natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As the Commission already indicated in its decision on case C 51/2005 [111], in the opening decision in the present case, and in section 2 above (‘The IFP group’), IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat form an economic group for purposes of competition law: the economic integration of the publicly owned establishment IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat is sufficiently strong to justify such a conclusion, because the publicly owned establishment IFP holds 100 % of Axens’s capital and 100 % of Beicip-Franlab’s capital directly, and 100 % of Prosernat’s capital indirectly; it exercises control of its subsidiaries through the presence of IFP managers in the subsidiaries’ decision-making bodies; it expresses its opinion in particular on the strategic planning and the key decisions for the future of the subsidiaries; and it is party to exclusive technology transfer agreements which are essential for the pursuit of its subsidiaries’ economic activities (agreements that include reciprocal rights of first refusal [112]) and to assignment contracts for the provision of premises and staff.
Kuten komissio on jo todennut edellä mainitussa asiaa C 51/2005 koskevassa päätöksessään [111], nyt esillä olevaa toimenpidettä koskevassa menettelyn aloittamispäätöksessä ja edellä 2 jaksossa (IFP-konserni), julkinen laitos IFP ja sen tytäryritykset Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat muodostavat kilpailuoikeudessa tarkoitetun taloudellisen ryhmittymän: julkinen laitos IFP omistaa suoraan 100 prosenttia Axensin pääomasta ja 100 prosenttia Beicip-Franlabin pääomasta ja välillisesti 100 prosenttia Prosernatin pääomasta sekä valvoo tytäryrityksiään, sillä sen johtohenkilöt kuuluvat tytäryritysten päätöksentekoelimiin. Lisäksi IFP antaa lausuntonsa erityisesti tytäryritystensä strategisista suuntauksista ja tärkeimmistä päätöksistä, jotka koskevat tytäryritysten tulevaisuutta.
The precise scope of the State guarantee has therefore to be examined in order to establish whether, in the event of default by an IFP subsidiary governed by private law, public resources could be mobilised to compensate its creditors (in other words, whether or not the unlimited State guarantee covers the economic activities of IFP’s subsidiaries).
IFP on myös tehnyt tytäryritysten kanssa näiden taloudellisen toiminnan kannalta välttämättömän teknologian siirtoja koskevia sopimuksia (jotka sisältävät vastavuoroiset etuosto-oikeudet [112] sekä tilojen ja henkilöstön käyttöön asettamista koskevia sopimuksia. IFP:n ja sen tytäryritysten Axensin, Beicip-Franlabin ja Prosernatin taloudellinen integraatio on siis riittävän luja edellä esitetyn päätelmän tekemiseksi. Lisäksi on syytä tarkastella valtiontakauksen tarkkaa ulottuvuutta, jotta saataisiin selville, voidaanko julkisia varoja realisoida velkojien saatavien maksamiseksi, jos IFP:n yksityisoikeudellinen tytäryritys lyö laimin maksusitoumuksensa (toisin sanoen, kattaako rajoittamaton valtiontakaus IFP:n tytäryritysten taloudellisen toiminnan).
UOP did not express an opinion on this point in its comments.
UOP Limited ei huomautuksissaan ota kantaa tähän kysymykseen.
Its arguments are based on market operators’ perception of ‘IFP/Axens’ which, in its opinion, is liable to confer an advantage on the IFP group in relation to suppliers, customers or capital providers.
Sen väitteet perustuvat käsitykseen, joka markkinatoimijoilla on IFP/Axensista, joka tuottaa sen mukaan etua IFP-konsernille sen toimittajiin, asiakkaisiin ja pääomalähteisiin nähden.
This aspect will be examined in section 7.1.4 of this decision, which investigates the advantages which the IFP group derives from the measure.
Tätä näkökohtaa tarkastellaan tämän päätöksen 7.1.4 jaksossa, jossa käsitellään IFP-konsernille toimenpiteestä koituvia etuja.
On the other hand, as indicated in recital 47, the French authorities deny the existence of a State guarantee for IFP’s subsidiaries, in particular because they have the legal form of public limited companies governed by ordinary law.
