natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Creditors of La Poste cannot turn to another company in the La Poste group to seek satisfaction of their claims, so that the proportions between the regulated area and the reserved area have to be considered in relation of the turnover of La Poste, and not of the La Poste group as a whole.
niiltä osin kuin La Posten velkoja ei voi kääntyä toisen La Poste -konsernin yhtiön puoleen saadakseen korvausta saatavastaan, on aiheellista tarkastella säännellyn sektorin ja varatun sektorin osuuksia La Posten – eikä La Poste -konsernin – liikevaihdosta.
Given the scope of the regulated sector in France, it is clear that regulated activities form a preponderant part of the business of the public undertaking La Poste.
Kun otetaan huomioon sääntelyn laajuus Ranskassa, on selvää, että säännellyt toiminnot edustavat ylivoimaisesti suurinta osaa julkisen laitoksen La Posten toiminnoista.
Thus the share of La Poste’s business which is subject to the price cap is large, and the charges for reserved services are set by ministerial order.
Suuri osa La Posten toiminnoista hinnoitellaan siis hintakaton puitteissa; lisäksi varattujen palvelujen maksut vahvistetaan ministerin määräyksellä.
Some functions and schemes provided for in the state budget could be used to help a publicly owned establishment to repay its debts
Tiettyjä valtion talousarvion toimia ja ohjelmia voitaisiin käyttää tukemaan julkista laitosta, jotta se pystyy maksamaan takaisin velkansa
The programmes identified by the Commission’s expert are the following:
Komission asiantuntija on yksilöinyt seuraavat ohjelmat:
Programme No 823, advances to organisations distinct from the State that manage public services: The object is ‘to allow the State to grant advances to various organisations, distinct from the State, that manage public services’.
Ohjelma nro 823, Ennakot julkisia palveluja hoitaville valtion erillisorganisaatioille: ohjelman tavoitteena on antaa valtiolle mahdollisuus myöntää ennakoita julkisia palveluja hoitaville sekalaisille, valtiosta erillisille organisaatioille.
‘The purpose of such advances is to respond to emergency situations, whether in order to ensure the continuity of public business, or to expedite the implementation of a particular measure.
Näitä ennakoita on tarkoitus käyttää hätätilanteissa, kun on varmistettava julkisen toiminnan jatkuminen tai käynnistettävä nopealla aikataululla tiettyjä toimia.
The advances also allow an unforeseen funding requirement to be met provisionally, pending a permanent source of finance.
Niiden yhteydessä sallitaan tilapäisen, ennakoimattoman käteisvarojen tarpeen kattaminen, kunhan sitä seuraa pysyvä ratkaisu, joka perustuu kestävään rahoituslähteeseen.
This means that financing does not have to be obtained from banks or the market, and prevents greater fragmentation of the debt of public departments or an increase in their interest charges’.
Tällä tavoin vältetään pankki- tai markkinarahaan turvautuminen ja samalla julkisenhallinnon velkojen pirstaloituminen ja korkomenojen kasvu.
Under the heading ‘State financial holdings’ there are two programmes, entitled ‘Capital transactions with regard to state financial holdings’ (programme No 731) and ‘Reduction of the debts of the State and of publicly owned state establishments’ (programme No 732).
Valtion osallistuminen rahoitukseen -tehtävään kuuluu kaksi ohjelmaa, joiden otsikot ovat Pääomatoimet, jotka liittyvät valtion rahoitusosuuksiin (ohjelma nro 731) ja Valtion ja valtion julkisten laitosten velkojen maksu (ohjelma nro 732).
In this latter programme there is a measure No 1 which relates to ‘increases in capital, contributions to capital, shareholders’ advances and equivalent loans’.
Tämän ohjelman puitteissa toimella nro 01 tarkkaillaan pääomankorotuksia, omaan pääomaan tehtyjä sijoituksia, osakkeenomistajan ennakoita ja niihin rinnastettavia lainoja.
The funds allocated to these advances are substantial.
Näihin ennakoihin on osoitettu huomattavasti varoja.
