natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In practice, the 2004 Decree extended the preferential tariff already enjoyed by aluminium producer Alcoa to three energy-intensive companies located in Sardinia: Portovesme, a producer of zinc, silver and lead [5]; ILA, a producer of processed aluminium products; and Eurallumina, a producer of alumina [6].
Käytännössä vuoden 2004 asetuksella laajennettiin alumiinintuottaja Alcoaan jo sovelletut suosituimmuustariffit koskemaan kolmea Sardiniaan sijoittautunutta, paljon sähköä käyttävää yritystä. Ne olivat sinkin-, hopean- ja lyijyntuottajayritys Portovesme [5], alumiinituotteiden tuottaja ILA ja alumiinioksidintuottaja [6] Eurallumina.
At the regulatory level, the tariff was implemented through decisions (delibere) of the AEEG.
Lainsäädännössä tariffit vahvistettiin sähkö- ja kaasuenergiasta vastaavan AEEG:n päätöksillä.
AEEG decision No 110/04 stipulated that the preferential tariffs would be applied only if the notification procedure had a positive outcome.
AEEG:n päätöksessä nro 110/04 säädettiin alun perin, että suosituimmuustariffeja sovellettaisiin, mikäli ne hyväksyttäisiin ilmoitusmenettelyssä.
However, following instructions from the Prime Minister’s Office specifying that the 2004 Decree had not been formally notified under the State aid rules but only ‘presented’ to the Commission in the framework of a ‘preliminary inquiry’ (indagine conoscitiva preliminare), the AEEG implemented the 2004 Decree through decision No 148/04 [7].
Pääministerin kanslia antoi kuitenkin ohjeet, joiden mukaan vuoden 2004 asetuksen tekstistä ei ollut ilmoitettu virallisesti valtiontukisääntöjen mukaisesti, vaan ne oli pelkästään ”esitetty” komissiolle osana ”alustavaa tutkimusta”. Ohjeiden antamisen jälkeen AEEG pani vuoden 2004 asetuksen täytäntöön päätöksellä nro 148/04. [7]
The system allowed the beneficiaries to be given compensatory payments on the terms laid down in the Alcoa Decree.
Järjestelmässä tuensaajat saivat korvauksia Alcoa-asetuksessa vahvistetuin edellytyksin.
For a given plant covered by the scheme, the compensatory payment was equal to the difference between the price paid to the company supplying the plant with electricity and a preferential price set by the State, multiplied by the electricity consumption of the plant.
Käytännössä tariffijärjestelmään kuuluvan tuotantolaitoksen korvaus laskettiin siten, että tuotantolaitoksen sähköntoimittajan käyttämästä hinnasta vähennettiin valtion vahvistama suosituimmuushinta, ja saatu erotus kerrottiin tuotantolaitoksen sähkönkulutuksen määrällä.
The method used to calculate the preferential price (or ‘preferential tariff’) was laid down in decision CIP No 15/1993.
Suosituimmuushintaa (tai ”suosituimmuustariffia”) laskettaessa käytetty menetelmä oli määritelty CIP:n määräyksessä nro 15/1993.
The price was subject to an indexation mechanism based on the variation of Italian power generation costs (the ‘Ct component’).
Hintaan sovellettiin indeksointimekanismia, joka perustui sähkön tuotantokustannusten vaihteluun Italiassa (nk. Ct-komponentti).
In 2004 the preferential price applied to the Sardinian beneficiaries ranged between EUR 26 and EUR 35 per MWh.
Sardinialaisiin tuensaajiin vuonna 2004 sovellettu suosituimmuushinta oli 26–35 euroa/MWh.
The administrative management of the scheme was entrusted to the Electricity Industry Equalisation Fund (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) [8].
Järjestelmän hallinnosta vastasi Cassa Conguaglio per il settore elettrico [8].
In practice, the tariff system worked as follows. The beneficiaries sent the Equalisation Fund detailed monthly data on the quantities of electricity they had consumed and the prices they had paid to their power suppliers.
Käytännössä tariffijärjestelmä toimi seuraavasti: tuensaajat toimittivat Cassa Conguagliolle kuukausittain tiedot kulutetuista sähkömääristä ja sähköntoimittajille maksamistaan hinnoista.
