natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If there is no requirement for continuity of the public service, in the event of lack of assets of the publicly owned establishment, application of the procedure introduced by the Law of 1980 would not place the creditors in a more favourable position than if the procedure under ordinary law had been applied: they would recover the same amount as the creditors of an entity subject to commercial law, i.e. the proceeds from the sale of the assets, and would no longer have any redress at the end of the procedure [42], since, according to France, the State cannot be held liable solely on the ground of lack of assets.
Olettaen, että julkisen palvelun velvoitetta ei sovelleta ja julkisen laitoksen varat eivät ole riittävät, vuoden 1980 lailla perustetun menettelyn soveltaminen ei asettaisi velkojia edullisempaan asemaan kuin yleistä lainsäädäntöä sovellettaessa: ne saisivat takaisin saman määrän kuin kauppaoikeuden soveltamisalaan kuuluvan oikeushenkilön velkojat eli omaisuuden realisoinnista saadun määrän, eikä niillä menettelyn päättyessä olisi enää muutoksenhakumahdollisuutta [42]. Ranskan mukaan valtion vastuuseen ei voida vedota ainoastaan varojen riittämättömyyden perusteella.
Only two aspects would be different:
Tämä menettely poikkeaisi kauppaoikeuden nojalla sovellettavasta menettelystä vain kahdessa kohtaa:
The absence of a single procedure for all creditors: unlike the procedure under private law, whereby claims are processed en masse and creditors are satisfied in decreasing order of priority and pro rata from the amounts available, the procedure introduced by the Law of 16 July 1980 requires creditors to take action to protect their rights.
Velkojia ei käsiteltäisi yhteisesti: toisin kuin yksityisoikeudellisessa menettelyssä, jossa velkojia käsitellään yhteisesti ja näiden vahingot korvataan alenevassa etuoikeusjärjestyksessä suhteessa käytettävissä olevaan määrään, 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain mukainen menettely on erilainen niiltä osin, että ainoastaan velkojan oma toiminta mahdollistaa sen oikeuksien ajamisen.
The approach of the Law of 16 July 1980 is ‘first come, first served’.
Heinäkuun 16 päivänä 1980 annetun lain lähtökohtana on velkojen aikajärjestykseen perustuva menettely.
It is the representative of the State who, under the supervision of the administrative court (monitoring for gross negligence as established by the Council of State in the Campoloro judgment cited above), takes on the role equivalent to that of the liquidator and court-appointed administrator.
Oikeuden määräämän selvitysmiehen ja pesänhoitajan tehtävän kaltaista tehtävää hoitaa valtion edustaja hallintotuomarin valvonnassa (raskaan virheen valvonta, joka mainitaan asiassa Campoloro annetussa korkeimman hallinto-oikeuden tuomiossa).
In the event that the continuity of the public service has to be guaranteed, the French authorities admit that the representative of the State, when exercising the powers conferred by the Law of 16 July 1980, could decide not to sell certain assets needed to perform a public service task.
Siinä tapauksessa, että julkisen palvelun jatkuvuudesta olisi huolehdittava, Ranskan viranomaiset myöntävät, että valtion edustaja voisi 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa sille annettuja valtuuksia käyttäessään päättää olla luovuttamatta tiettyjä omaisuuseriä, joita tarvitaan julkisen palvelun tehtävän suorittamiseen.
This failure to sell certain assets would then be reflected, if the State did not pay compensation, in lower proceeds from the assets and a corresponding reduction in the amounts recoverable by creditors.
Tietyn omaisuuden luovuttamatta jättäminen julkisen palvelun jatkuvuuteen liittyvistä syistä johtaisi siihen, että omaisuutta realisoitaisiin vähemmän ja velkojille korvattaisiin vastaavassa suhteessa vähemmän saatavia, jollei valtio maksaisi kyseisiä korvauksia.
According to the French authorities, such a procedure would not confer on IFP’s creditors rights greater than those they would have had under commercial law.
