natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The goods were transported directly from the place of production in Belgium to Italy.
Tavarat kuljetettiin suoraan Belgiassa sijaitsevasta tuotantopaikasta Italiaan.
On the basis of documents communicated by Belgium, it appears that the transportation was commissioned by company C. It also appears that, in some cases, company C paid the price of the goods directly to Umicore, while in others the payment was made by company B. Company C in fact refers to companies deemed fictitious by the Spanish and Italian tax authorities [55].
Belgian toimittamien asiakirjojen mukaan kuljetuksen tilasi yhtiö C. Lisäksi näyttää siltä, että tietyissä tapauksissa C maksoi suoraan kauppahinnan Umicorelle kun taas toisissa tapauksissa maksun suoritti yhtiö B. On myös huomattava, että C viittaa todellisuudessa yhtiöihin, joita Italian ja Espanjan veroviranomaiset pitävät tekaistuina [55].
The invoices which Umicore sent to Swiss company B between February and October 1996 concern sales of pure silver ‘ex works (Hoboken)’, with the following indications: ‘Export – Exempt from VAT pursuant to Article 39 of the Code’.
Umicoren sveitsiläiselle yritykselle B helmikuun 1996 ja lokakuun 1996 välisenä aikana osoittamissa laskuissa on kyse puhtaan hopean myynnistä toimitusehdolla ”ex works Hoboken” ja niissä on seuraava maininta: ”Vienti – vapautus arvonlisäverosta lain 39 §:n nojalla”
Although the goods in question were indeed delivered by Umicore and were exempt from VAT under Article 39 of the VAT Code, the information obtained by the Special Tax Inspectorate from the taxable person and from Belgian Customs and Excise indicated that the goods had been transported to Italy but that export had not taken place.
Umicore luovutti kyseessä olevat tavarat ilman arvonlisäveroa arvonlisäverolain 39 §:n nojalla, mutta ISI:n verovelvolliselta ja Belgian tulli- ja valmisteveroviranomaisilta saamat tiedot osoittivat kuitenkin, että tavarat oli kuljetettu määränpäähänsä Italiaan, mutta niitä ei ollut viety yhteisöstä.
Because the goods had not been exported and hence there was no entitlement to exemption under Article 39 of the VAT Code, the question once again is whether the Belgian tax authorities could have been led to conclude that the transactions between Umicore and the Swiss company were fictitious, that the real transactions had occurred between Umicore and C, and that these transactions might be exempt in line with Article 39 bis of the VAT Code.
Koska vientiä ei tapahtunut ja sen vuoksi ei ollut oikeutta verovapautukseen arvonlisäverolain 39 §:n nojalla, on jälleen kerran kysyttävä, olisivatko Belgian veroviranomaiset voineet päätellä, että Umicoren ja sveitsiläisen yhtiön väliset liiketoimet olivat luonteeltaan tekaistuja, että todelliset liiketoimet tapahtuivat Umicoren ja C:n välillä ja että niille voitiin myöntää arvonlisäverolain 39 a §:n mukainen verovapautus.
In its adjustment notice of 30 November 1998, the Special Tax Inspectorate had considered that the criteria for exemption in line with Article 39 of the VAT Code (exports) had not been met since no document providing evidence of actual export, and in particular no export declaration, had been produced.
ISI katsoi 30 päivänä marraskuuta 1998 tekemässään jälkiverotuspäätöksessä, että arvonlisäverolain 39 §:ssä säädetyt edellytykset verovapautukselle (vienti) eivät täyttyneet, koska vientiä ei todistettu asiakirjoilla eikä varsinkaan esitetty vienti-ilmoitusta.
The authorities thus considered that Umicore was liable for VAT amounting to BEF 312608393 [56] (EUR 7749359) and for a fine of 10 % of this amount.
Viranomaiset päättelivät, että Umicoren oli maksettava arvonlisäveroa 312608393 [56] Belgian frangia (7749359 euroa) ja sakko, jonka määrä oli 10 prosenttia tässä summasta.
In a further reply of 30 March 2000 concerning the adjustment statements, Umicore stated that it had been established that the mechanism used was fictitious, something which Umicore’s commercial department could not have known.
Umicore totesi 30 päivänä maaliskuuta 2000 päivätyssä lisävastauksessa jälkiverotuspäätöksiin, että ”nyt on näytetty toteen, että käytetty mekanismi oli tekaistu, mitä Umicoren myyntiosasto ei voinut tietää.