In the event of financial difficulties at La Poste, the State would be able to help it with funding from these programmes.
La Posten joutuessa taloudellisiin vaikeuksiin valtio voisi ottaa varoja näistä ohjelmista tukeakseen La Postea.
There is no legislation limiting the possibility of granting advances to EPICs carrying on an economic activity and operating in the competitive sector.
Missään säädöksessä ei nimittäin rajoiteta ennakoiden myöntämismahdollisuuksia EPIC-laitoksille, jotka harjoittavat taloudellista toimintaa ja jotka toimivat kilpailulle avoimilla sektoreilla.
In their memorandum of 27 October 2009, the French authorities argue that they have never denied that publicly owned establishments may receive state advances — which would be granted expressly — but that this in no way implies that publicly owned establishments are entitled to draw on the state budget; as the Commission’s expert indicates, shareholders’ advances may be available in respect of any state holding, whatever the legal form involved, so that no conclusion can be drawn in respect of EPICs alone; and contrary to what the Commission’s expert maintains, these advances take full account of the constraints imposed by the Community, because they would be the act of a prudent investor.
Ranskan viranomaiset täsmentävät 27 päivänä lokakuuta 2009 toimittamassaan muistiossa, etteivät ne ole missään vaiheessa kiistäneet sitä, että julkisille laitoksille voidaan maksaa valtion ennakoita, jotka ovat selvästi merkittyjä. Tämä ei kuitenkaan anna julkisille laitoksilla minkäänlaista nosto-oikeutta valtion talousarviosta. Kuten komission asiantuntija on todennut, osakkeenomistajien ennakoihin perustuva järjestelmä hyödyntää todennäköisesti kaikkia valtion osittain omistamia yhtiöitä niiden yhtiömuodosta riippumatta, mikä estää pelkästään EPIC-laitoksia koskevat päätelmät. Komission asiantuntijan kannan vastaisesti näissä ennakoissa otetaan toisaalta täysimääräisesti huomioon yhteisön rajoitukset, koska niissä valtio toimii ns. järkevänä sijoittajana.
The ‘additional resources’ referred to in the Law of 16 July 1980 may consist of contributions of this kind.
Ranskan lainsäädännössä annetaan valtiolle lupa myöntää ja vieläpä kannustetaan valtiota myöntämään määrärahoja julkisille laitoksille mieluummin kuin turvautumaan perinteiseen pankkilainaan käyttövarojen ehtyessä; näiden rahoituslähteiden käytön ehtona ei millään muotoa ole valtiontukisääntöjen noudattaminen; nämä määrärahat voivat olla 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa tarkoitettuja ”täydentäviä varoja”;
The relevant legislation is known to creditors, who consequently have good reason to believe that the supervising authority will be in a position to secure the resources necessary to ensure that their claims are satisfied.
nämä säädökset ovat velkojien tiedossa, joten niillä on täysi syy uskoa, että valvontaviranomainen löytää tarpeelliset varat saatavan maksamiseksi;
However, La Poste has no entitlement to draw on these resources.
La Postella ei kuitenkaan ole näiden varojen nosto-oikeutta.
Given
Koska
that the Law of 16 July 1980 and the measures implementing it do not provide for winding up with the cancellation of rights and obligations,
16 päivänä heinäkuuta 1980 annettuun lakiin ja sen soveltamissäädöksiin ei sisälly selvitys- ja kuittausmenettelyä, joka johtaisi oikeuksien ja velvollisuuksien raukeamiseen;
The Commission has not found that publicly owned establishments have any direct access to the accounts of the Treasury, ‘direct access’ being taken to mean a facility by which an EPIC can itself decide to draw directly on funds belonging to the State and placed at its disposal, without any action being required on the part of the State.
Sitä vastoin komissio ei ole saanut selville, että julkisilla laitoksilla olisi suora pääsy valtionkassan tileihin, jos ”suoralla pääsyllä” tarkoitetaan EPIC-laitoksen mahdollisuutta käyttää omalla päätöksellään suoraan sen käyttöön annettuja valtiolle kuuluvia varoja ilman valtion toimenpidettä.