Ranskan viranomaisten mukaan IFP:n velkojat eivät täten saisi menettelyssä laajempia oikeuksia kuin kauppaoikeuden nojalla.
However, the French authorities admit that, in such an event, the State might incur strict liability, and would have to compensate creditors for the loss they had suffered (not exceeding the market value of the assets retained by the State for the continuity of the public service).
Ranskan viranomaiset myöntävät silti, että tässä tapauksessa voitaisiin vedota valtion ankaraan vastuuseen, mikä johtaisi korvausten maksamiseen velkojille näiden kärsimän vahingon mukaan (eli suurempiin määriin kuin niiden omaisuuserien markkina-arvo, jotka valtion edustaja on päättänyt lain perusteella jättää luovuttamatta).
The creditors would therefore potentially be reinstated in the same situation as that which would have resulted from the application of ordinary law.
Velkojat olisivat näin ollen mahdollisesti samassa tilanteessa kuin yleistä lainsäädäntöä sovellettaessa.
The French authorities conclude that the procedure introduced by the Law of 16 July 1980 does not confer any advantage over the procedure under ordinary law and that there is therefore no justification for subjecting IFP directly to a procedure such as that which applies under ordinary law.
Edellä esitetystä Ranskan viranomaiset päättelevät, ettei 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa velkojalle anneta yleisen lainsäädännön mukaista menettelyä enempää etua eikä ole perusteltua saattaa julkista laitosta IFP suoraan tällaisen menettelyn piiriin.
In the opening decision, in particular in recital 82, the Commission referred specifically to the French consolidating instruction No 02-060-M95 of 18 July 2002, on the financial and accounting regulation of national publicly owned industrial and commercial establishments, and to the guide to the financial organisation of the creation, conversion and abolition of national publicly owned establishments and of public interest groups (Guide sur l’organisation financière des créations, transformations et suppressions des établissements publics nationaux et des groupements d’intérêt) of 14 November 2006; as explained in recital 68 of decision C 56/2007, to which the Commission refers mutatis mutandis, the French authorities contend that the instruments in question are neither applicable nor transferable to IFP.
Komissio viittaa soveltuvin osin päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 68 kappaleeseen, jossa esitetään Ranskan viranomaisten korostavan, että menettelyn aloittamista koskevassa komission päätöksessä ja erityisesti johdanto-osan 82 kappaleessa mainitsemia tekstejä, varsinkin julkisten teollisuus- ja liikelaitosten rahoituksen ja kirjanpidon sääntelystä 18 päivänä heinäkuuta 2002 annettua kodifioitua ohjetta nro 02–060-M95 (l'instruction codificatrice No 02–060-M95 sur la réglementation financière et comptable des établissements publics nationaux à caractère industriel et commercial) ja kansallisten julkisten laitosten ja julkisten etuyhtymien perustamiseen, muuttamiseen ja lakkauttamiseen liittyviä rahoitusjärjestelyjä koskevaa ohjetta (Le guide sur l’organisation financière des créations, transformations et suppressions des établissements publics nationaux et des groupements d’intérêt public), joka on julkaistu 14 päivänä marraskuuta 2006, ei voida soveltaa sellaisinaan eikä muutettuina IFP:hen.
Concerning the recapitalisation of IFP’s subsidiaries, the French authorities take the view firstly that the question raised in recital 80 of the opening decision should be considered not in order to establish the existence of any State guarantee, but rather in order to measure the potential effects of such a guarantee, which could place IFP and its subsidiaries in a preferential situation on account of the easier terms for recapitalisation.
IFP:n tytäryritysten pääomapohjan vahvistamisesta Ranskan viranomaiset katsovat ensiksi, että menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 80 kappaleessa esitettyä kysymystä ei saisi arvioida mahdollisen valtiontakauksen olemassaolon osoittamiseksi, vaan pikemminkin tällaisen takauksen mahdollisten seurausten mittaamiseksi, sillä tällainen takaus voisi tarvittaessa asettaa IFP:n ja sen tytäryritykset edullisempaan asemaan, koska niihin sovellettaisiin vähemmän ankaria pääomapohjan vahvistamista koskevia ehtoja.
