natgillin/translations-raw huggingface dataset:
the absence of a single procedure for all creditors: unlike the procedure under private law, whereby claims are processed en masse and creditors are satisfied in decreasing order of priority and pro rata from the amounts available, the procedure introduced by the Law of 16 July 1980 is different in that only action by the creditor enables him to protect his rights.
velkojia ei käsiteltäisi yhteisesti: toisin kuin yksityisoikeudellisessa menettelyssä, jossa velkojia käsitellään yhteisesti ja jossa näiden vahingot korvataan alenevassa etuoikeusjärjestyksessä suhteessa käytettävissä olevaan määrään, 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain mukainen menettely on erilainen niiltä osin, että ainoastaan velkojan oma toiminta mahdollistaa sen oikeuksien ajamisen.
The logic of the Law of 16 July 1980 is ‘first come, first served’,
16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain lähtökohtana on velkojen aikajärjestykseen perustuva menettely;
it is the representative of the State who, under the supervision of the administrative court (monitoring for gross negligence as established by the Council of State in the Campoloro judgment of November 2005 cited above), takes on the role equivalent to that of the court-appointed liquidator and administrator.
oikeuden määräämän selvitysmiehen ja pesänhoitajan kaltaista tehtävää hoitaa valtion edustaja hallintotuomarin valvonnassa (raskaan virheen valvonta, joka mainitaan marraskuussa 2005 asiassa Campoloro annetussa korkeimman hallinto-oikeuden tuomiossa).
The French authorities take the view that at the end of the procedure the creditors would no longer have any redress.
Ranskan viranomaiset katsovat, että menettelyn päättyessä velkojilla ei ole muutoksenhakumahdollisuutta.
According to the French authorities, the State cannot be held liable solely on the ground of lack of assets.
Ranskan viranomaisten mukaan valtion vastuuseen ei voida vedota ainoastaan varojen riittämättömyyden perusteella.
Likewise, under the private-law procedure, the creditors ‘do not recover their right to take individual action’, save in exceptional circumstances, at the end of the compulsory winding-up procedure.
Vastaavasti yksityisoikeudellista menettelyä sovellettaessa velkojien henkilökohtainen kanneoikeus ei poikkeustilanteita lukuun ottamatta palaudu oikeuden päätöksellä asetetun selvitystilan jälkeen.
the ‘procedure’ introduced by the Law of 16 July 1980 analysed from the perspective of an equivalence test — taking into account the requirement for continuity of the public service
16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa perustettu ”menettely” samanarvoisuustestin kannalta, kun julkisen palvelun jatkuvuutta edellyttävä vaatimus otetaan huomioon
In the event that the continuity of the public service would have to be guaranteed, the French authorities admit that the representative of the State, when exercising the powers conferred by the Law of 16 July 1980, could decide not to sell certain assets needed to perform a public service task.
Siinä tapauksessa, että julkisen palvelun jatkuvuudesta olisi huolehdittava, Ranskan viranomaiset myöntävät, että valtion edustaja voisi 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa sille annettuja valtuuksia käyttäessään päättää olla luovuttamatta tiettyjä omaisuuseriä, joita tarvitaan julkisen palvelun tehtävän suorittamiseen.
The failure to sell certain goods, for reasons relating to the requirement for continuity of the public service, would be reflected, if the State did not pay compensation, in lower proceeds from the assets and a corresponding reduction in the amounts recoverable by creditors.
Tietyn omaisuuden luovuttamatta jättäminen julkisen palvelun jatkuvuuteen liittyvistä syistä johtaisi siihen, että omaisuutta realisoitaisiin vähemmän ja velkojille korvattaisiin vastaavassa suhteessa vähemmän saatavia, jollei valtio maksaisi kyseisiä korvauksia.
The procedure would not confer on La Poste’s creditors rights greater than those they would have had under commercial law.
La Posten velkojat eivät täten saisi menettelyssä laajempia oikeuksia kuin kauppaoikeuden nojalla.