They then received from the Equalisation Fund cash payments calculated as indicated above [9].
Tämän jälkeen ne saivat Cassa Conguagliolta käteismaksut, jotka oli laskettu seuraavassa esitetyllä tavalla [9].
The resources required to finance the compensatory payments were raised through a parafiscal charge imposed on all Italian electricity consumers via component A4 of the standard electricity tariff [10].
Korvausten rahoittamiseen tarvittavat varat saatiin keräämällä veronluonteista maksua sähkön käyttäjiltä sähkötariffin [10] A4-komponenttina.
The scheme was to have ended on 30 June 2007. However, its implementation was discontinued on instructions from the AEEG soon after the Commission opened the formal investigation in November 2004 [11].
Vaikka järjestelmän oli tarkoitus päättyä 30 päivänä kesäkuuta 2007, sen soveltaminen keskeytyi AEEG:n kehotuksesta [11] vähän sen jälkeen, kun komissio oli aloittanut muodollisen tutkintamenettelyn marraskuussa 2004.
The disputed 2005 tariffs
Kiistanalaiset vuoden 2005 tariffit
By Article 11(12) of Law No 80/2005, the Italian authorities extended ‘the tariff treatment laid down in the Decree of the Ministry for Industry, Trade and Crafts of 19 December 1995 to energy supplies for the production and processing of aluminium, lead, silver and zinc and for the chlorine-soda cycle, by reference to prices applied to similar supplies on the European markets, but only in respect of plants already in existence at the date of entry into force of the present Decree, located in Sardinia and connected to the high-voltage network. This tariff treatment shall be subject to long-term commitments to be agreed between the beneficiaries, the Sardinian local authorities and the responsible Ministries.’
Italian viranomaiset laajensivat lain nro 80/2005 11 §:n 12 momentin mukaan 19 päivänä joulukuuta 1995 annetussa teollisuus-, kauppa- ja käsiteollisuusministeriön asetuksessa tarkoitettua tariffikohtelua alumiinin, lyijyn, hopean ja sinkin tuotantoa tai käsittelyä sekä kloorialkalin tuotantosykliä varten tarkoitettuihin energiatoimituksiin siten, että tässä otettiin huomioon Euroopan markkinoilla vastaaviin toimituksiin sovelletut hinnat, kuitenkin ainoastaan Sardiniassa sijaitseviin laitoksiin, jotka ovat olleet toiminnassa asetuksen tullessa voimaan ja jotka on yhdistetty suurjänniteverkkoihin. Tariffikohtelun edellytyksenä olivat pitkän aikavälin sitoumukset, joista oli määrä sopia tuensaajien, Sardinian paikallisviranomaisten ja toimivaltaisten viranomaisten kesken.
Thus Law No 80/2005 in substance reintroduced the tariff scheme implemented in 2004, which extended the Alcoa treatment to other energy-intensive beneficiaries based in Sardinia.
Laissa nro 80/2005 otettiin käyttöön sisällöltään sama tariffijärjestelmä kuin vuonna 2004, jolloin Alcoalle tarkoitettu kohtelu laajennettiin koskemaan muita Sardiniaan sijoittautuneita, paljon sähköä käyttäviä tuensaajia.
In practice, the Law applied only to Portovesme, ILA and Eurallumina, and to Syndial, a chlorine-soda producer which had not benefited from preferential prices before.
Käytännössä lakia sovellettiin ainoastaan Portovesmeen, ILAan, Euralluminaan ja Syndialiin (kloorialkalin tuottaja, joka ei aiemmin ollut ollut suosituimmuushintojen piirissä).
It should be noted that from 2005 onwards the preferential price was no longer pegged to the historical tariff originally laid down in the 1995 Alcoa Decree, but was now to be set independently by the AEEG so as to match the average electricity prices paid by the beneficiaries’ competitors on the European market [12].
On huomattava, että vuodesta 2005 suosituimmuushinta ei perustunut enää vuoden 1995 Alcoa-asetuksessa vahvistettuihin tariffeihin, vaan AEEG:n piti määritellä se itsenäisesti siten, että se vastasi tuensaajien kilpailijoiden Euroopan markkinoilla [12] maksamia keskimääräisiä energian hintoja. Hintaa päivitettiin vuosittain.