They argue that the Commission’s argument is based on two incorrect ideas:
Viranomaiset katsovat myös, että komission päätelmät perustuvat kahteen virheelliseen ajatukseen:
On the one hand, the Commission commits an error in its reasoning regarding any support that IFP could provide to its subsidiaries through an intra-group transfer, since the conditions on which the parent of a group can support one of its subsidiaries in difficulty are strictly regulated by company law, even if it is a legal person governed by public law [43], and are totally unrelated to the concept of undertaking within the meaning of competition law.
Komissio tekee niiden mukaan päättelyvirheen IFP:n tytäryrityksilleen yhtiön sisäisen siirron muodossa mahdollisesti antamasta tuesta, sillä tilanne, jossa konsernin emoyhtiö, joka on julkisoikeudellinen oikeushenkilö, voi tukea vaikeuksissa olevaa tytäryritystään, on tarkasti rajattu yhtiölainsäädännössä [43], eikä se mitenkään liity kilpailuoikeudessa tarkoitettuun yrityksen käsitteeseen.
On the other hand, the French authorities deny that the EPIC status of IFP, with any possible State guarantee that such a status might imply, enables it to recapitalise its subsidiaries more easily than group parent companies with a legal form governed by private law.
Ranskan viranomaiset kiistävät myös sen, että IFP:n EPIC-asema ja tällaiseen asemaan tarvittaessa liittyvä valtiontakaus antaisivat yritykselle mahdollisuuden vahvistaa tytäryritysten pääomaa helpommin kuin yksityisoikeudellisessa oikeusasemassa olevan konsernin emoyhtiöt.
According to the French authorities, the fact that a company temporarily bears the losses of one of its subsidiaries is part of the normal operation of a group, as the European Union court has already recognised [44], and the intervention of a public investor acting according to the same rules of conduct as a private investor is not considered to contain State aid elements within the meaning of Article 107(1) TFEU [45].
Ranskan viranomaisten mukaan se, että konserni vastaa tilapäisesti tytäryrityksensä tappioista, on konsernin tavanomaista toimintaa, kuten Euroopan unionin tuomioistuin on jo todennut [44], eikä julkisen sijoittajan osallistumiseen sisälly SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea [45], jos julkinen sijoittaja noudattaa samoja sääntöjä kuin yksityinen sijoittaja.
This is the case in particular for IFP, which has the legal possibility (and not the obligation) to recapitalise a subsidiary in difficulties according to the same assessment criteria as any prudent investor.
Tämä pätee Ranskan viranomaisten mukaan erityisesti julkiseen laitokseen IFP:hen, jolla on oikeudellinen mahdollisuus (muttei velvollisuutta) vahvistaa vaikeuksissa olevan tytäryrityksen pääomapohjaa samoin arviointikriteerein kuin millä tahansa järkevällä sijoittajalla.
Finally, the French authorities deny that EPICs have any possibility at all of ‘direct access’ to ‘Treasury imprest accounts’.
Lopuksi Ranskan viranomaiset kiistävät, että EPIC-yhtiöllä olisi minkäänlaista suoraa pääsyä valtion kassan tileihin.
They say that the budgetary mechanism of the ‘financial assistance account’, regulated by Article 24 of the Organic Law governing the Finance Act, provides for the constitution of appropriations accounts, capped by the Finance Act, which allow the State to grant advance payments to various bodies, if it wishes and if it is able to do so (in particular in the light of European Union law).
Viranomaiset täsmentävät, että LOLF:n 24 §:ssä rajattu rahoitustukeen perustuva budjettijärjestely koskee rajallisten rahoitustilien (joiden yläraja on asetettu finanssilaissa) perustamista. Tämän järjestelyn perusteella valtio voi halutessaan ja mikäli mahdollista (erityisesti ottaen huomioon Euroopan unionin oikeus) myöntää ennakkoja eri elimille.