According to the French authorities, the criterion relating to equivalence set by the Commission would therefore be met a fortiori.
Tällöin komission asettama samanarvoisuuden kriteeri periaatteessa täyttyisi Ranskan viranomaisten mukaan.
Nonetheless, the French authorities admit that, in such an event, the State’s strict liability would then be likely to be incurred and reflected in compensation to creditors of the amount of the loss they have suffered, i.e. at most the market value of the assets that the State representative lawfully decided not to sell.
Ranskan viranomaiset myöntävät silti, että tässä tapauksessa voitaisiin vedota valtion ankaraan vastuuseen, mikä johtaisi korvausten maksamiseen velkojille näiden kärsimän vahingon mukaan eli suurempiin määrin kuin niiden omaisuuserien markkina-arvo, jotka valtion edustaja on päättänyt lain perusteella jättää luovuttamatta.
According to the French authorities, any such compensation would nonetheless merely reinstate the creditor in the situation that would result from the application of ordinary law and could not, therefore, confer on him, with regard to the equivalence test, any rights greater than those he would have under ordinary law.
Ranskan viranomaisten mukaan tällaisen mahdollisen korvauksen seurauksena olisi vain se, että velkoja on samassa tilanteessa kuin yleistä lainsäädäntöä sovellettaessa, joten velkojalle ei tule samanarvoisuustestin perusteella yleisen lainsäädännön mukaista menettelyä laajempia oikeuksia.
The French authorities conclude that the procedure introduced by the Law of 16 July 1980 fulfils the equivalence and publicity criteria set by the Commission, which are sufficient to rule out the existence of an advantage.
Ranskan viranomaiset päättelevät lopuksi, että 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa perustettu menettely täyttää komission asettamat samanarvoisuuden ja julkisuuden kriteerit, jotka riittävät osoittamaan, ettei etua muodostu.
They take the view that there is therefore no justification for subjecting La Poste directly to the procedure under ordinary law, which is cumbersome and complex.
Viranomaiset katsovat, ettei näin ollen ole perusteltua saattaa La Postea välittömästi yleisen lainsäädännön raskaan ja monimutkaisen menettelyn piiriin.
The instruments cited by the Commission on the future of the obligations once the establishment’s resources have been exhausted do not apply to La Poste
Komission mainitsemia säädöksiä, jotka koskevat velvollisuuksia laitoksen varojen loppumisen jälkeen, ei voida soveltaa La Posteen
According to the French authorities, the instruments referred to by the Commission in the opening decision, in particular in recital 69, are neither applicable nor transferable to La Poste.
Ranskan viranomaisten mukaan säädöksiä, jotka komissio mainitsee menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä ja erityisesti sen johdanto-osan 69 kappaleessa, ei voida soveltaa La Posteen sellaisinaan eikä muutettuinakaan.
ABSENCE OF ADVANTAGE
EDUN KIISTÄMINEN
According to the French authorities, the Commission’s analysis of the existence of a selective advantage follows two threads:
Ranskan viranomaisten mukaan komission selvitystä valikoivasta edusta on tarkasteltava kahdelta kannalta:
a circular argument that is based on the 2000 Guarantee Notice,
päätelmä, joka perustuu vuoden 2000 tiedonantoon takauksina myönnettävästä valtiontuesta;
an analysis of the presumed influence of the alleged measure on the rating agencies.
selvitys väitetyn toimenpiteen oletetuista vaikutuksista luottoluokituslaitoksiin.
The Commission’s 2000 Guarantees Notice cannot be used to conclude that there is an advantage in the case in question
Komission vuoden 2000 tiedonanto takauksina myönnettävästä valtiontuesta ei anna käsiteltävänä olevassa asiassa vastausta kysymykseen edun olemassaolosta
The French authorities take the view that the Commission, in recital 77 of the opening decision, wrongly interprets point 2.1.3 of the 2000 Guarantees Notice.
Ranskan viranomaiset katsovat, että menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 77 kappaleessa komissio tulkitsee virheellisesti takauksina myönnettävää valtiontukea koskevan vuoden 2000 tiedonannon 2.1.3 kohtaa.