The goods were never imported into Switzerland and it was therefore essential to point out that, in these cases as in the others, the reality of the deliveries to Italy was not disputed.
Vientiä Sveitsiin ei tapahtunut koskaan, ja on tärkeää korostaa, että toimitusta Italiaan ei ole asetettu kyseenalaiseksi, kuten ei muissakaan tapauksissa.”
It appears, moreover, that the name of the Italian taxable person, the consignee, is explicitly indicated on the pro forma invoices which Umicore sent to its Swiss customers, and that the identity of this consignee is confirmed in the waybills drawn up by the carrier.
Lisäksi tavaroiden vastaanottajana olevan italialaisen verovelvollisen nimi on ilmoitettu selvästi proformalaskuilla, jotka Umicore osoitti sveitsiläisille asiakkailleen, ja kuljetusyhtiön kuljetusasiakirjat vahvistavat vastaanottajan identiteetin.
The transactions concerned cannot be reclassified as intra-Community supplies between Umicore and company C for the following reasons:
Kyseessä olevia liiketoimia ei voida luokitella uudelleen yhteisön sisäisiksi luovutuksiksi Umicoren ja yhtiön C välillä seuraavista syistä:
at the time when the agreement was concluded, the Belgian authorities had already been informed that company C in fact referred to entities regarded as fictitious by the Italian and Spanish tax authorities,
sopimuksen tehohetkellä Belgian viranomaiset olivat jo tietoisia siitä, että C tarkoitti itse asiassa yhtiöitä, joita Italian ja Espanjan veroviranomaiset pitivät tekaistuina yhtiöinä,
the actual existence of the Swiss companies had never been questioned by either the Belgian or the Italian tax authorities, or by Umicore,
Belgian ja Italian viranomaiset ja Umicore eivät ole koskaan kyseenalaistaneet sveitsiläisten yhtiöiden olemassaoloa,
Umicore could not have known that it was not entitled to apply the exemption in Article 39 of the VAT Code (VAT exemption for exports) because the goods had not been exported.
Umicore ei voinut olla tietämätön siitä, ettei sillä ollut oikeutta soveltaa arvonlisäverolain 39 §:ssä säädettyä verovapautusta (vientiä koskeva arvonlisäverovapautus), koska tavaroiden vientiä ei tapahtunut.
Consequently, the transactions in question were not eligible for a VAT exemption on the basis of Article 39 of the VAT Code (because the goods had not been exported) or for a VAT exemption under Article 39 bis of the VAT Code.
Tämän seurauksena kyseiset liiketoimet eivät olleet oikeutettuja arvonlisäverolain 39 §:n mukaiseen arvonlisäverovapautukseen (koska vientiä ei tapahtunut) eivätkä arvonlisäverovapautukseen lain 39 a §:n nojalla.
They must, in this case, be looked upon as deliveries of goods without transport which are not eligible for a VAT exemption.
Kyseisiä liiketoimia on tässä tapauksessa arvioitava tavaroiden luovutuksena ilman kuljetusta, jolle ei voida myöntää vapautusta arvonlisäverosta.
Therefore, in accordance with Articles 2 and 15(2) and (7) of the VAT Code, Umicore owed VAT amounting to BEF 312608393 (EUR 7749359).
Näin ollen arvonlisäverolain 15 §:n 2 ja 7 momentin sekä 2 §:n nojalla Umicoren oli maksettava arvonlisäveroa 312608393 Belgian frangia (7749359 euroa).
Moreover, a 10 % fine, amounting to BEF 31260839, was also chargeable on this amount under Article 70(1) of the VAT Code and Article 1(1) of Royal Decree No 41.
Lisäksi oli määrättävä 10 prosentin sakko eli 31260839 Belgian frangia arvonlisäverolain 70 §:n 1 momentin ja asetuksen nro 41 1 §:n 1 momentin mukaisesti.
There is nothing in the file to lead the Commission to consider that this 10 % rate would pose a problem in terms of the principle of proportionality [57].
Komissiolla ei ole syytä katsoa, että tämä 10 prosentin määrä muodostaisi ongelman suhteellisuusperiaatteen kannalta [57].
In line with the tax rules applicable, the additional VAT owed by the taxable person and not invoiced to the customer must be regarded as a deductible expense when determining the taxable base for corporate tax.