The price was subject to annual updates: according to Article 11(13) of the Law, ‘the tariff terms referred to in Articles 11 [13] and 12 shall apply from 1 January 2005 and shall be updated by the AEEG, which shall each year increase the nominal values of the tariffs by 4 %, or, if this latter value be higher, by the percentage increase in the average wholesale price of electrical energy recorded on the main European electrical energy exchanges, principally Frankfurt and Amsterdam.’ In decision No 217/05, the AEEG gave an interpretation of this update mechanism which was more favourable to the beneficiaries, as it laid down that the annual increase in the tariff could not exceed 4 %.
Lain nro 80/2005 11 §:n 13 momentin mukaan 11 [13] ja 12 momentissa tarkoitettuja tariffiedellytyksiä sovellettiin 1 päivästä tammikuuta 2005 ja AEEG:n oli määrä päivittää niitä sähkön ja kaasun osalta siten, että tariffien nimellisarvo nousee vuosittain 4 prosenttia. Jos jälkimmäinen arvo muodostuu suuremmaksi, prosenttiosuutena käytetään Euroopan pääasiallisten sähköpörssien, erityisesti Amsterdamin ja Frankfurtin, keskimääräistä sähkön tukkuhinnan nousuprosenttia. AEEG esitti päätöksessä nro 217/05 tästä päivitysmekanismista tuensaajille edullisemman tulkinnan, jossa vahvistettiin, että tariffi saattoi nousta enintään 4 prosenttia vuodessa.
In the same decision, the AEEG set the preferential prices applicable to the various industries for the year 2005 as follows:
AEEG määritteli samassa päätöksessä eri aloilla vuonna 2005 sovellettavat suosituimmuushinnat seuraavasti:
Industries qualifying for preferential tariffs
Ala, jolla suosituimmuustariffia sovelletaan
Preferential price
Suosituimmuushinta
Aluminium processing
Alumiinin jalostus
Lead and zinc
Lyijy ja sinkki
Chlorine cycle
Kloorin tuotantosykli
Like the 2004 tariffs, the 2005 tariffs were to be financed by means of a parafiscal levy charged to all electricity end-users via component A4 of the standard electricity tariff.
Vuoden 2005 tariffit, kuten vuoden 2004 tariffitkin, piti rahoittaa veronluonteisella maksulla, jonka olisivat suorittaneet kaikki sähkön loppukäyttäjät sähkön vakiotariffin A4-komponentin kautta.
The management of the financial flows of the system was again entrusted to the Equalisation Fund.
Järjestelmän rahoitusvirtojen hallinta uskottiin jälleen Cassa Conguagliolle.
Entitlement to the tariff was conditional upon a commitment by which the beneficiaries undertook to carry out productive investment in Sardinia on the basis of industrial plans to be submitted to the regional authorities.
Suosituimmuustariffin edellytyksenä oli tuensaajien sitoutuminen tekemään tuottavia sijoituksia Sardiniaan paikallishallinnolle esitettävien liiketoimintasuunnitelmien perusteella.
For example, Portovesme undertook to invest in the self-generation of electricity or to participate in the construction of new power plants.
Esimerkiksi Portovesme sitoutui investoimaan omaan käyttöön tarkoitettuun sähköntuotantoon tai osallistumaan uusien sähkölaitosten rakentamiseen.
Italy notified Article 11(12) of Law No 80/2005 in accordance with Article 108(3) TFEU.
Italia ilmoitti lain nro 80/2005 11 §:n 12 momentin SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
Payment of the 2005 tariffs was subject to the authorisation of the scheme by the Commission.
Vuoden 2005 tariffien maksun edellytyksenä oli, että komissio hyväksyy järjestelmän.
The 2005 tariffs have consequently not been implemented.
Näin ollen kyseisiä tariffeja ei pantu täytäntöön.