According to the French authorities, point 2.1.3 implies that, in the case of an enterprise whose legal form rules out bankruptcy or other insolvency procedures, if the enterprise enjoys more favourable funding terms, those terms constitute State aid in the form of a guarantee.
Ranskan viranomaisten mukaan 2.1.3 kohta edellyttää, että kun kyseessä olevan yrityksen yhtiömuoto estää konkurssi- tai maksu-kyvyttömyysmenettelyn soveltamisen, yrityksen muita edullisemmat lainaehdot ovat takauksena myönnettävää valtiontukea.
According to the French authorities, nothing in point 2.1.3 of the Commission’s 2000 Guarantees Notice indicates that the Commission considers that the fact that the legal form of an enterprise excludes the possibility of bankruptcy proceedings necessarily leads to the enterprise enjoying more favourable funding terms.
Ranskan viranomaisten mukaan takauksina myönnettävää valtiontukea koskevan vuoden 2000 tiedonannon 2.1.3 kohdassa ei millään tavoin osoiteta, että komissio katsoo konkurssimenettelyn mahdollisuuden estävän yhtiömuodon antavan yrityksille tavanomaista edullisemmat rahoitusehdot.
Moreover, the French authorities take the view that La Poste falls outside the scope of point 2.1.3 of the Commission’s 2000 Guarantees Notice because the notice addresses the case where the legal form excludes all bankruptcy and insolvency proceedings, not a specific procedure.
Lisäksi Ranskan viranomaiset katsovat, ettei La Poste kuulu takauksina myönnettävää valtiontukea koskevan vuoden 2000 tiedonannon 2.1.3 kohdan soveltamisalaan, koska kyseisessä kohdassa on kyse yrityksistä, joiden yhtiömuoto estää kaikenlaiset konkurssi- ja maksukyvyttömyysmenettelyt eikä mitään yksittäistä menettelyä.
But, according to the French authorities, the Commission has not established that La Poste cannot go bankrupt, nor that all insolvency proceedings were inapplicable.
Ranskan viranomaisten mukaan komissio ei ole kuitenkaan osoittanut, etteikö La Poste voisi joutua konkurssiin ja ettei siihen voitaisi soveltaa mitään maksukyvyttömyysmenettelyä.
Absence of imputability and of state resources
Ei valtiosta johtuvaa etua eikä valtion varoja
In recital 79 of the opening decision, the Commission points out the influence of the rating agencies on the funding terms obtained by undertakings.
Menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 79 kappaleessa komissio toteaa luottoluokituslaitosten vaikutukset yritysten saamien luottojen ehtoihin.
After highlighting the weaknesses of the rating agencies, the French authorities confirm that the position taken by a rating agency, where it is not underpinned by a precise analysis of the legal framework in force, cannot be used to create an advantage imputable to the State that may constitute State aid.
Ranskan viranomaiset muistuttavat luottoluokituslaitosten heikkouksista ja esittävät, ettei luottoluokituslaitoksen esittämä kanta, jota ei ole tuettu yksityiskohtaisella analyysilla voimassa olevasta sääntelykehyksestä, riitä aiheuttamaan valtiosta johtuvaksi katsottavaa etua, joka voidaan luokitella valtiontueksi.
In addition, even though this assessment would in practice provide an EPIC with advantageous access to funding, in law and in practice it would provide no access to state resources, which would be necessary to establish the existence of State aid.
Vaikka tämä arvio käytännössä antaisikin EPIC-laitokselle edullisemmat lainat, se ei antaisi sille oikeudellisesti eikä käytännössä pääsyä valtion varoihin, jotka ovat välttämätön edellytys valtiontuen toteutumiselle.
The French authorities add that the analyses by the rating agencies are based, not on an objective legal basis, but on a subjective assessment of state support in the event of the undertaking in question running into difficulty.
