkina-arvo, ei ole valtiontukea siltä osin kuin toimenpiteeseen ei liity valtion varojen suoraa tai välillistä siirtämistä.
The Commission points out that in PreussenElektra the resources required to finance the measure were provided by the electricity suppliers directly to the producers of renewable energies, without transiting through any public body.
Komissio huomauttaa, että asiassa PreussenElektra toimenpiteen rahoittamiseen tarvitut varat siirtyivät suoraan jakelijoilta uusiutuvista energialähteistä energiaa tuottaville yrityksille, eikä niitä siirretty julkisen laitoksen kautta.
In that system, the sums to be transferred could never be at the disposal of the Member State’s authorities.
Kyseisessä järjestelmässä siirretyt summat eivät voineet koskaan olla jäsenvaltion viranomaisten käytettävissä.
In the case at hand, however, the monies transit through a public body, the Equalisation Fund, before being channelled to the final beneficiary.
Nyt tarkasteltavana olevassa asiassa varat siirtyvät julkisen laitoksen Cassa Conguaglion kautta ennen kuin ne ovat lopullisen tuensaajan käytettävissä.
Thus PreussenElektra addresses different factual circumstances, and is not relevant to the present case.
Näin ollen asiassa PreussenElektra sovellettu oikeuskäytäntö kuuluu eri asiayhteyteen eikä ole merkityksellinen nyt tarkasteltavan asian kannalta.
The judgment in Pearle [43] cannot assist Italy or the beneficiaries either.
Asiassa Pearle [43] sovellettu oikeuskäytäntö ei voi olla Italian tai tuensaajien tukena.
In Pearle, the Court found that, under certain specific conditions, the yield of a levy which transited through a public body did not constitute State resources.
Yhteisöjen tuomioistuin päätteli asiassa, että julkisen laitoksen kautta kulkevien maksujen tuotot eivät tietyissä olosuhteissa ole valtion varoja.
In Pearle, the measures were financed entirely by a particular trade at the sole initiative of the trade itself.
Siinä eräs toimiala rahoitti toimenpiteet kokonaan itse omasta aloitteestaan.
The monies were collected via a parafiscal levy transiting through a public body which could not at any time dispose of the funds freely.
Varat saatiin keräämällä veronluonteista maksua, joka välitettiin julkisen laitoksen kautta, eikä kyseinen laitos voinut koskaan käyttää näitä varoja.
Italy contends that the Equalisation Fund does not have any discretion in the disbursement of the funds, which are earmarked for the financing of the tariffs and never come within ‘the perimeter of public finance’.
Italian mukaan Cassa Conguagliolla ei ole harkintavaltaa varojen maksun suhteen, sillä varoilla on tarkoitus rahoittaa tariffit, eivätkä ne koskaan kuulu julkisen rahoituksen piiriin.
Thus the State cannot freely dispose of the funds, and consequently the funds do not constitute State resources.
Tämä merkitsee sitä, ettei valtio voi käyttää vapaasti kyseisiä varoja, eivätkä ne sen vuoksi ole valtion varoja.
As a preliminary remark, it should be pointed out that, while some of the Pearle criteria may subjectively be viewed as more central than others, there is no such thing as a ‘key criterion’ in Pearle.
Ensiksikin on todettava, että vaikka eräät Pearle-asiassa sovelletut perusteet voidaan subjektiivisesti katsoa muita tärkeämmiksi, asiassa ei ole ”keskeistä kriteeriä”.
The tests enumerated in the judgment are cumulative.
Tuomiossa luetellut edellytykset ovat kumulatiivisia.
This is also the interpretation given by the Court of First Instance in Earl Salvat, where it examined a parafiscal levy challenged in that case in the light of each and every one of the Pearle criteria [44].
Tämä on myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinta asiassa Earl Salvat [44], jossa se tarkasteli tiettyä veroa kunkin Pearle-asiassa esiin tulleen kriteerin perusteella.
Before considering the role played by the Equalisation Fund, the Commission has ascertained whether any of the other tests enumerated in Pearle are satisfied.
Ennen kuin komissio tutki Cassa Conguaglion roolia, se tarkisti, täyttyivätkö muut Pearle-asiassa luetellut perusteet.