According to the French authorities, EPICs have not got ‘direct access’ to these accounts.
Ranskan viranomaisten mukaan EPIC-yhtiöillä ei ole suoraa pääsyä näihin tileihin.5.1.2.
NO ADVANTAGE IS CONFERRED ON IFP OR ITS SUBSIDIARIES
IFP:LLE JA SEN TYTÄRYRITYKSILLE KOITUVAN EDUN KIISTÄMINEN
The French authorities consider, first, that it cannot be concluded from the Guarantees Notice cited above that an advantage exists in the present case; second, that an extension to IFP’s subsidiaries, which are public limited companies under ordinary law, of any advantages from which IFP might benefit on account of its EPIC status would be in contradiction with the Commission’s decision-making practice; and third, that no proof has been given of an actual economic advantage to IFP and its subsidiaries in the present case.
Ranskan viranomaiset katsovat, että edellä mainitun takauksia koskevan tiedonannon nojalla ei ole mahdollista päätellä edun olemassaoloa nyt esillä olevassa asiassa. Ne katsovat myös, että IFP:n EPIC-asemansa perusteella mahdollisesti saamien etujen ulottaminen koskemaan konsernin tytäryrityksiä, jotka yleisen lainsäädännön mukaan ovat osakeyhtiöitä, olisi ristiriidassa komission päätöskäytännön kanssa. Viranomaiset katsovat myös, ettei IFP:lle ja sen tytäryrityksille koituvaa todellista taloudellista etua ole osoitettu nyt esillä olevassa asiassa.
In order to conclude that an enterprise is receiving aid in the form of a guarantee, the Commission must first, in application of point 1.2 of the Guarantees Notice cited above, demonstrate that it dos indeed receive more favourable funding terms.
Komission tehtävänä on edellä mainitun takauksia koskevan tiedonannon 1.2 kohdan mukaisesti osoittaa ennalta edullisempien rahoitusehtojen olemassaolo, jotta voitaisiin katsoa, että yritys, jonka oikeudellinen muoto sulkee pois mahdollisuuden joutua konkurssi- tai maksukyvyttömyysmenettelyyn, saa tukea takauksen muodossa.
The French authorities contend that in the opening decision, when examining potential advantages to IFP’s subsidiaries arising out of the existence of an unlimited guarantee for their parent EPIC, the Commission disregarded its own decision-making practice.
Lisäksi Ranskan viranomaiset katsovat, että komissio jätti menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä huomiotta päätöskäytäntönsä, kun se tarkasteli mahdollisia etuja, jotka koituvat IFP:n tytäryrityksille EPIC-yhtiölle myönnetyn rajoittamattoman takauksen johdosta.
They say the Commission’s line of reasoning contradicts the approach it took at the time of the creation of La Banque Postale [46]. Like IFP’s subsidiaries, La Banque Postale was a public limited company wholly owned by an entity similar to an EPIC.
Komissio on Ranskan viranomaisten mukaan käyttänyt La Banque Postalen perustamisen yhteydessä noudattamiensa päättelyjen kanssa ristiriitaista päättelyä [46]: La Banque Postale oli IFP:n tytäryritysten tavoin osakeyhtiö, jonka omisti kokonaan EPIC-yhtiöön rinnastettavissa oleva laitos.
Finally, the French authorities contend that the Commission has not demonstrated the existence of an actual economic advantage to IFP and its subsidiaries, and in the opening decision merely refers to funding terms ‘considered’ more favourable, without providing actual proof.
Ranskan viranomaiset katsovat lopuksi, ettei komissio ole osoittanut todellisen taloudellisen edun koitumista IFP:lle ja sen tytäryrityksille, vaan on tyytynyt vetoamaan menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä edullisemmiksi väitettyihin rahoitusehtoihin esittämättä asiasta yhtään tosiasiallista todistetta.
European Union case-law requires the Commission to show that IFP’s EPIC status has in fact enabled it to obtain more favourable funding terms [47].