Ranskan viranomaiset lisäävät vielä, etteivät luokituslaitosten analyysit ole juridisesti katsoen puolueettomia vaan perustuvat subjektiiviseen arvioon siitä, kuinka suuri valtion panos olisi tarkasteltavan yrityksen joutuessa vaikeuksiin.
Circular argument
Kehäpäätelmä
According to the French authorities, the Commission’s argument is circular:
Ranskan viranomaisten mukaan komission päätelmä on kehäpäätelmä:
the Commission has based its argument on the statements by the rating agencies to highlight an economic advantage,
komissio perustaa käsityksensä pääosin luottoluokituslaitosten arvioon, kun se pyrkii osoittamaan taloudellisen edun olemassaolon;
the market and the rating agencies have accepted the absence of a state guarantee for La Poste but continue to harbour a doubt that is generated only by the position expressed by the Commission.
markkinat ja luottoluokituslaitokset ovat ymmärtäneet, ettei La Postella ole valtiontakausta, mutta niillä ole edelleen epäilyjä, jotka perustunevat ainoastaan komission esittämään kantaan.
Absence of effect on La Poste’s rating
La Posten luottoluokitusvaikutusten kiistäminen
In any event, according to the French authorities, the opening decision does not establish that La Poste’s rating would be higher because of an alleged unlimited state guarantee.
Ranskan viranomaisten mukaan menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä ei vahvisteta, että La Posten luottoluokitus olisi tavanomaista parempi väitetyn rajoittamattoman valtiontakauksen vuoksi.
The doctrine of the rating agencies is not sufficient to identify any effect
Luottoluokituslaitosten lausunnot eivät riitä osoittamaan vaikutusta
The French authorities make a number of comments on the study by Standard and Poor’s entitled ‘Influence of Government Support on Ratings’, cited by the Commission in recital 80 of the opening decision.
Ranskan viranomaiset esittävät useita huomautuksia Standard and Poor’sin tutkimuksesta , jonka komissio mainitsee menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 80 kappaleessa.
In the study, Standard and Poor’s identifies a number of categories of government-supported postal companies; the classification determines the methodology applied by Standard and Poor’s to set the rating of the company in question.
Tässä tutkimuksessa Standard and Poor’s erottelee useita ”government supported postal companies” -yhtiöiden luokkia, joiden perusteella Standard and Poor’sin määrittää kyseisen oikeushenkilön luokituksen selvittämiseksi käyttämänsä menetelmän.
The French authorities point out that inclusion in Category 1 depends on broad criteria, such as the nature of the activity and the economic and social environment, but does not refer to the legal form of the rated operator.
Ranskan viranomaiset huomauttavat, että kuuluminen luokkaan 1 edellyttää varsin laaja-alaisten kriteerien täyttämistä, esimerkkeinä toiminnan luonteeseen ja taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen ympäristöön liittyvät kriteerit, mutta se ei sisällä viittauksia luokitellun toimijan yhtiömuotoon.
The French authorities note that on 22 November 2004 the French and Italian Post Offices were classified in Category 2.
Ranskan viranomaiset huomauttavat, että 22 päivänä marraskuuta 2004 Ranskan ja Italian postit oli luokiteltu luokkaan 2.
The French authorities conclude from the Standard and Poor’s document that the financial performance of Poste Italiane did not justify its rating.
Ranskan viranomaiset päättelevät Standard and Poor’sin asiakirjasta, ettei Poste Italianen taloudellinen suorituskyky riitä perustelemaan Italian postin luottoluokitusta.
According to the French authorities, the Italian Post Office therefore benefited from a rating that was influenced by its owner’s rating, even though the Italian Post Office is an SpA under ordinary law.
Ranskan viranomaisten mukaan Italian posti hyötyy omistajansa luottoluokituksen vaikutuksesta omaan luottoluokitukseensa, vaikka Poste Italiane on yhtiömuodoltaan yleisen lainsäädännön mukainen osakeyhtiö SpA.
The French authorities point out that Standard and Poor’s eventually classified La Poste in Category 3.