It is clear that here, by contrast with the Pearle case, the disputed tariffs were established at the initiative of the State, not at the initiative of an economic sector.
On selvää, että toisin kuin Pearle-asiassa, kiistanalaiset tariffit otettiin käyttöön valtion aloitteesta, ei jonkin tietyn toimialan aloitteesta.
In Pearle, moreover, the beneficiaries of the measure were also the sole contributors of the resources used, so that the intervention of the public body did not tend to create an advantage which would constitute an additional burden on the State.
Lisäksi Pearle-asiassa ainoastaan tuensaajat maksoivat kyseisiä varoja, eivätkä julkisen laitoksen toimet tuottaneet etua, joka olisi voinut aiheuttaa valtiolle lisärasituksen.
In the case at hand, the beneficiaries do not bear the financial burden of the levy, which rests solely on electricity consumers.
Nyt tarkasteltavana olevassa asiassa tuensaajat eivät vastaa maksun taloudellisesta rasituksesta, joka kohdistuu ainoastaan sähkönkäyttäjiin.
Thus the Pearle judgment cannot validly be relied upon irrespective of whether merit can be found in the argument that the Equalisation Fund is a mere accounting intermediary.
Tämän vuoksi Pearle-asiassa sovellettuun oikeuskäytäntöön ei voida vedota riippumatta niiden väitteiden mahdollisesta oikeellisuudesta, joita on esitetty Cassa Conguaglion pelkästä välittävästä kirjanpidollisesta tehtävästä.
Turning now to the Equalisation Fund itself, the Commission points out that, according to settled case-law, no distinction should be made between cases where the aid is granted directly by the State and cases where it is granted by a public or private body designated or established by the State [45].
Cassa Conguaglion osalta komissio toteaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”ei ole tarpeen erottaa tapauksia, joissa tuen myöntää valtio suoraan, ja tapauksia, joissa tuki myönnetään valtion nimeämän tai perustaman julkisen tai yksityisen elimen välityksellä” [45].
Thus the public or private status of the Equalisation Fund is not a determining factor for the purpose of applying the State aid rules.
Tämän vuoksi se, onko Cassa Conguaglio julkinen vai yksityinen laitos, ei ole määräävä tekijä valtiontukisääntöjä sovellettaessa.
The fact that the Equalisation Fund is a public body does not automatically mean that Article 107 TFEU is applicable [46]; similarly, the intervention of a private body would not in itself preclude application of that Article.
Se, että Cassa Conguaglio on julkinen laitos, ei tarkoita automaattisesti sitä, että SEUT-sopimuksen 107 artiklaa sovelletaan. [46] Vastaavasti yksityisen laitoksen myöntämä tuki ei sinällään estä kyseisen artiklan soveltamista.
However, the analysis cannot be limited to the powers of the Equalisation Fund in its capacity as a public body.
Analyysissä ei kuitenkaan pidä rajoittua Cassa Conguaglion toimivaltaan julkisena laitoksena.
What has to be ascertained, rather, is the more general question whether the State, either directly or through any other body designated by it, can exercise control over the funds used to finance the tariff.
Sen sijaan on määritettävä yleisemmin, voiko valtio käyttää joko suoraan tai nimeämänsä toisen elimen välityksellä määräysvaltaa tariffin rahoittamiseen käytettyjen varojen osalta.
The same test would have to be applied if the Equalisation Fund were a private body.
Samaa testiä olisi sovellettava, jos Cassa Conguaglio olisi yksityinen laitos.
The recent judgment of the Court of Justice in the Essent [47] case provides definitive guidance on this point.
Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Essent [47] jokin aika sitten antamassa tuomiossa on tätä seikkaa koskevia ohjeita.
In Essent, the Netherlands had introduced by law a surcharge on electricity prices.
Kyseisessä asiassa Alankomaat oli ottanut lailla käyttöön sähkötariffien lisämaksun.
The surcharge was paid by electricity consumers to network operators, which in turn transferred the monies to a designated company, SEP. SEP had no discretion in the management of the funds and operated under close control by the authorities.