Euroopan unionin oikeuskäytännössä edellytetään Ranskan viranomaisten mukaan, että komissio tällaisessa tapauksessa osoittaa, että IFP:n EPIC-asema on antanut sille mahdollisuuden saada tosiasiallisesti edullisemmat rahoitusehdot [47].
The French authorities say that in the course of the procedure they provided evidence to show that IFP’s EPIC status had not procured and would not procure any financial advantage to IFP and its subsidiaries; in particular, the conversion of IFP was carried out with due regard for a general principle of continuity, especially in terms of its activity, organisation, accounting and financial regime (resources and accounting and financial rules) and tax treatment.
Ranskan viranomaiset katsovat esittäneensä menettelyn aikana useita seikkoja, jotka osoittavat, että IFP:n EPIC-asema ei ole tuonut eikä voikaan tuoda minkäänlaista rahoitusetua IFP:lle ja sen tytäryrityksille, koska IFP:n muuttaminen julkiseksi laitokseksi toteutettiin noudattaen yleistä jatkuvuuden periaatetta erityisesti sen toiminnassa, organisaatiossa, kirjanpito- ja rahoitusjärjestelyissä (varat ja kirjanpito- ja rahoitussäännöt) sekä sen verotusjärjestelyissä.
The French authorities consider that the factors above demonstrate that:
Ranskan viranomaiset katsovat, että edellä esitetyt seikat osoittavat seuraavaa:
the financial situation of IFP and its subsidiaries is sound, which makes the question of possible bankruptcy and consequently last-resort State intervention irrelevant;
IFP:n ja sen tytäryritysten taloudellinen tilanne on hyvä, mikä tekee perusteettomaksi konkurssin mahdollisuuden ja näin ollen valtion asioihin puuttumisen viimeisenä keinona.
the terms for the short-term funding of IFP and its subsidiaries are different for each of these entities, and result from specific negotiations conducted on a one-to-one basis with their respective banks;
IFP:n ja kunkin sen tytäryrityksen lyhyen aikavälin rahoitusedellytykset ovat erilaiset ja perustuvat neuvotteluihin, joita kukin niistä on käynyt yksilöllisesti oman pankkinsa kanssa.
the relations that IFP and its subsidiaries maintain with their suppliers and customers do not give rise to preferential conditions resulting from an expectation on the part of these suppliers and customers of a State guarantee.
IFP:n ja sen tytäryritysten suhteet toimittajiinsa ja asiakkaisiinsa eivät myöskään johtaisi etuoikeutettuihin ehtoihin, jotka perustuisivat kyseisten toimittajien ja asiakkaiden odotuksiin valtiontakauksesta.
The French authorities conclude from this that:
Ranskan viranomaiset päättelevät edellä esitetyn perusteella seuraavaa:
the analysis set out by the Commission in its opening decision is questionable: IFP and its subsidiaries do not enjoy any State guarantee;
Komission menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esittämä analyysi kiistetään: julkinen laitos IFP ja sen tytäryritykset eivät saa minkäänlaista valtiontakausta.
the Commission has not demonstrated the existence of an advantage to IFP and its subsidiaries deriving from IFP’s EPIC status;
Komissio ei ole osoittanut IFP:n ja sen tytäryritysten saaneen etua, joka johtuisi IFP:n EPIC-asemasta.
the Commission has not, therefore, demonstrated the existence of State aid to IFP and its subsidiaries.
Näin ollen komissio ei ole osoittanut IFP:n ja sen tytäryritysten saaneen valtiontukea.