Proceedings before national courts
Oikeudenkäyntimenettelyt kansallisissa tuomioistuimissa
Solvay Chimica Italia and Solvay Chimica Bussi SpA, which operate in the chlorine-soda cycle and are located outside Sardinia, brought legal proceedings before the Regional Administrative Court of Lombardy [14] challenging the decisions taken by the AEEG in implementation of Article 11(12) of Law No 80/2005, on the grounds that they involved the granting of unlawful State aid and that they breached other provisions of Italian law [15].
Solvay Chimica Italia ja Solvay Chimica Bussi Spa (yrityksiä, joiden toiminta kattaa kloorialkalin tuotantosyklin ja jotka eivät ole sijoittautuneet Sardiniaan) ovat valittaneet [14] Lombardian alueelliseen hallinto-oikeuteen lain nro 80/2005 11 §:n 12 momentin soveltamiseksi tehdyistä AEEG:n päätöksistä. Niiden mukaan kyseisillä päätöksillä on annettu sääntöjenvastaista valtiontukea ja rikottu muita kansallisia sääntöjä [15].
On 27 November 2006 the Court stayed the proceedings before it, pending the conclusion of the State aid investigation initiated by the Commission in Case C 13/06.
Lombardian alueellinen hallinto-oikeus keskeytti kansallisen oikeudenkäyntimenettelyn odottaessaan komission asiassa C 13/06 aloittaman valtiontukimenettelyn päätelmiä.
Combination with previous incompatible aid — Deggendorf
Kasautuminen aiempien sisämarkkinoille soveltumattomien tukien kanssa –Deggendorf
After the opening of proceedings, Italy indicated that Eurallumina had not reimbursed the incompatible aid which had been the subject of Case C 80/01 (aid for alumina production) [16], but that, according to the company, the Sardinian regional authorities had issued a recovery order in respect of this measure on 8 May 2006.
Italia ilmoitti menettelyn aloittamisen jälkeen, ettei Eurallumina ollut maksanut takaisin sisämarkkinoille soveltumatonta tukea asiassa C 80/01 [16] (tuki alumiinioksidin tuotantoon), mutta että Euralluminan mukaan Sardinian autonominen alue oli antanut 8 päivänä toukokuuta 2006 asiaan liittyvän takaisinperintämääräyksen.
DECISION TO INITIATE PROCEEDINGS UNDER ARTICLE 108(2) TFEU
PÄÄTÖS ALOITTAA SEUT-SOPIMUKSEN 108 ARTIKLAN 2 KOHDASSA TARKOITETTU MENETTELY
The Commission decided to initiate the formal investigation on the following grounds.
Komission päätös muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta perustui seuraavassa esitettäviin syihin.
In its decision to open the formal investigation [17], the Commission considered whether it might be that the 2004 tariffs for Portovesme, ILA and Eurallumina did not constitute State aid, on the ground that they were similar to the preferential tariff granted to Alcoa in 1996, which the Commission had held not to constitute State aid in its decision of 4 December 1996 (‘the Alumix decision’) [18].
Komissio arvioi muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään [17], olisiko mahdollista katsoa, etteivät vuoden 2004 tariffit Portovesmen, ILAn ja Euralluminan hyväksi olleet valtiontukea, sillä perusteella, että ne olivat samanlaisia kuin Alcoalle vuonna 1996 myönnetty suosituimmuustariffi, jota komissio ei ollut katsonut valtiontueksi 4 päivänä joulukuuta 1996 tekemässään päätöksessä [18], jäljempänä ’Alumix-päätös’.
The opening decision classified the tariffs introduced by the 2004 Decree as operating aid, and assessed whether that aid could be authorised on the basis of the Guidelines on National Regional Aid (‘the Regional Aid Guidelines’) [19], since Sardinia was an assisted region within the scope of Article 107(3)(a) until the end of 2006.
Menettelyn aloittamisesta annetussa päätöksessä määriteltiin vuoden 2004 asetus toimintatueksi ja tarkasteltiin, voitaisiinko tällainen tuki hyväksyä alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen [19] nojalla sillä perusteella, että Sardinia oli vuoden 2006 loppuun SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdassa tarkoitettu tukialue.
The Commission doubted whether the aid could be authorised on that basis, since ad hoc aid of that kind, granted to a limited number of undertakings, did not seem to promote regional development.
