natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Observation relating to the difference between regional or local authorities and publicly owned establishments
Alueellisten yhteisöjen ja julkisten laitosten välistä eroa koskeva huomautus
According to the French authorities, the case made out by the Commission’s expert is by no means conclusive and is limited to comparing various interpretations of the Campoloro judgment; above all, it draws no distinction between publicly owned establishments and local authorities, although this difference is central to the issue of whether a claim can remain unpaid.
Ranskan viranomaisten mukaan komission asiantuntijan todistelu ei ole millään tavoin ratkaiseva, vaan siinä rajoitutaan asettamaan vastakkain asiassa Campoloro annetun tuomion erilaisia tulkintoja. Siinä ei varsinkaan eroteta julkisia laitoksia paikallisista yhteisöistä, vaikka tämä ero on keskeinen selvitettäessä sitä, voiko saatava jäädä maksamatta.
On this matter, the French authorities adopt the opinion of their expert.
Ranskan viranomaiset käyttävät tässä oman asiantuntijansa lausuntoa.
The latter questions the premise underlying the Commission’s arguments based on the Campoloro case law: the Commission’s argument rests on likening local and regional authorities to publicly owned establishments, which are all legal entities separate from the State and governed by public law.
Asiantuntija kyseenalaistaa edellytyksen, joka esitetään komission päätelmissä, jotka koskevat oikeuskäytäntöä asiassa Campoloro. Komission päätelmät perustuvat alueellisten yhteisöjen ja julkisten laitosten rinnastamiseen, sillä niille on yhteistä se, että ne ovat valtiosta erillisiä julkisen oikeuden oikeushenkilöitä.
In fact, these two types of body do not have the same constitutional status.
Näiden kahden yksikön perustuslaillinen asema on kuitenkin erilainen.
Thus, the existence of local authorities is a constitutional requirement, and the State has an obligation to guarantee the survival of such bodies.
Paikallisten yhteisöjen olemassaolo on perustuslakiin perustuva vaatimus, ja valtiolla on velvollisuus varmistaa niiden elinkelpoisuus.
EPICs do not have anything like the same constitutional status and do not have to survive.
EPIC-laitosten asemaa ei vahvisteta tällä tavoin perustuslaissa, vaan ne voivat lakata olemasta.
The Campoloro case law, which relates to cases of default on the part of local authorities, cannot therefore be used in relation to publicly owned establishments.
Näin ollen asiaan Campoloro liittyvää oikeuskäytäntöä, joka koskee paikallisten yhteisöjen oletustapausta, ei voitaisi käyttää nyt, kun on kysymys julkisista laitoksista.
The Commission will now examine whether the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments is likely to place a question mark over the conclusions drawn by its expert on the basis of the decisions taken in the Campoloro case by the ECHR and the Council of State.
Komissio tarkastelee seuraavassa, voiko alueellisten yhteisöjen ja julkisten laitosten välinen perustuslaillinen ero saattaa kyseenalaisiksi komission asiantuntijan päätelmät Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja korkeimman hallinto-oikeuden asiassa Campoloro tekemistä päätöksistä.
The Commission notes that the ECHR’s decision is based on the need to preserve, not the existence of the local or regional authority concerned, but the rights of the creditor, that is to say his right to a fair trial (Article 6-1 of the European Convention on Human Rights) and the protection of his property (Article 1 of Protocol No 1): whether the debtor is a publicly owned establishment or a local or regional authority, the creditor’s rights are infringed in the same way.
Komissio toteaa, että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätöksen perustana ei ole tarve taata kyseisen alueellisen yhteisön olemassaolo vaan taata velkojien oikeudet eli oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin (Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappale) ja omaisuudensuojaan (ensimmäisen lisäpöytäkirjan 1 artikla): velkojan oikeuksia rikotaan samalla tavoin riippumatta siitä, onko velallinen julkinen laitos vai alueellinen yhteisö.
As for the decision of the Council of State, a distinction needs to be made between the various liability schemes:
Korkeimman hallinto-oikeuden päätöksen osalta on aiheellista erottaa erilaiset vastuujärjestelmät:
the liability due to gross negligence scheme is based on the State’s deficient use of the prerogatives introduced by the Law of 16 July 1980; it is therefore independent of the nature of the debtor: local or regional authority, or publicly owned establishment,
raskaaseen virheeseen perustuva vastuujärjestelmä perustuu siihen, että valtio on käyttänyt puutteellisesti 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetulla lailla perustettuja etuoikeuksia: se on siis riippumaton velallisen luonteesta eli siitä, onko se alueellinen yhteisö vai julkinen laitos;
In conclusion, the Commission considers that the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments does not invalidate the conclusions drawn from the Campoloro case law by the Commission’s expert.