Sovellettavien verosääntöjen mukaisesti verovelvollisen maksettavaksi tuleva arvonlisävero, jota ei ole laskutettu asiakkaalta, on katsottava kuluksi, joka voidaan vähentää yhtiöverotuksessa veron perustasta.
The amount of the administrative fine can also be deducted from corporate tax.
Myös hallinnollisten sakkojen määrä voidaan vähentää yhtiöverotuksessa.
Deliveries of goods to customers established in Italy and Spain
Tavaroiden luovutus italialaisille ja espanjalaisille asiakkaille
Between October and December 1996, the sequence of disputed transactions with these customers was as follows:
Kiistanalaiset liiketoimet kyseisten asiakkaiden kanssa kulkivat lokakuun ja joulukuun 1996 välisenä aikana seuraavasti:
Transport by transport company on behalf of company C
Kuljetusyhtiön C:n lukuun suorittama kuljetus
Umicore invoiced the goods to companies ‘B’ established in Italy and Spain and registered for VAT there.
Umicore laskutti tavaroista yhtiöitä B, joiden kotipaikat sijaitsevat Italiassa ja Espanjassa ja joilla on kyseisissä maissa arvonlisäverotunniste.
The invoices concerned sales of pure silver ex works and were drawn up on the basis of the exemption in either Article 39 (exports) or Article 39 bis (intra-Community supplies) of the VAT Code.
Kyseisissä laskuissa oli kyse puhtaan hopean myynnistä toimitusehdolla ”ex works”, ja niissä sovellettiin arvonlisäverolain 39 §:n mukaista verovapautusta (vienti) tai 39 a §:n mukaista verovapautusta (yhteisön sisäiset luovutukset).
In most cases, the invoices were paid by Swiss company C [58], which also seemed to be the company which actually commissioned the transport [59].
Useimmissa tapauksissa laskut maksoi sveitsiläinen yhtiö C [58], joka näytti olevan myös kuljetuksen todellinen tilaaja [59].
Lastly, the information sent by the Italian and Spanish tax authorities to the Belgian authorities prior to the conclusion of the settlement agreement would seem to indicate that companies B were fictitious.
Italian ja Espanjan veroviranomaisten Belgian viranomaisille ennen sopimuksen tekemistä lähettämät tiedot näyttävät osoittavan, että yhtiöt B olivat tekaistuja.
In their adjustment notice of 30 November 1998, the Belgian tax authorities considered that the owners indicated on the invoices were incorrect and that the real owners of the goods were Swiss companies C. The Belgian authorities stated in their adjustment notice that, where goods were not exported outside the territory of the EU, the exemption provided for in Article 39 of the VAT Code did not apply and the sales in question had to be reclassified as deliveries of goods subject to Belgian VAT under Article 15(2) and (7), and Article 2 of the VAT Code.
Belgian veroviranomaiset katsoivat 30 päivänä marraskuuta 1998 tekemässään jälkiverotuspäätöksessä, että tavaroiden hankkijat oli ilmoitettu väärin kauppalaskuilla ja että todellisuudessa tavaroiden hankkijat olivat sveitsiläiset yhtiöt C. Koska tavaroita ei viety unionin alueen ulkopuolelle, Belgian viranomaiset totesivat jälkiverotuspäätöksessään, että arvonlisäverolain 39 §:n mukaista verovapautusta ei voitu soveltaa ja että kyseiset myynnit oli luokiteltava uudelleen sellaisiksi tavaroiden luovutuksiksi, joista on kannettava arvonlisävero Belgiassa arvonlisäverolain 15 §:n 2 ja 7 momentin ja 2 §:n nojalla.
The authorities thus considered that Umicore was liable for VAT amounting to BEF 63216555 [60] (EUR 1567097,46) and for a fine of 10 % of this amount.
Viranomaiset päättelivät, että Umicoren oli maksettava arvonlisäveroa 63216555 [60] Belgian frangia (1567097,46 euroa) ja sakko, jonka määrä oli 10 prosenttia tässä summasta
In the context of an exchange of correspondence with the Special Tax Inspectorate, Umicore stated that the Swiss companies had been mandated by companies B to organise the transport of the goods and were in addition acting as the financial agent for these companies.