The French authorities’ proposal for a clarification of the Decree implementing the Law of 16 July 1980 is not sufficient
Ranskan viranomaisten ehdotus 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain soveltamisasetuksen selventämisestä on riittämätön
The Commission would like to emphasise straight away that the French authorities have not made the change in the Law of 16 July 1980 that will be discussed in this section.
Komissio korostaa, etteivät Ranskan viranomaiset ole ryhtyneet tässä osassa käsiteltävän, 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain muuttamiseen.
The Commission must necessarily examine the existence or otherwise of a guarantee to La Poste on the basis of the legislation actually enacted, rather than seeking to assess whether proposals which seek to exclude any guarantee but which have not yet been adopted are or are not adequate.
Näin ollen komission selvityksen La Posten eduksi myönnetyn takauksen olemassa olosta on perustuttava voimassa olevaan lainsäädäntöön, eikä niiden Ranskan viranomaisten tekemien ehdotusten riittävyyteen tai riittämättömyyteen, joita ei ole missään vaiheessa vahvistettu ja joiden tarkoituksena on kieltää kaikenlaiset takaukset.
The purpose of the analysis that the Commission will carry out in this section is essentially to provide a complete description of the proceedings that have taken place before the Commission.
Tästä seuraa, että tähän osaan sisältyvän komission analyysin keskeisenä tarkoituksena on kuvata aukottomasti asian eteneminen komission käsittelyssä.
In order to establish that the resources released by the supervising authority must come from the resources of the defaulting authority or establishment itself, the French authorities propose to amend the Decree implementing the Law of 16 July 1980 as follows (the amendment is shown in italic): ‘If the notice given has had no effect by the time these deadlines expire, the representative of the State or the authority responsible for supervision shall enter the expenditure in the budget of the defaulting authority or publicly owned establishment.
Osoittaakseen, että valvontaviranomaisen vapauttamat varat voivat olla peräisin ainoastaan yhteisön tai laitoksen omista varoista, Ranskan viranomaiset ehdottivat, että 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain soveltamisasetusta muutetaan seuraavasti: Jollei maksua ole suoritettu näiden määräaikojen kuluessa, valtion edustaja tai valvontaviranomainen kirjaa menoerän maksuvelvoitteensa laiminlyöneen julkisen laitoksen tai yhtiön talousarvioon.
The representative of the State or the authority responsible for supervision shall, as appropriate, release the necessary resources from the budget of the defaulting authority or establishment either by reducing the appropriations allocated to other expenditures and still available or by increasing resources’.
Valtion edustaja tai valvontaviranomainen vapauttaa tarvittavat varat laitoksen tai yhtiön talousarviosta joko pienentämällä vielä käyttämättömiä, muihin menoihin varattuja määrärahoja tai lisäämällä varoja (muutos alleviivattu).
As the Commission pointed out in recital 58 of the opening decision, neither in its present wording nor in the amended wording proposed by the French authorities does the legislation prevent an increase in resources from being made possible by a subsidy or injection of public funds.
Tästä huolimatta komissio panee merkille, kuten se teki menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 58 kappaleessa, etteivät säädökset niiden nykyisessä muodossa sen enempää kuin Ranskan viranomaisten ehdotuksen mukaisiksi muutettuinakaan estä sitä, että varoja voidaan vapauttaa käyttämällä tuen tai julkisten varojen siirron avulla ennalta mahdollistettua varojen lisäystä.
The Commission will now go on to examine the courses open to a creditor in the unlikely event that the procedure laid down by the Law of 16 July 1980 does not result in payment.
Komissio tutkii seuraavaksi, mitä muutoksenhakukeinoja velkojalla olisi siinä erittäin epätodennäköisessä tapauksessa, ettei velkoja saisi korvausta 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa vahvistetulla menettelyllä.
The Commission will give particular consideration to the rules governing the liability of the State, in order to determine whether they have the characteristics of a guarantee mechanism.