Ranskan viranomaiset panevat merkille, että Standard ja Poor’s lopulta luokitteli La Posten luokkaan 3.
According to the French authorities, the major reforms implemented since the end of 2004 gradually led Standard and Poor’s to classify La Poste in the third category.
Ranskan viranomaisten mukaan vuoden 2004 lopulta alkaneet merkittävät uudistukset ovat saaneet Standard and Poor’sin vähitellen muuttamaan La Posten luokituksen tähän kolmanteen luokkaan.
The French authorities conclude that it cannot be established that La Poste’s rating is imputable solely to its legal form or to any state guarantee mechanism, nor that the rating may constitute State aid.
Ranskan viranomaiset päättelevät tästä, ettei voida osoittaa, että La Posten luottoluokitus perustuu yksinomaan sen yhtiömuotoon tai mihinkään valtiontakausjärjestelmään ja että luottoluokitus voisi olla valtiontukea.
Nonetheless, the French authorities admit that the Standard and Poor’s 2004 study raised the question of La Poste’s legal form.
Ranskan viranomaiset myöntävät kuitenkin, että Standard and Poor’sin vuoden 2004 tutkimuksessa viitattiin La Posten asemaan.
However, they confirm that the discussions they have had since with Standard and Poor’s have clarified the question.
Silti Ranskan viranomaiset vakuuttavat, että niiden Standard and Poor’sin kanssa tämän jälkeen käymät neuvottelut ovat selventäneet kysymystä.
The French authorities also informed Fitch about the absence of any state guarantee for La Poste, following which the agency undertook to reconsider the question.
Ranskan viranomaiset ilmoittavat huomauttaneensa myös Fitchille siitä, ettei La Postella ole minkäänlaista valtiontakausta, ja luottoluokituslaitos on viranomaisten mukaan aloittanut tämän perusteella kysymyksen uudelleenkäsittelyn.
There are many cases in the private sector where the rating of a subsidiary is linked to the parent company’s rating
Yksityissektorilla on runsaasti tapauksia, joissa tytäryhtiön luottoluokitus riippuu emoyhtiön luokituksesta
According to the French authorities, the influence of the presence of a stable majority shareholder, which was identified by the rating agencies in the case of the Italian Post Office independently of any specific features relating to legal form, is also found in the case of private groups.
Ranskan viranomaisten mukaan vakavaraisen enemmistöosakkaan vaikutus, jonka luottoluokituslaitokset ovat maininneet Poste Italianen yhteydessä riippumatta sääntömääräisistä erityispiirteistä, esiintyy myös yksityisoikeudellisten konsernien yhteydessä.
The French authorities cite as examples a Standard and Poor’s press release on AGF dated 3 December 2003, a press release on Volkswagen Bank GmbH and a press release on VWFS .
Ranskan viranomaiset mainitsevat esimerkkeinä Standard and Poor’sin 3 päivänä joulukuuta 2003 julkaistun tiedotteen AGF-yhtiöistä, tiedotteen Volkswagen Bank GmbH:sta ja tiedotteen VWFS:stä .
According to the French authorities, this type of approach is therefore in no way specific to the public sector.
Ranskan viranomaisten mukaan tällainen lähestymistapa ei missään nimessä ole julkisen sektorin erityispiirre.
La Poste’s rating would not be adjusted if its legal form were changed
La Posten luottoluokitus ei muuttuisi yhtiömuodon muuttuessa
Using the analysis for Standard and Poor’s rating of La Poste, the French authorities seek to demonstrate that the rating does not depend on La Poste’s legal form.
Käsittelemällä Standard and Poor’sin La Postelle antamaa luottoluokitusta Ranskan viranomaiset pyrkivät osoittamaan, ettei luokitus riipu La Posten yhtiömuodosta.
First, the French authorities point out that when they made their observations, Standard and Poor’s rated La Poste AA– with a stable outlook.
Ensiksi Ranskan viranomaiset esittävät, että huomioidensa esittämishetkellä Standard and Poor’s määritteli La Postelle luokituksen AA- ja vakaat tulevaisuudennäkymät.