ISI:n kanssa käymässään kirjeenvaihdossa Umicore ilmoitti, että yhtiöt B olivat antaneet tavaroiden kuljetuksen järjestämisen tehtäväksi sveitsiläisille yhtiöille, jotka toimivat lisäksi niiden rahoitusvälittäjänä.
It must be pointed out here that there is no evidence in the file to suggest that the Swiss companies had acted as transport agents for the Italian and Spanish companies.
Tältä osin on huomattava, että asiakirja-aineistossa ei ole seikkoja, jotka osoittaisivat, että sveitsiläiset yhtiöt toimivat kuljetusagentteina italialaisten ja espanjalaisten yhtiöiden lukuun.
On the contrary, all the documents communicated to the Commission would seem to indicate that the goods had been transported on behalf of the Swiss companies and that they were the recipients and actual owners of these goods.
Päinvastoin komissiolle toimitetut asiakirjat näyttävät osoittavan, että tavarat kuljetettiin sveitsiläisten yhtiöiden lukuun ja että sveitsiläiset yhtiöt olivat kyseisten tavaroiden vastaanottajat ja todelliset omistajat.
The Commission therefore considers that the Belgian tax authorities had been quite right to reclassify the disputed transactions in their adjustment notice as deliveries of goods to the Swiss companies.
Näin ollen komissio katsoo, että Belgian viranomaisilla oli oikeus luokitella kiistanalaiset luovutukset jälkiverotuspäätöksissä uudelleen tavaroiden luovutukseksi sveitsiläisille yhtiöille.
These deliveries must therefore be subject to Belgian VAT pursuant to Article 15(2) and (7), and Article 2 of the VAT Code; they are not eligible for an exemption on the basis of Article 39 or 39 bis of this Code.
Tällaisista luovutuksista on kannettava arvonlisävero Belgiassa arvonlisäverolain 15 §:n 2 ja 7 momentin sekä 2 §:n mukaisesti ilman mahdollisuutta verovapautukseen arvonlisäverolain 39 tai 39 a §:n perusteella.
Even if the tax authorities had been able to legitimately recognise the existence of the transactions with the Italian and Spanish companies, exemption on the basis of Article 39 bis of the VAT Code would have had to be refused on the ground that the goods had not been transported by or on behalf of the seller (Umicore) or purchaser (B).
Vaikka veroviranomaiset olisivat pystyneet laillisesti tunnustamaan liiketoimet italialaisten ja espanjalaisten yhtiöiden kanssa, verovapautus arvonlisäverolain 39 a §:n perusteella olisi pitänyt evätä, koska kuljetusta ei suoritettu myyjän (Umicore) tai hankkijan (B) toimesta tai lukuun.
It must therefore be concluded that Umicore was liable to pay VAT amounting to BEF 63216555 (EUR 1567097,46) plus an administrative fine of BEF 6321655 (10 % of the VAT owed) pursuant to Article 70(1) of the VAT Code and of Article 1(1) of Royal Decree No 41.
Tämän vuoksi on pääteltävä, että Umicore oli velvollinen maksamaan arvonlisäveroa 63216555 Belgian frangia (1567097,46 euroa) ja hallinnollista sakkoa 6321655 Belgian frangia (10 prosenttia maksettavasta arvonlisäverosta) arvonlisäverolain 70 §:n 1 momentin ja asetuksen nro 41 1 §:n 1 momentin nojalla.
This amount of BEF 63216555 and the administrative fine can in principle be deducted from corporate tax.
Tämä 63216555 Belgian frangia samoin kuin hallinnollisen sakon määrä voidaan periaatteessa vähentää yhtiöverotuksessa.
Consideration of the non-deductibility of the amount of the transaction
Vähennyskelvottomuuden huomioon ottaminen
The practice of considering an administrative fine, which is in principle deductible (from the tax base) for corporate tax, as non-deductible and of then reducing the amount of this fine to take account of its non-deductibility (compensation or netting) is not in keeping with administrative rules or practice in this area [61].
Yhtiöverotuksessa periaatteessa (veron perustasta) vähennyskelpoisen hallinnollisen sakon katsominen vähennyskelvottomaksi ja kyseisen sakon määrän pienentäminen vähennyskelvottomuuden huomioon ottamiseksi (korvaus tai ”nettoutus”) ei ole alalla sovellettavien sääntöjen eikä hallintokäytännön mukaista [61].
As a result, the advantage and disadvantage resulting from this practice must be looked at compared with a situation in which such compensation has not been applied by the authorities.