Sen sijaan kuten edellä 47 kappaleessa on todettu, Ranskan viranomaiset kiistävät IFP:n tytäryrityksille myönnetyn valtiontakauksen erityisesti sillä perusteella, että ne ovat yleisen lainsäädännön mukaisia osakeyhtiöitä.
In section 7.1.1.1, the Commission showed that the publicly owned establishment IFP enjoyed an unlimited guarantee; it will now consider whether the creditors of IFP’s private-law subsidiaries are covered by (A) a guarantee of payment of their individual claims or (B) a guarantee of the continued existence of their obligations in the event of insufficient assets.
Samoin kuin tämän päätöksen 7.1.1.1 kohdassa IFP:lle myönnetyn rajoittamattoman takauksen olemassaolosta esitetyssä todistelussa, komissio tarkastelee, saavatko IFP:n yksityisoikeudellisten tytäryritysten velkojat takauksen yksittäisten saataviensa takaisinmaksulle (A) vai takauksen näiden tytäryritysten velvollisuuksien jatkumisesta (B) siinä tapauksessa, että varat ovat riittämättömät.
Creditors of IFP’s subsidiaries have no guarantee of payment of their individual claims
IFP:n tytäryritysten velkojilla ei ole mitään takausta yksittäisten saataviensa takaisinmaksulle
IFP’s subsidiaries have the legal form of public limited companies.
IFP:n tytäryritykset ovat osakeyhtiöitä.
As legal persons governed by private law (unlike their controlling shareholder, which is a publicly owned establishment), they are fully subject to the compulsory administration and winding-up procedures provided for under ordinary law in France [113].
Yksityisoikeudellisina oikeushenkilöinä (toisin kuin niitä valvova osakas, joka on julkinen laitos) ne kuuluvat täysimääräisesti Ranskan saneeraus- ja selvitystilamenettelyjä koskevan yleisen lainsäädännön soveltamisalaan [113].
Before examining whether the controlling shareholder, the publicly owned establishment IFP, might have a vicarious liability that could be invoked for its subsidiaries (b), an account must be given of the compulsory winding-up procedure under ordinary law to which these private-law subsidiaries would be subject in the event of cessation of payments (a).
Ennen kuin tarkastellaan, voidaanko hallitseva osakas, julkinen laitos IFP, saattaa vastuuseen tytäryrityksistään (b), on selvennettävä julkisen lainsäädännön mukainen selvitystilamenettely, jota sovellettaisiin yksityisoikeudellisiin tytäryrityksiin niiden joutuessa maksujen lakkautukseen (a).
Compulsory winding up under ordinary law
Yleisen lainsäädännön mukainen selvitystilamenettely
Supposing that an IFP subsidiary, a public limited company, was in default (in other words that it was no longer able to meet current liabilities out of its available assets), and that a reorganisation seemed manifestly impossible [114], the procedure under ordinary law [115] would lead to it being wound up compulsorily.
Olettaen, että IFP-konsernin tytäryritys, osakeyhtiö, lopettaa maksut (toisin sanoen se ei enää kykene vastaamaan veloistaan käytettävissä olevilla varoillaan) ja että velkasaneeraus vaikuttaa ilmeisen mahdottomalta [114], yleisen lainsäädännön mukainen menettely [115] johtaisi sen selvitystilaan.
The commencement of such proceedings [116] would be requested, where appropriate, by a debtor within forty-five days at the latest following the cessation of payments (unless the debtor had already requested the commencement of conciliation proceedings).
Menettelyn aloittamista [116] vaatisi tarvittaessa velkoja 45 päivän kuluessa maksujen lakkauttamisesta (jollei velkoja ole jo vaatinut sovittelumenettelyn aloittamista).
The purpose of such a compulsory winding up procedure would be to end the business activity of the undertaking or to sell its assets through a general or separate sale of its interests and property [117].
Tällaisen selvitystilamenettelyn tarkoituksena on lopettaa yrityksen toiminta tai realisoida sen omaisuus luovuttamalla sen oikeudet ja omaisuus täysimääräisesti tai erillisesti [117].