The rating downgrade was justified by Standard and Poor’s by the forthcoming deterioration in the group’s financial structure linked to the payment by La Poste of EUR 2 billion to reform the financing of civil servants’ pensions and by ‘La Poste’s greater autonomy in relation to its shareholder’.
Standard and Poor’s perusteli luokituksen alentamista sillä, että konsernin rahoitusrakenne kärsii tulevaisuudessa La Posten maksaessa 2 miljardia euroa valtion virkamiesten eläkkeitä ja että La Posten itsemääräämisoikeus osakkeenomistajaansa nähden kasvaa.
The French authorities take the view that the downgrade, which did not occur after a change in La Poste’s legal form, cannot be explained if La Poste’s rating were simply a consequence of its legal form.
Ranskan viranomaisten mukaan tätä heikentymistä, joka ei johtunut La Posten yhtiömuodon muuttumisesta, ei voitaisi selittää, jos La Posten luottoluokitus olisi seurausta pelkästään sen asemasta.
Second, despite the detail provided by Standard and Poor’s in its note dated 3 April 2007, which was cited in recital 84 of the opening decision, the French authorities find it difficult to see how La Poste, if it enjoyed a state guarantee, could be rated 3 notches below the State.
Toiseksi, vaikka Standard and Poor’s käsittelee asiaa seikkaperäisesti3 päivänä huhtikuuta 2007 julkaisemassaan muistiossa, jonka komissio on maininnut menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 84 kappaleessa, Ranskan viranomaiset eivät pysty selittämään, miten La Poste on voitu luokitella 3 porrasta heikommaksi kuin valtio, jos sillä on valtiontakaus.
Likewise, if the Law of 16 July 1980 were interpreted by the rating agencies as establishing, for the benefit of the creditors of the legal persons concerned, a mechanism comparable to a state guarantee, the French authorities do not understand how regional and local authorities could be rated BBB+ while the sovereign rating is rated AAA.
Vastaavasti, jos luottoluokituslaitokset tulkitsisivat 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain säännöksiä siten, että niissä luodaan oikeushenkilöiden velkojien eduksi valtiontakaukseen rinnastettava järjestelmä, Ranskan viranomaiset eivät käsitä, miksi alueellisia yhteisöjä voidaan luokitella luokkaan BBB+, vaikka korkeimman hallintotason luokitus on AAA.
Third, the French authorities stress that the Standard and Poor’s note dated 3 April 2007 is based on a list of the strengths and weaknesses of the company that does not mention its legal form.
Kolmanneksi Ranskan viranomaiset esittävät, että Standard and Poor’sin 3 päivänä huhtikuuta 2007 päivätty muistio perustuu yrityksen kaikkien vahvuuksien ja heikkouksien luettelemiseen, jolloin yhtiömuotoa ei mainita.
The two factors mentioned by Standard and Poor’s in support of the rating, i.e. the economic importance of La Poste’s public service tasks and strong shareholder backing, are factors distinct from La Poste’s legal form.
Standard and Poor’sin mainitsemat kaksi seikkaa, joilla se perustelee antamaansa luokitusta, eli La Posten julkisen palvelun tehtävän taloudellinen merkittävyys ja osakkeenomistajien vahva tuki, ovat La Posten yhtiömuodosta riippumattomia seikkoja.
The French authorities maintain that strong shareholder backing does not mean financial support in breach of EU law but the interest shown in La Poste’s development by the State at arm’s length.
Ranskan viranomaisten mukaan osakkeenomistajien vahva tuki ei tarkoita unionin lainsäädännön vastaista taloudellista tukea vaan valtion kiinnostusta La Posten kehittämiseen tavanomaisissa markkinaolosuhteissa.
The French authorities conclude that La Poste’s legal form is not an essential factor behind the rating.
Ranskan viranomaiset päättelevät tästä, ettei yhtiömuoto ole luottoluokituksessa oleellinen seikka.