Tämän vuoksi on otettava huomioon etu tai haitta, joka on seurausta tästä käytännöstä verrattuna tilanteeseen, jossa viranomaiset eivät ole soveltaneet tällaista korvausta.
The same reasoning can be applied to the amounts of VAT which are in principle deductible from corporate tax and which would have benefited from this compensation.
Sama perustelu koskee arvonlisäveroa, joka on periaatteessa vähennyskelpoinen yhtiöverotuksessa ja johon olisi sovellettu samaa korvausta.
Of the amounts established in the previous recitals, the following must be regarded as deductible:
Edellä määritetyistä summista seuraavat on katsottava vähennyskelpoisiksi:
BEF 33238698 + 312608393 + 31260839 + 63216555 + 6321655 = BEF 446646140.
33238698 + 312608393 + 31260839 + 63216555 + 6321655 = 446646140 Belgian frangia.
The negative impact for Umicore of not being able to deduct these amounts can, in principle, be estimated at:
Näiden määrien vähennyskelvottomuudesta aiheutui Umicorelle kielteistä vaikutusta arviolta seuraavasti:
BEF 446646140 × 40,17 % [62] = BEF 179417754.
446646140 × 40,17 % [62] = 179417754 BEF
However, given that Umicore showed a tax loss in terms of taxable income for 2000, the non-deductibility of the amounts concerned actually only had a negative impact the following tax year (2001 earnings) when Umicore in fact credited the entire tax loss that could be carried over against its earnings.
Ottaen kuitenkin huomioon, että Umicoren veronalaiset tulot vuonna 2000 jäivät negatiivisiksi, kyseisten määrien vähennyskelvottomuudella oli todellisuudessa kielteinen vaikutus vasta seuraavalla verokaudella (vuoden 2001 tulot), jonka aikana Umicore oli kirjannut kokonaan sen verotuksellinen tappion, joka oli mahdollista siirtää.
The compensation mechanism as applied by the Belgian authorities therefore had the effect of deferring payment of the tax and fine until the following tax year.
Tämän vuoksi Belgian viranomaisten soveltama korvausjärjestelmä johti siihen, että veron tai sakon maksaminen siirtyi seuraavalle verokaudelle.
In addition, since Belgian corporate tax is in general collected by means of advance payments made by the taxpayer during the tax year in order to avoid increases in the amount of tax to be paid [63], it is reasonable to consider that without compensation, Umicore would have had to make the payments in question in mid-2001, which means that in practice Umicore’s obligation to pay BEF 179417754 was postponed for 6 months.
Koska Belgian yhtiöverot kannetaan pääsääntöisesti verovelvollisen verovuoden aikana veronkorotusten [63] välttämiseksi suorittamilla ennakkomaksuilla, on kohtuullista katsoa, että ilman korvausta Umicore olisi joutunut suorittamaan kyseiset maksut vuoden 2001 puolivälissä, mikä käytännössä tarkoittaa sitä, että Umicore hyötyi 179417754 Belgian frangin maksamisen lykkääntymisestä kuudella kuukaudella.
The positive impact for Umicore of non-deductibility can therefore be estimated as follows:
Vähennyskelvottomuuden positiivinen vaikutus Umicoren kannalta voidaan arvioida seuraavasti:
BEF 179417754 × 0,8 % [64] × 6 months = BEF 8612052.
179417754 BEF × 0,8 % [64] × 6 kuukautta = 8612052 BEF
The interest on late payments owed on the VAT amounts calculated above must be calculated at a monthly rate of 0,8 % from 21 January 1997 [65] up until the payment was actually made at the end of December 2000:
Edellä lasketuista arvonlisäveroista periaatteessa maksettavat viivästyskorot on laskettava 0,8 prosentin kuukausiprosentin perusteella 21 päivästä tammikuuta 1997 [65] alkaen todelliseen maksuajankohtaan asti, joka oli joulukuun 2000 lopussa.
37,6 % [66] × (312608393 + 63216555) = BEF 141310180.