Komissio epäili, voitaisiinko tuki hyväksyä tällä perusteella, koska kyseinen tapauskohtainen tuki, jota myönnettiin rajoitetulle määrälle yrityksiä, ei vaikuttanut edistävän aluekehitystä.
The Commission also expressed concern that the measure might have the effect of reducing the level of taxation applicable to electricity.
Komissio esitti epäilynsä siitä, että toimenpiteellä saattoi olla sähkön verotuksen tasoon vähentävä vaikutus.
Any such reduction would have to have a legal basis in Council Directive 2003/96/EC of 27 October 2003 restructuring the Community framework for the taxation of energy products and electricity [20].
Kyseisen alennuksen oikeusperustan olisi pitänyt olla energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevan yhteisön kehyksen uudistamisesta 27 päivänä lokakuuta 2003 annettu neuvoston direktiivi 2003/96/EY [20].
In its decision of 27 April 2006 opening the formal investigation, the Commission classified the 2005 tariff scheme as new operating aid.
Komissio vahvisti 27 päivänä huhtikuuta 2006 tekemässään muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, että vuoden 2005 tariffijärjestelmä oli uutta toimintatukea.
The Commission considered whether the preferential tariff could be authorised as regional operating aid on the basis of the Regional Aid Guidelines, since Sardinia was to be an assisted region within the scope of Article 107(3)(a) TFEU until the end of 2006.
Komissio tarkasteli, oliko suosituimmuustariffi mahdollista hyväksyä alueellisena toimintatukena alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen nojalla, sillä perusteella, että Sardinia oli vuoden 2006 loppuun asti SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a kohdassa tarkoitettu tukialue.
Despite Italy’s insistence that high electricity prices in Sardinia handicapped the development of the island, the Commission took the view that Italy had not shown that prices were significantly higher in Sardinia, either on average or specifically for energy-intensive users [21].
Vaikka Italia oli vahvasti sitä mieltä, että sähkön korkea hinta haittaa saaren kehitystä, komissio totesi, ettei Italia ollut osoittanut Sardinian hintojen olleen merkittävästi muita korkeampia keskimäärin tai erityisesti paljon sähköä käyttävien yritysten [21] osalta.
The Commission pointed out that the overcapacity that existed in electricity generation in Sardinia could only have the effect of encouraging power generators to sell electricity at the lowest possible price, until such time as the completion of the interconnection projects, which was scheduled for 2010, enabled them to export power from Sardinia.
Komissio huomautti, että Sardinian sähköntuotannossa vallitseva ylikapasiteetti vain kannusti tuottajia myymään sähköä mahdollisimman alhaiseen hintaan siihen asti, kunnes sähkönsiirtoyhteyksiin liittyvät hankkeet saataisiin päätökseen (tätä oli ennakoitu vuodeksi 2010) ja ne pystyisivät viemään sähköä Sardiniasta.
Besides, Italy had not explained why higher prices should be regarded as a regional handicap, or how the tariff would contribute to regional development.
Italia ei myöskään ollut selittänyt, miksi korkeammat hinnat muodostavat alueellisen haitan tai miten tariffi edistää aluekehitystä.
The Commission accordingly doubted whether the aid was necessary.
Tämän vuoksi komissio epäili tuen välttämättömyyttä.
The Commission also doubted whether ad hoc aid of this kind was proportional to the regional disadvantages, in particular in view of the method used to calculate the preferential price, which bore no relation to the prices charged in the rest of Italy but was based on the average prices charged in Europe to energy-intensive users.
Komissio epäili lisäksi, ettei kyseinen tapauskohtainen tuki ollut oikeassa suhteessa alueellisiin haittoihin myöskään suosituimmuushinnan laskentamenetelmän osalta, sillä kyseinen hinta ei vastannut muualla Italiassa sovellettuja hintoja, vaan perustui paljon sähköä kuluttavien käyttäjien Euroopassa maksamiin keskihintoihin.
The Commission noted that the duration of the measure exceeded five years, which was usually the maximum period for which regional operating aid would be authorised, and that the aid was not degressive in real terms, in view of the 4 % cap imposed on increases in the tariff.