Komissio tarkastelee muun muassa valtion vastuujärjestelyä saadakseen selville, esiintyykö siinä takausmekanismin ominaispiirteitä.
The rules governing the liability of the State in the procedure for the recovery of the debts of a publicly owned establishment have all the characteristics of a guarantee mechanism
Valtion vastuujärjestely, jota käytetään julkisten laitosten velkojen perintämenettelyssä, sisältää takausmekanismin piirteet
According to the French authorities, the State has in principle no liability, whether for a fault on its part or in the absence of any such fault.
Ranskan viranomaisten mukaan valtion vastuuseen ei periaatteessa voida vedota sen enempää virheestä johtuvan vastuun kuin ankarankaan vastuun yhteydessä.
The French authorities acknowledge that if there is a requirement of continuity of public service that is binding on the representative of the State in the procedure laid down by the Law of 16 July 1980, a court may order that the creditor be compensated.
Ranskan viranomaiset myöntävät kuitenkin, että mikäli olemassa olisi julkisen palvelun jatkuvuusvelvoite ja se koskisi valtion edustajaa 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa vahvistetun menettelyn täytäntöönpanon yhteydessä, olisi mahdollista, että tuomioistuin antaisi määräyksen korvauksen maksamisesta velkojalle.
But, they argue, this merely places the creditor in the position in which he would have been under the ordinary law, so that the creditor is not given any advantage.
Tässä tapauksessa korvauksen maksamisen vaikutuksesta velkoja päätyisi tilanteeseen, jossa hän olisi ollut yleisen lainsäädännön perusteella, eikä siten saisi mitään etua.
The Commission would point out, however, that under the ordinary law creditors, or at any rate unsecured creditors, will not as a general rule recover the whole of their claims.
Komissio huomauttaa silti, että yleisen lainsäädännön perusteella velkojat, ainakaan etuoikeudettomien saatavien velkojat, eivät periaatteessa saa takaisin koko saatavaansa.
In addition, the enterprise being wound up will not have its debts paid by a third party, as happens here.
Selvitystilassa olevan yrityksen velkoja ei myöskään maksa kolmas taho, kuten tässä.
The French authorities further argue that any possibility of compensation of creditors that may be opened up if the State is held liable cannot in any event be considered equivalent to a guarantee.
Ranskan viranomaiset esittävät niin ikään, että missään tapauksessa velkojille vastuuseen vetoamisen johdosta tarjoutuvia korvauksen maksamismahdollisuuksia ei voida rinnastaan mihinkään takausmuotoon.
The Commission takes the view, however, that in the procedure for the recovery of the debts of the public bodies referred to in the Law of 16 July 1980 the liability of the State, with or without fault, is indeed equivalent to a guarantee mechanism for purposes of Community law, as will be seen, because it ensures creditors that if La Poste should default the Member State will be required to meet their claims.
Komissio katsoo kuitenkin ja aikoo osoittaa, että valtion vastuuseen saattaminen (virhevastuun tai ankaran vastuun yhteydessä) pantaessa täytäntöön 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa tarkoitettua julkisoikeudellisten oikeushenkilöiden velkojen perintämenettelyä vastaa yhteisön lainsäädännön kannalta takausmekanismia, sillä se varmistaa velkojien saatavien maksun velvoittamalla jäsenvaltion korvaamaan ne La Posten laiminlyödessä maksuvelvollisuutensa.
In addition, the judgment of the European Court of Human Rights in the Campoloro case establishes something like an automatic guarantee.
Lisäksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö asiassa Campoloro pyrkii perustamaan automaattisen takauksen.
Although they are free to do so, the French authorities have not limited these liability or guarantee mechanisms.
Ranskan viranomaiset eivät ole rajoittaneet näitä vastuu- tai takausmekanismeja, vaikka ne olisivat vapaasti voineet niin tehdä.