37,6 % [66] × (312608393 + 63216555) = 141310180 BEF
List of amounts owed for the period 1995-96
Luettelo velkasummista vuosilta 1995 ja 1996
The minimum amounts owed by Umicore for the period 1995-96 are listed in the table below:
Seuraavassa taulukossa esitetään ne vähimmäismäärät, jotka Umicore on velkaa vuosilta 1995 ja 1996:
(BEF)
(Belgian frangia)
AMOUNTS OWED
VELKASUMMA
First type of transaction
Ensimmäinen liiketoimityyppi
Administrative fine
Hallinnollinen sakko
Second type of transaction
Toinen liiketoimityyppi
VAT owed
Maksettava arvonlisävero
Administrative fine (10 %)
Hallinnollinen sakko (10 %)
Third type of transaction
Kolmas liiketoimityyppi
Total owed in principle (VAT + interest)
Periaatteessa maksettava kokonaissumma (alv + korot)
Impact of non-deductibility:
Vähennyskelvottomuuden vaikutus:
negative impact of non-deductibility
vähennyskelvottomuuden negatiivinen vaikutus
+ positive impact of deferred payment
+ lykätyn maksun positiivinen vaikutus
On the basis of the above calculation, it must be considered that the minimum amount for which Umicore was liable for 1995 and 1996 in the context of a settlement agreement with the tax authorities was BEF 587956320 (EUR 14575056,46).
Edellä esitetyn laskelman perusteella on katsottava, että vähimmäismäärä, jonka Umicore oli velvollinen maksamaan vuosilta 1995 ja 1996 veroviranomaisten kanssa tehdyn sovintosopimuksen puitteissa, on 587956320 Belgian frangia (14575056,46 euroa).
However, before comparing this amount with the amount in the agreement, the impact of non-deductibility must be taken into account, which reduces the amount to BEF 417150618 (EUR 10340893,71).
Ennen kuin tätä määrää verrataan sopimuksen mukaiseen määrään on otettava huomioon vähennyskelvottomuuden vaikutus, joka laskee määrän 417150618 Belgian frangiin (10340893,71 euroon).
Years 1997-98
Vuodet 1997 ja 1998
For 1997 and 1998, the transactions questioned in the adjustment notice of 30 April 1999 were as follows:
Vuosien 1997 ja 1998 osalta 30 päivänä huhtikuuta 1999 tehdyssä jälkiverotuspäätöksessä kyseenalaistetut liiketoimet olivat seuraavat:
Transport by transport company
Kuljetusyhtiön C:n lukuun suorittama kuljetus
In this last scenario, Umicore’s customer is a subsidiary (B), established in the United Kingdom, of a Swiss company registered for VAT in the UK.
Tässä viimeisessä tapauksessa Umicoren asiakas on sveitsiläisen yhtiön sivukonttori B, jonka kotipaikka on Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja jolla on arvonlisäverotunniste Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Finally, the invoices drawn up by Umicore were paid by taxable person B.
Umicoren laatimat kauppalaskut maksoi verovelvollinen B.
In their adjustment notice of 30 April 1999, the tax authorities considered that taxable person B was not entitled to claim the VAT exemption provided for in Article 39 bis of the VAT Code because it did not have a valid VAT number in Italy.
Veroviranomaiset katsoivat 30 päivänä huhtikuuta 1999 tekemässään jälkiverotuspäätöksessä, että verovelvollinen B ei ollut oikeutettu vaatimaan arvonlisäverolain 39 a §:ssä säädettyä vapautusta arvonlisäverosta, koska sillä ei ollut arvonlisäverotunnistetta Italiassa.
In the alternative, it considered that, even if it was accepted that taxable person B had a real economic activity granting it status as an entity liable for VAT, the sales in question should be looked upon as triangular intra-Community transactions.
Toissijaisesti viranomaiset katsoivat, että vaikka verovelvollisen B myönnettäisiin harjoittavan todellista taloudellista toimintaa, minkä perusteella se oli arvonlisäverovelvollinen, kyseisiä myyntejä olisi arvioitava yhteisön sisäisinä kolmikantaisina liiketoimina.
In this case, the first sale between Umicore and taxable person B should be regarded as a national sale without transport subject to Belgian VAT without any possibility of exemption since the transport had seemingly been carried out on behalf of Italian customers.
Tässä tapauksessa ensimmäistä myyntitapahtumaa Umicoren ja verovelvollisen B välillä olisi arvioitava kansallisena myyntinä ilman kuljetusta, josta on kannettava arvonlisävero Belgiassa ilman mahdollisuutta verovapautukseen, koska kuljetus olisi suoritettu italialaisten asiakkaiden lukuun.