In the order commencing the winding up proceedings [118], the court appoints a supervisory judge (juge-commissaire) and, as liquidator, a court-registered administrator (mandataire judiciaire) or another person chosen for competence in this field.
Tuomioistuimen ratkaisussa, jolla selvitystila käynnistetään [118], nimitetään asiaa valvova tuomari ja selvitysmieheksi toimitusmies tai henkilö, joka valitaan alaa koskevan asiantuntemuksen perusteella.
Within a month of his appointment, the liquidator draws up a report on the situation of the undertaking and then carries out the liquidation operations and the verification [119] of claims [120].
Selvitysmies laatii kuukauden kuluessa nimittämisestään selvityksen yrityksen tilasta ja ryhtyy sen jälkeen toteuttamaan selvitystoimia ja todentamaan [119] saatavia [120].
The proceeds of the liquidation are shared among the creditors according to their ranking (preferential and mortgage creditors, creditors secured by a special security over movable property, unsecured creditors, i.e. without preference, pro rata to their claims).
Selvitystilan tuotto jaetaan velkojien kesken niiden järjestyksen mukaan (etuoikeutetut ja kiinnitysvelkojat, velkojat, joilla on erityinen omaisuusvakuus, ja etuoikeudettomat velkojat, joilla ei ole etuoikeutta saataviinsa nähden, suhteessa niiden saataviin).
Where there are no longer any current liabilities and the liquidator has sufficient sums at his disposal to satisfy the creditors, or where continuing the winding up has become impossible due to lack of assets, the court closes the winding up [121].
Kun velkoja ei enää ole ja jos selvitysmiehellä on riittävästi varoja korvaamaan velkojien vaatimukset tai jos selvitystilatoimien jatkaminen on mahdotonta varojen puuttumisen vuoksi, tuomioistuin antaa tuomion selvitystilamenettelyn päättämisestä [121].
After closure of the proceedings, similar proceedings cannot be resumed against the debtor.
Menettelyn päättämisen jälkeen velalliseen sovelletaan uuden syytteen nostamiskiellon periaatetta.
In other words, a judgment terminating the winding-up proceedings owing to lack of assets prevents the creditors from bringing further proceedings against the debtor unless the claim results from a criminal conviction or rights attached to the person of the creditor [122].
Toisin sanoen varojen riittämättömyyden perusteella annettu tuomio selvitystilamenettelyn päättämisestä ei anna velkojille mahdollisuutta nostaa syytettä velallista vastaan, paitsi [122] jos saatava perustuu rikosoikeudelliseen tuomioon tai velkojan henkilöön liittyviin oikeuksiin.
No guarantee mechanism for IFP’s private-law subsidiaries
Takausmenettelyn puuttuminen IFP:n yksityisoikeudellisilta tytäryrityksiltä
As the Commission expert explained in the postal case, in some commercial forms of enterprise, and in particular public limited companies (SAs) or private limited companies (SARLs), the members are not normally speaking obliged to pay the debts of the organisation in which they take part to an amount beyond their initial contribution.
Kuten komission asiantuntija on selvittänyt La Poste -asiassa, tietyissä kaupallisissa yhtiöissä, erityisesti osakeyhtiöissä ja rajavastuuyhtiöissä, osakkaat eivät yleensä ole velvollisia korvaamaan organisaation velkoja enempää kuin niiden alkuperäisen osuutensa verran.
IFP’s subsidiaries are public limited companies and fall squarely into this category.
Osakeyhtiöinä IFP:n tytäryritykset kuuluvat nimenomaan tähän ryhmään.
Therefore, in the IFP group, as in any other group of companies, in the event of default by a subsidiary with limited liability (in this case a public limited company), the liability of the parent (as for any other ordinary shareholder) is confined to the loss of its contributions, always assuming there are no suretyships, endorsements, guarantees, letters of intent or letters of comfort [123] explicitly committing it.