The earlier case law, illustrating the special character of the scheme introduced by Campoloro
Aiempi oikeuskäytäntö: asiassa Campoloro perustetun järjestelmän erityisluonteen osoittaminen
The Commission’s expert has observed that before the Campoloro case, which will be considered below, when a creditor of a public body subject to the Law of 16 July 1980 sought to render the State liable for its use of the prerogatives provided for in the Act, an administrative court would distinguish between two kinds of injury.
Kuten komission asiantuntija huomauttaa, kun 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain soveltamisalaan kuuluvan julkisoikeudellisen oikeushenkilön velkoja halusi vedota valtion vastuuseen kyseisessä säädöksessä tarkoitettujen etuoikeuksien käytön perusteella ennen (edellä tarkasteltua) asiaa Campoloro, hallintotuomari erotteli kaksi haittaa.
The creditor suffered one kind of injury because his claim had not been settled: this was due only to the insolvency of the debtor.
Velkojalle koitui ensinnäkin haittaa siitä, ettei hänen saatavaansa ollut maksettu. Tämä haitta johtui pelkästään velallisen maksukyvyttömyydestä.
The creditor might also suffer a separate injury due to shortcomings in the exercise of the State’s prerogatives — delays, reluctance to act, refusal to initiate proceedings, initiation of proceedings in respect of only part of the subject-matter, etc. This second kind of injury could not be evaluated by reference to the amount of the debt, but rather by estimating the cost of a delay or a refusal to exercise the prerogatives provided for by the law.
Toisaalta velkojalle saattoi koitua erilaista haittaa valtion etuoikeuksien hyödyntämisessä esiintyneistä puutteista (myöhästys, vastahakoisuus, kieltäytyminen menettelyjen aloittamisesta, menettelyn osittainen käynnistäminen jne.). Tätä toista haittaa ei voida mitata velan suuruudella vaan pikemminkin arvioimalla laissa säädettyjen etuoikeuksien käytössä ilmenneen myöhästyksen tai kieltäytymisen kustannuksia.
That was the approach accepted by the Administrative Court of Appeal in the Campoloro case.
Juuri tällä kannalla oli Lyonin hallinnollinen muutoksenhakutuomioistuin asiassa Campoloro.
The judgment given by the Council of State in the Campoloro case in 2005
Korkeimman hallinto-oikeuden vuonna 2005 asiassa Campoloro antama tuomio
In the view of the Commission’s expert, the judgment given by the Council of State in Campoloro marks a development, in that one of the possibilities it contemplates is no longer a case of liability as such but instead operates as a guarantee mechanism.
Komission asiantuntijan mukaan asiassa Campoloro annettu korkeimman hallinto-oikeuden tuomio on ensimmäinen käännekohta siltä osin, että yksi siinä mainituista olettamista ei enää varsinaisesti liity vastuukysymykseen vaan toimii takausmekanismina.
The Council of State here establishes a dual mechanism.
Tällä tavoin korkein hallinto-oikeus ottaa käyttöön kaksivaiheisen mekanismin.
First, there is a liability on the State for a failure in the exercise of the prerogatives conferred by the Law of 16 July 1980 and its implementing measures.
Ensiksi se järjestää valtion vastuuseen perustuvan järjestelmän, jonka käytön edellytyksenä on yksinomaan puute 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa ja sen soveltamissäädöksissä perustettujen etuoikeuksien käytössä.
This is a scheme of liability for serious fault.
Kyseessä on raskaaseen virheeseen perustuva vastuujärjestelmä.
It has been made to depend on serious fault because of a desire to avoid an automatic transfer of debt from the debtor authority to the State.
Raskaaseen virheeseen perustuva järjestelmä on valittu siksi, ettei velallisen yhteisön velkaa haluta automaattisesti siirtää valtiolle.
A learned commentator observes, ‘if the prefect takes measures that seek to release additional resources, but these then prove to be insufficient in view of the scale of the debts of the municipality, the court will probably take the view that no fault has been committed’.