Komissio totesi, että toimenpiteen kesto oli yli viisi vuotta (joka yleensä on alueellisten toimintatukien enimmäispituus) eikä tuki alentunut tosiasiallisesti, sillä tariffin korotus oli rajoitettu 4 prosenttiin.
As regards the period covered by the Guidelines on National Regional Aid 2007–2013 [22], the Commission noted that Sardinia would cease to qualify for aid under Article 107(3)(a) TFEU, and in particular for operating aid.
Vuosille 2007–2013 annettujen alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen [22] kattaman ajanjakson osalta komissio huomautti, ettei Sardinia ole tulevaisuudessa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan a alakohdan mukainen tukialue varsinkaan toimintatukien osalta.
The Guidelines would allow a two-year transitional period for the linear phasing-out of existing operating aid schemes, but it did not seem appropriate to allow new operating aid to be introduced for a few months and then phased out, especially given the doubts expressed and the distortive nature of the aid.
Komissio katsoi, että vaikka alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen perusteella voidaan soveltaa kahden vuoden siirtymäaikaa, jotta voimassa olevat toimintatukiohjelmat voidaan lakkauttaa lineaarisesti, ei vaikuttanut olevan asianmukaista sallia uusien toimintatukien käyttöönotto vain muutamaksi kuukaudeksi ennen kuin ne olisi lakkautettava asteittain, varsinkin kun otetaan huomioon esitetyt epäilyt ja tuen kilpailua vääristävä vaikutus.
In conclusion, the Commission doubted whether the preferential tariff for Portovesme, ILA, Eurallumina and Syndial could be authorised either as regional aid or on any other grounds, which Italy had in any event failed to identify.
Komissio esitti lopuksi epäilyjä mahdollisuudesta hyväksyä Portovesmen, ILAn, Euralluminan ja Syndialin suosituimmuustariffi alueellisia valtiontukia koskevien suuntaviivojen nojalla tai muilla perusteilla, joita Italia ei kuitenkaan ollut esittänyt.
As regards Eurallumina, the Commission observed that the company had not yet reimbursed unlawful and incompatible State aid it had received [23], and that under the rule in Deggendorf [24] it consequently could not receive aid under any new measure.
Komissio totesi, ettei Eurallumina ollut maksanut saamaansa sääntöjenvastaista ja sisämarkkinoille soveltumatonta [23] valtiontukea vielä takaisin, eikä se Deggendorf-oikeuskäytännön [24] mukaisesti voinut saada uutta tukea.
In response to the Commission’s invitation to submit comments on the 2004 decision to open the in-depth investigation, observations were received from the original complainant, several of the beneficiaries (Portovesme, Eurallumina and Alcoa), and other interested parties.
Komissio kehotti vuonna 2004 tehdyssä muodollisen menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esittämään huomautuksia, ja sai niitä alkuperäiseltä kantelijalta, eräiltä tuensaajilta (Portovesmeltä, Euralluminalta ja Alcoalta) ja muilta asianosaisilta.
Only the observations relevant to the preferential tariff for Portovesme, ILA and Eurallumina are summarised here.
Tarkasteltavana olevassa asiassa esitetään ainoastaan Portovesmen, ILAn ja Euralluminan hyväksi myönnettyä suosituimmuustariffia koskevat huomautukset.
The observations made by Alcoa are not included, as they are comprehensively addressed in the final decision specifically concerning that company [25].
Erityisesti Alcoan esittämiä huomautuksia ei ole otettu mukaan, sillä niistä on keskusteltu kattavasti nimenomaisesti kyseistä yritystä koskevassa päätöksessä [25].
Observations submitted by Portovesme
Portovesmen esittämät huomautukset
Portovesme argued that the preferential tariff addressed a market failure, namely the failure of the recently liberalised Sardinian electricity market to deliver competitive prices owing to the market power of the incumbent operators.
Portovesmen mukaan tariffin tarkoituksena on korjata markkinoiden toimintapuute ja erityisesti Sardiniassa vastikään vapautettujen sähkömarkkinoiden kyvyttömyys tarjota kilpailukykyisiä hintoja vakiintuneiden toimijoiden huomattavan markkinavoiman vuoksi.