Näin ollen IFP-konsernissa, samoin kuin kaikissa muissa yhtiöryhmittymissä, jos rajavastuuyhtiön muotoinen tytäryritys (tässä tapauksessa osakeyhtiö) lyö laimin maksuvelvollisuutensa eikä ole olemassa vakuuksia, avaaleja, takauksia, aiesopimuksia tai takausilmoituksia [123], jotka sitoisivat nimenomaisesti kyseistä yritystä, emoyhtiön vastuu rajoittuu sen osuuksien menettämiseen (sama koskee kaikkia tavallisia osakkaita).
In view of the fact that IFP and its subsidiaries belong to the same economic group for purposes of competition law, it has to be considered whether or not, in the event of default on the part of one of these private-law subsidiaries, the relationship of economic dependency of the subsidiaries on their parent may in French company law automatically trigger the liability of the publicly owned establishment IFP, and consequently mobilise public resources, since the State is responsible for the bulk of IFP’s financing and has implicitly guaranteed it as a publicly owned establishment.
Ottaen huomioon, että julkinen laitos IFP ja sen tytäryritykset kuuluvat samaan kilpailuoikeudessa tarkoitettuun taloudelliseen ryhmittymään, on todennettava, voiko Ranskan yhtiöoikeuden mukaan taloudellinen riippuvuussuhde, jossa tytäryritykset ovat emoyhtiöönsä nähden, saattaa näiden yksityisoikeudellisten tytäryritysten maksukyvyttömyystilanteessa IFP:n automaattisesti vastuuseen ja näin ollen aiheuttaa julkisten varojen realisoinnin, koska valtio takaa olennaisilta osin sen rahoituksen ja on myöntänyt julkiselle laitokselle implisiittisen rajoittamattoman takauksen.
At the end of the present detailed examination, the Commission concludes that in French civil and commercial law, in the event of default by one of the subsidiaries, (i) its controlling shareholder will not in principle be liable, except where the controlling shareholder can be shown to have committed a fault in the management of its subsidiary.
Tämän perinpohjaisen tarkastelun perusteella komissio voi päätellä, että Ranskan siviililain ja kauppalain mukaan tytäryrityksen maksukyvyttömyystilanteessa sen valvova osakas ei periaatteessa ole vastuussa, paitsi jos voidaan osoittaa, että tytäryrityksen hallintoa valvova osakas on tehnyt virheen (i). Siviililain uudistamista koskevissa viimeaikaisissa hankkeissa pyrittiin nimenomaan laajentamaan periaate, jonka mukaan yhteisö on vastuussa muiden teoista, koskemaan ryhmittymän emoyhtiön ja tytäryritysten välisiä suhteita.
The plans to reform the Civil Code, recently contemplated then abandoned, which aimed precisely to extend the principle of vicarious liability to the relationship between parent and subsidiaries of a group, confirm a contrario (ii) that such a principle does not exist at present in French law.
Nämä hankkeet, joista on kuitenkin luovuttu, vahvistavat päinvastoin, ettei tällaista periaatetta nykyään ole Ranskan lainsäädännössä (ii).
No general vicarious liability of a shareholder for its subsidiary
Osakkaalla ei ole yleistä vastuuta tytäryrityksen suhteen
According to legal theory [124], the organisation of a group never by itself gives rise to a chain of liability.
Oikeusopin mukaan [124] ryhmittymän organisaatio ei koskaan itsessään ole vastuussa eri yrityksistä.
French law keeps to the principle of personal liability set out in Article 1382 of the Civil Code [125].
Ranskan lainsäädännössä pitäydytään henkilökohtaisen vastuun periaatteessa, joka on muotoiltu siviililain 1382 §:ssä [125].
Only an unlawful act which can be imputed to the conduct of the parent could open access to its assets.
Ainoastaan emoyhtiön lainvastainen käyttäytyminen voisi antaa pääsyn sen omaisuuteen.
As a preliminary point, the parent of the IFP group is a legal person governed by public law, namely the publicly owned establishment IFP, which raises an additional difficulty: the question has first to be asked which court, an administrative court or an ordinary civil or criminal court, would have jurisdiction under the French system to establish whether when a legal person governed by private law is to be wound up compulsorily, and is controlled by a legal person governed by public law, there is any liability that rests on the controlling entity.