Asiantuntijalausunnon mukaan on todennäköistä, että jos prefekti toteuttaa toimenpiteitä pyrkiessään vapauttamaan lisävaroja ja toimenpiteet osoittautuvat riittämättömiksi kunnan velan suuruuden vuoksi, tuomari katsoo, ettei raskaaseen virheeseen ole syyllistytty.
The liability for serious fault described here is of a conventional kind, and does not operate as a guarantee mechanism in the event of an insolvency of the debtor, because the liability does not arise merely as a consequence of the insolvency.
Tässä kohdin vastuu raskaasta virheestä on ”perinteinen” eikä toimi takausjärjestelmänä velallisen organisaation tullessa maksukyvyttömäksi, koska järjestelyä voidaan käyttää ainoastaan maksukyvyttömyystilanteen korjaamiseen.
Second, the judgment provides for strict liability in two cases.
Toiseksi tuomiossa mainitaan myös ankaraan vastuuseen velvoittaminen kahdessa tilanteessa.
The first case is one where ‘by reason of requirements of the public interest, the prefect legitimately refuses to take certain measures with a view to ensuring that the judgment is enforced in full’.
Ensimmäisessä tilanteessa prefekti on voinut yleisen edun nimissä kieltäytyä laillisesti toteuttamasta tiettyjä toimia, joilla oikeuden päätös pannaan täytäntöön täysimääräisesti.
This is a classic case of inaction on the part of public administration motivated by the public interest, and in such a case the public administration may be liable for breach of equality before public burdens.
Tässä on kysymys perinteisestä tapauksesta, jossa hallintoviranomainen kieltäytyy perustellusti toimimasta yleiseen etuun vedoten ja jossa hän on vastuussa julkisten menojen tasapuolisuutta koskevan periaatteen rikkomisesta.
The debtor is in theory not insolvent, but the State decides not to exhaust the debtor’s potential resources on grounds of the public interest.
Velallinen ei ole teoriassa maksukyvytön, mutta valtio on päättänyt, ettei sen kaikkia varoja hyödynnetä yleisen edun vuoksi.
There is no guarantee mechanism here, because the injury to the creditor is the result of a decision of the State, and not of the debtor’s financial situation.
Tilanne ei liity takausmekanismiin, sillä velkojan vahinko johtuu valtion päätöksestä eikä velallisen vakavaraisuustilanteesta.
But the consequences are identical to those of a guarantee mechanism.
Seuraukset ovat yhtä kaikki samat kuin takausmekanismilla.
The second case of strict liability resembles a guarantee mechanism more closely.
Toinen ankaraan vastuuseen liittyvä tilanne sen sijaan muistuttaa selvemmin takausmekanismia.
The Council of State finds that ‘if, having regard to the situation of the local or regional authority, and in particular to an insufficiency in its assets […] the prefect legitimately refuses to take certain measures with a view to ensuring that the judgment is enforced in full, the State as holder of public authority may be liable for any injury caused to a creditor of the local or regional authority if the injury is of an abnormal and specific kind’.
Korkein hallinto-oikeus katsoo, että mikäli prefekti on voinut yhteisön tilanteen, muun muassa varojen riittämättömyyden […] vuoksi laillisesti kieltäytyä toteuttamasta tiettyjä toimenpiteitä, joilla oikeuden päätös pannaan täysimääräisesti täytäntöön, tästä alueellisen yhteisön velkojalle aiheutuva vahinko voi johtaa julkisen vallan vastuuseen saattamiseen, jos vahinko on luonteeltaan tavanomaisesta poikkeava ja erityinen.
Here the liability arises only out of the financial situation of the debtor authority.
Huomattakoon, että vastuun määräytymisperusteena on yksinomaan velallisen yhteisön taloudellinen tilanne.
Liability has not been made to depend on fault, and the burden of proof resting on the creditor is lighter, as the creditor has to show only the factual situation that gives rise to liability, the causal link, and the damage.
Ankaraan vastuuseen perustuvan järjestelmän valinta keventää velkojan raskasta todistustaakkaa, koska tämän tarvitsee osoittaa ainoastaan määräytymisperuste, syy-yhteys ja vahinko.