Nonetheless, in order to dispel any doubts on the part of the Commission, the French authorities have indicated that they are willing to implement the following measures if the Commission agrees to close the procedure by a decision finding that no aid is involved, in accordance with Article 7(2) of the Procedural Regulation cited above:
Poistaakseen komission epäilykset Ranskan viranomaiset ilmoittivat olevansa valmiit toteuttamaan seuraavat toimenpiteet, jos komissio suostuisi lopettamaan menettelyn edellä mainitun menettelyasetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaisesti päätöksellä, jonka mukaan toimenpide ei ole tukea:
clarification of the Decree implementing the Law of 16 July 1980;
selventämään 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain soveltamisasetusta
incorporation of a reference spelling out the absence of a guarantee in IFP’s contracts involving a claim;
lisäämään IFP:n sopimuksiin, joihin liittyy saatavia, merkinnän siitä, ettei takausta ole annettu
incorporation of a reference spelling out the absence of a guarantee in the financing contracts of IFP’s subsidiaries.
lisäämään IFP:n tytäryritysten rahoitussopimuksiin merkinnän siitä, ettei takausta ole annettu.
CLARIFICATION OF THE DECREE IMPLEMENTING THE LAW OF 16 JULY 1980
HEINÄKUUN 16 PÄIVÄNÄ 1980 ANNETUN LAIN SOVELTAMISASETUKSEN SELVENTÄMINEN
As specified in recitals 94 to 96 of decision C 56/2007, to which the Commission refers mutatis mutandis, the French authorities propose clarifying the interpretation of the Law of 16 July 1980 by amending the fourth subparagraph of Article 3(1) of the Decree implementing the Law [48].
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 94–96 kappaleeseen, joissa todetaan Ranskan viranomaisten ehdottaneen, että ne selventäisivät 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain tulkintaa muuttamalla sen soveltamisasetuksen 3-1 §:n neljättä alakohtaa [48].
The proposed amendment is intended, they say, to dispel any misgivings concerning the scope of the expression ‘shall do so’ (y pourvoit) in the organisation of the supervisory power conferred on the prefect or on the supervising authority; the prefect or supervising authority would now have to release resources from the budget of the regional or local authority or the establishment concerned [49].
Ehdotetun muutoksen tarkoituksena on Ranskan viranomaisten mukaan poistaa kaikki epäilyt ilmauksen ”y pourvoit” ulottuvuudesta prefektille tai valvontaviranomaiselle myönnettyjen valvontavaltuuksien organisoinnissa, sillä nämä vapauttavat varat yhteisön tai laitoksen talousarviosta [49].
According to the French authorities, this proposal would prevent the representative of the State, when exercising his supervisory power, from increasing the resources of the authority or establishment concerned by means of a subsidy from the State or an injection of public resources.
Ranskan viranomaisten mukaan tämä ehdotus sulkee pois mahdollisuuden, että valtion edustaja voisi valvontavaltuuksia käyttäessään kasvattaa kyseisen yhteisön tai laitoksen varoja valtiontuella tai sijoittamalla julkisia varoja.
INCORPORATION OF A REFERENCE SPELLING OUT THE ABSENCE OF A GUARANTEE IN IFP’S CONTRACTS INVOLVING A CLAIM
TAKAUKSEN PUUTTUMISTA KOSKEVAN MERKINNÄN LISÄÄMINEN IFP:N SOPIMUKSIIN, JOIHIN LIITTYY SAATAVIA
As explained in recitals 97 to 100 of decision C 56/2007 cited above, to which the Commission refers mutatis mutandis, the French authorities challenge the Commission’s view [50] that the State can be held liable solely on the grounds of the insolvency of IFP.
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 97–100 kappaleeseen, joissa todetaan Ranskan viranomaisten kiistävän komission kannan [50], jonka mukaan valtion vastuuseen voitaisiin vedota pelkästään IFP:n maksukyvyttömyyden perusteella.
‘The issue/programme/loan does not enjoy any form of direct or indirect State guarantee. In the event of insolvency, the State would not be obliged to act as financial substitute for IFP for payment of the claim.’
”Emissiolla/ohjelmalla/lainalla ei ole minkäänlaista suoraa tai välillistä valtiontakausta. Maksukyvyttömyystapauksessa valtiolla ei ole velvollisuutta hoitaa IFP:n puolesta velan takaisinmaksua.”