Tätä lisämaksua maksoivat sähkönkuluttajat verkko-operaattoreille, jotka puolestaan siirsivät näin saadut tulot tätä varten nimetylle SEP-yritykselle. SEP:llä ei ollut harkintavaltaa varojen hallinnoinnissa, ja se toimi viranomaisten tiukassa valvonnassa.
The Court came to the conclusion that the proceeds of the surcharge constituted State resources, because the surcharge on the price of electricity was imposed by national law, and therefore constituted a charge, and SEP was not entitled to use the proceeds from the charge for purposes other than those provided by the law, so that the monies remained under public control and were thus available to the national authorities.
Tuomioistuin totesi, että lisämaksusta saadut tulot olivat valtion varoja, sillä sähkön lisämaksusta säädettiin kansallisessa lainsäädännössä ja se oli rasite. SEP:llä ei ollut oikeutta käyttää lisämaksutuloja muuhun kuin laissa säädettyihin tarkoituksiin.
The Court considered that this was sufficient for such monies to be characterised as State resources.
Näin ollen varat säilyivät julkisessa valvonnassa ja kansalliset viranomaiset pystyivät määräämään niistä. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kyseiset seikat olivat riittävä osoitus siitä, että kyseiset varat olivat julkisia varoja.
The similarities with the case at hand are evident.
Yhdenmukaisuus nyt tarkasteltavan asian kanssa on ilmeistä.
The surcharge on the electricity price used to finance the tariffs at issue here is imposed, as in Essent, by law.
Kiistanalaisten tariffien rahoittamiseen käytetystä tariffin lisämaksusta säädettiin lailla, kuten Essent-asiassa.
The Equalisation Fund plays the same role as SEP, as it centralises and manages the proceeds of the parafiscal charge, and is subject to the same constraints, as it cannot use the proceeds from the charge for purposes other than those provided by law (the financing of preferential tariffs).
Cassa Conguaglion tehtävä on samanlainen kuin SEP:n, sillä se keskittää veronluonteisesta maksusta saatavat tulot ja hallinnoi niitä. Siihen kohdistuu myös samat rajoitukset, koska se ei voi käyttää lisämaksutuloja muihin kuin laissa säädettyihin tarkoituksiin (suosituimmuustariffijärjestelmien rahoitus).
The State is in a position to control and orient the use of the resources: the Equalisation Fund discharges its accounting functions on precise instructions from the AEEG, which acts within its statutory regulatory powers and/or in implementation of national legislation.
Valtio voi valvoa ja ohjata varojen käyttöä: Cassa Conguaglio hoitaa kirjanpidolliset tehtävänsä AEEG:n antamien tarkkojen ohjeiden mukaisesti. AEEG toimii lainsäädännössä vahvistettujen toimivaltuuksiensa puitteissa ja/tai panee täytäntöön kansallista lainsäädäntöä.
Thus the resources handled by the Equalisation Fund remain under public control at all times.
Näin ollen Cassa Conguaglion hallinnoimat varat ovat jatkuvasti julkisessa valvonnassa.
This analysis is consistent with the Commission’s decision in the Italian stranded costs case, in which it classified as State resources the monies administered by the Equalisation Fund in the A6 account [48].
Tämä analyysi vastaa komission hukkakustannuksia sähkösektorilla koskevassa Italian asiassa [48] tekemää päätöstä, jossa Cassa Conguaglion A6-tilillä hallinnoimat varat luokiteltiin julkisiksi varoiksi.
The classification as State resources of the monies administered by the Equalisation Fund was borne out in the judgment of the Court of First Instance in the Iride case [49].
Cassa Conguaglion hallinnoimiin varoihin kuuluvien julkisten varojen luonne on vahvistettu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Iride [49] antamassa tuomiossa.
Italy’s Supreme Court of Cassation had already ruled that the legal personality of the Equalisation Fund was not separate from that of the Italian State, and that the monies transferred to the Equalisation Fund should be considered State property, even if they derived from private entities and were intended for private undertakings (judgment No 11632/03 of 3 April 2003).