Kun nyt esillä olevassa asiassa IFP-konsernin emoyhtiö on julkisoikeudellinen oikeushenkilö (julkinen laitos IFP), tähän kysymykseen liittyy toinenkin ongelma: on syytä miettiä alustavasti, millä tuomioistuimella (hallinnollisella vai yleisellä) olisi ranskalaisessa oikeusjärjestelmässä tarvittaessa toimivalta pyrkiä selvittämään selvitystilaan asetettua yksityisoikeudellista oikeushenkilöä valvovan julkisoikeudellisen oikeushenkilön mahdollista vastuuta.
As regards proceedings for liability because of insufficient assets [126], the Court of Conflicts of Jurisdiction (Tribunal des conflits) for long considered that the ordinary courts had jurisdiction where the legal person governed by public law was manager de jure [127], and that the administrative courts had jurisdiction where the legal person governed by public law was manager de facto [128].
Komissio huomauttaa, että varojen riittämättömyyden perusteella käynnistettyjen vahingonkorvauskanteiden osalta [126] riita-asioiden tuomioistuin (Tribunal de conflits) on jo pitkään katsonut, että yleinen tuomioistuin on toimivaltainen silloin, kun julkisoikeudellinen henkilö on yrityksen laillinen johtaja [127], ja hallintotuomioistuin silloin, kun julkisoikeudellinen henkilö on tosiasiallinen johtaja [128].
However, it seems that the jurisdiction of the administrative and the ordinary courts is now distinguished by reference to the nature of the service provided: whether it is an administrative public service, or an industrial or commercial activity.
Näyttää kuitenkin siltä, että toimivallan jakautuminen hallintotuomioistuinten ja yleisten tuomioistuinten välillä perustuu vastedes tarjottuihin palveluihin: hallinnollinen julkinen palvelu tai teollisluonteinen tai kaupallinen palvelu.
Where an administrative public service is involved, the old rule, based on de jure or de facto management, seems to have been abandoned by the Court of Conflicts of Jurisdiction [129] in its Département de la Dordogne decision [130], where the Court decided that the administrative courts had jurisdiction because the service involved was an administrative public service, regardless of whether the legal person governed by public law was the de jure or de facto manager of the person governed by private law that actually performed the public service task.
Kun kyseessä on hallinnollinen julkinen palvelu, riita-asioiden tuomioistuin näyttää hylänneen aiemman oikeuskäytännön, joka perustuu lailliseen hallintoon tai tosiasialliseen hallintoon [129], asiassa Département de la Dordogne [130] antamansa tuomion perusteella: korkein tuomioistuin (Haute Juridiction) ratkaisi tuolloin hallintotuomioistuimen toimivallan hyväksi silloin, kun kyseessä on hallinnollinen julkinen palvelu riippumatta siitä, onko julkisoikeudellinen henkilö kyseistä julkisen palvelun tehtävää toteuttavan yksityisoikeudellisen henkilön laillinen vai tosiasiallinen johtaja.
The Court recalled that in line with its judgment in Blanco [131]‘the liability which may lie with the State or with other legal persons governed by public law by reason of damage attributed to their administrative public services is governed by public law’ (emphasis added), and that the situation was otherwise only where the law expressly so provided; the Court went on to find that in Law of 25 January 1985 on compulsory administration and winding-up procedures, (now codified in Articles L. 624-3 et seq. of the Commercial Code) the legislature had not, ‘by way of exception to the principles governing the liability of public-law persons, intended to confer jurisdiction on the ordinary courts for determining the civil liability of the State or other legal persons governed by public law in the performance of a duty to provide an administrative public service’ (emphasis added).
Muistutettuaan, että asiassa Blanco [131] annetun tuomion mukaisesti valtiolle tai muille julkisoikeudellisille oikeushenkilöille kuuluvaan vastuuseen niiden hallinnollisista julkisista palveluista aiheutuneista vahingoista sovelletaan julkisoikeudellista järjestelmää (alleviivaus lisätty) ja että tilanne muuttuu vain jos siitä säädetään nimenomaisesti laissa, riita-asioiden tuomioistuin katsoi, että yritysten saneeraus- ja selvitystilamenettelyistä 25 päivänä tammikuuta 1985 annetusta laista (joka on kodifioitu kauppalain L. 624-3 §:llä ja sitä seuraavilla pykälillä) ei johdu, että lainsäätäjä olisi aikonut julkisoikeudellisten henkilöiden vastuuta koskevista periaatteista poiketen katsoa, että yleisillä tuomioistuimilla olisi toimivalta tutkia valtion tai muiden julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden siviilioikeudellista vastuuta hallinnollisen julkisen palvelun tehtävää suoritettaessa (alleviivaus lisätty).
Conversely, where an industrial or commercial activity is concerned, jurisdiction to determine the civil liability of a legal person governed by public law controlling a private person in liquidation clearly rests with the ordinary courts.
Sen sijaan kun kyseessä on teollisluonteinen tai kaupallinen toiminta, toimivalta selvitystilaan asetettua yksityisoikeudellista henkilöä valvovan julkisoikeudellisen oikeushenkilön vastuun tunnistamiseksi kuuluu selvästi yleisille tuomioistuimille.
In its judgment in Société d’Économie Mixte Olympique d’Alès en Cévennes [132], the Court of Conflicts of Jurisdiction held in particular that ‘although jurisdiction to determine the civil liability of the State or of other legal persons governed by public law in respect of the performance of a duty to provide an administrative public service rests with the administrative courts, such proceedings come under the jurisdiction of the ordinary courts where it is shown that the State or the legal person governed by public law is liable in respect of an industrial or commercial activity; there is no necessity to determine whether the public authority acted as manager de jure or de facto’ (emphasis added).
Riita-asioiden tuomioistuin katsoi erityisesti asiassa Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes [132] tekemässään päätöksessä, että jos valtion tai muiden julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden vastuun määrittäminen niiden hallinnollisen palvelun tehtävän toteuttamisessa kuuluu hallinnollisten tuomioistuinten toimivaltaan, tällainen toiminta kuuluu yleisten tuomioistuinten toimivaltaan silloin, kun valtion tai julkisoikeudellisen oikeushenkilön vastuu määritellään teollisluonteisen tai kaupallisen toiminnan perusteella ilman, että olisi syytä erottaa, onko kyseinen julkisoikeudellinen yhteisö toiminut tosiasiallisena vai laillisena johtajana (alleviivaus lisätty).
In the case before it the Court of Conflicts of Jurisdiction ruled that the activities conducted by a public limited company with a board of directors and supervisory board (SEM Olympique d’Alès en Cévennes) were not of an administrative public service nature, on the basis of two considerations: the company’s object [133] and its financing [134].
Tehdessään tämän päätelmän kyseisessä asiassa riita-asioiden tuomioistuin katsoi, että toiminta, jota julkinen osakeyhtiö, jolla on johtokunta ja hallintoneuvosto (SEM Olympique d'Alès en Cévennes), harjoittaa, ei ole hallinnollinen julkinen palvelu kahden seikan perusteella: yhtiön tavoite [133] ja sen rahoitustapa [134].
As regards more specifically the public limited companies Axens, Beicip-Franlab and Prosernat, which are subsidiaries governed by private law controlled by the publicly owned establishment IFP, it emerges from the information contained in the file, especially that recalled in recital 159, that their object is economic and not administrative [135].
Tarkasteltaessa nimenomaan osakeyhtiöitä Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat, jotka ovat julkisen laitoksen eli IFP:n kontrolloimia yksityisoikeudellisia tytäryrityksiä, asiakirja-aineistossa olevista tiedoista ja erityisesti 159 kappaleessa esitetyistä seikoista johtuu, että niiden toiminnan kohde on taloudellinen [135] eikä hallinnollinen.
In addition, the bulk of the resources of these companies comes from operating proceeds generated by their economic activities and not from public funding.
Lisäksi näiden yritysten varat ovat pääosin peräisin liiketoiminnan tuloksesta, jota niiden taloudellinen toiminta tuottaa, eikä julkisesta rahoituksesta.