Italian korkein oikeus (Suprema Corte di Cassazione) katsoi jo 3 päivänä huhtikuuta 2003 antamassaan tuomiossa nro 11632/03, ettei Cassa Conguagliolla ollut Italian valtiosta erillistä oikeushenkilöllisyyttä ja että valtio olisi katsottava Cassa Conguagliolle siirrettyjen summien omistajaksi, myös niiden summien, jotka olivat peräisin yksityisiltä oikeushenkilöiltä ja jotka oli tarkoitettu yksityisille yrityksille.
In the Iride case, the applicants, Iride SpA and Iride Energia SpA, brought an action in the Court of First Instance challenging a decision whereby the Commission had categorised as State resources the sums administered by the Equalisation Fund in the A6 account.
Kantelijat Iride Spa ja Iride Energia Spa olivat valittaneet Iride-asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen komission päätöksestä, jossa Cassa Conguaglion A6-tilillä hallinnoimat varat oli luokiteltu julkisiksi varoiksi.
The arguments put forward by the applicants were very similar.
Kilpailijoiden esittämät näkemykset olivat hyvin samankaltaisia.
They disputed the substance of the Court of Cassation’s ruling, contending that the role of the Equalisation Fund was merely that of an accounting intermediary between private citizens subject to a financial obligation and the beneficiaries of the sums concerned, a role which did not allow the Equalisation Fund to make use of the monies deposited even for a short period of time.
Kantelijat kiistivät Italian korkeimman oikeuden antaman tuomion päätelmän ja väittivät, että Cassa Conguagliolla oli pelkästään välittävä kirjanpidollinen tehtävä maksuvelvollisten yksityishenkilöiden ja vastaavat summat saavien tuensaajien välillä, minkä vuoksi talletetut summat eivät olleet sen käytettävissä edes lyhyttä aikaa.
The applicants also claimed that the case-law developed in PreussenElektra was applicable.
Kantelijat vaativat PreussenElektra-asiassa sovelletun oikeuskäytännön soveltamista.
The Court of First Instance, after pointing out that it had no jurisdiction to review the interpretation of Italian legislation by the Court of Cassation, confirmed that the monies held in the Equalisation Fund’s A6 account were to be classified as State resources, because, in addition to being State property, they were under constant State control [50].
Tuomioistuin korosti, että sillä ei ollut tuomiovaltaa asettaa kyseenalaiseksi tulkinta, jonka Italian korkein oikeus oli esittänyt Italian kansallisesta lainsäädännöstä. Se vahvisti tämän jälkeen, että Cassa Conguaglion A6-tilille talletetut summat on luokiteltava julkisiksi varoiksi, sillä ne kuuluvat valtiolle ja ovat myös valtion jatkuvassa valvonnassa. [50]
It can, however, logically be extended to the A4 component, which finances the disputed tariffs.
Se voidaan kuitenkin loogisesti ulottaa myös A4-komponenttiin, josta kiistanalainen tariffi rahoitetaan.
The judgment of the Court of Cassation was based on an analysis of the legal personality of the Equalisation Fund, and its finding with respect to State property therefore applies to all of the monies deposited with the Equalisation Fund.
Italian korkeimman oikeuden tuomio perustui Cassa Conguaglion oikeushenkilöydestä tehtyyn analyysiin ja sen vuoksi päätelmä valtion omistajuudesta pätee kaikkiin Cassa Conguaglioon talletettuihin varoihin.
The same is true of the finding by the Court of First Instance that the State can control the resources administered by the Equalisation Fund.
Sama koskee myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmää, jonka mukaan valtio pystyy valvomaan Cassa Conguaglion hallinnoimia varoja.
There is no difference between the A6 account and the A4 component other than the purpose to which the resources are put (covering stranded costs in the case of the A6 account, and financing preferential tariffs in the case of the A4 component).
A6-tilin ja A4-komponentin välillä ei ole mitään muuta eroa kuin varojen käyttötarkoitus (A6:lta hukkakustannukset ja A4:lta suosituimmuustariffit).
The sums transferred to the Sardinian beneficiaries from the A4 component must therefore also be categorised as State resources.
Tämän vuoksi sardinialaisille tuensaajille A4-komponentista siirretyt summat on vastaavasti luokiteltava julkisiksi varoiksi.