Komissio on näin ollen sitä mieltä, että alueellisten yhteisöjen ja julkisten laitosten perustuslaillisen aseman erilaisuus ei merkitse sitä, etteivät komission asiantuntijan päätelmät asiaa Campoloro koskevasta oikeuskäytännöstä olisi päteviä.
Moreover, the Commission would observe that the set of arguments put forward by the French authorities is designed to question the relevance of the Campoloro judgment in this particular case, which does not relate to a local or regional authority; yet the Campoloro judgment was first invoked by the French authorities themselves in support of their position.
Lisäksi komissio huomauttaa, että Ranskan viranomaisten perustelujen tarkoituksena on kiistää asian Campoloro soveltuminen tässä käsiteltävänä olevaan asiaan, joka ei koske alueellista yhteisöä, vaikka nimenomaan Ranskan viranomaiset ensimmäisinä viittasivat asiaan Campoloro perustellakseen omaa kantaansa.
Observation relating to the lack of any basis for holding the State liable
Huomautus valtion vastuuseen velvoittamisen perusteettomuudesta
Moreover, the French authorities fail to see on what basis the State might incur strict liability in the event of a publicly owned establishment defaulting, since the State can be held liable in such a context only if the act (or omission) imputed to it has been the direct cause of the injury, which is not the case here.
Toisaalta Ranskan viranomaiset eivät määrittele tarkasti, millä perusteella valtion ankaraan vastuuseen voitaisiin vedota julkisen laitoksen laiminlyönnin yhteydessä, koska valtio voidaan velvoittaa tässä yhteydessä vastuuseen vain, jos sen syyksi luettava teko (tai sen tekemättä jättäminen) on ollut vahingon välittömänä syynä, mikä ei pidä tässä tapauksessa paikkaansa.
The Commission nonetheless notes that the decisions of the Council of State and the ECHR clearly establish that the State can be held strictly liable.
Komissio toteaa joka tapauksessa, että korkeimman hallinto-oikeuden päätöksessä ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätöksessä vahvistetaan selvästi, että valtion ankaraan vastuuseen voidaan vedota.
Observation relating to the lack of abnormal and specific injury
Huomautus tavanomaisesta poikkeavan ja erityisen vahingon esiintymättömyydestä
Finally, the French authorities fail to see why the judge would consider the injury to be ‘specific’ when it apparently concerns all the creditors of the establishment, or as ‘abnormal’ if creditors agreed to supply funds to a body in an uncertain financial situation.
Ranskan viranomaiset eivät myöskään määrittele, millä perusteella tuomioistuin katsoisi vahingon ”erityiseksi”, jos se koskee kaikkia laitoksen velkojia, tai millä perusteella hän katsoisi vahingon ”tavanomaisesta poikkeavaksi”, jos velkojat ovat hyväksyneet luoton myöntämisen epävarmassa taloudellisessa tilanteessa olevalle oikeushenkilölle.
The Commission would observe that, according to the case law of the Council of State, the existence of an abnormal and specific injury does in practice limit the liability of the State.
Komissio huomauttaa, että tavanomaisesta poikkeavan ja erityisen vahingon olemassaolo on tosiaankin valtion vastuuseen velvoittamisen rajana korkeimman hallinto-oikeuden oikeuskäytännössä.
The French authorities doubt that the injury is abnormal in a situation in which creditors agreed to supply funds to a body in an uncertain financial situation.
Ranskan viranomaiset epäilevät, ettei kyse ole ollut tavanomaisesta poikkeavasta vahingosta, koska velkojat ovat hyväksyneet lainan myöntämisen epävarmassa taloudellisessa tilanteessa olevalle oikeushenkilölle.
The Commission would point out, in this connection, that this argument presupposes that there is no guarantee (and that the creditors think that there is no guarantee), whereas the analysis given above shows the opposite to be true.
Komissio toteaa tältä osin, että tämä perustelu edellyttää, ettei takausta ole (ja että velkojat uskovat, ettei sellaista ole), vaikka edellä käsitellyn perusteella on osoitettu päinvastaista.
Indeed, if the creditors believe in the existence of the guarantee, any creditor will view the establishment’s financial situation as being much less of a crucial factor both when he decides to grant funds to the establishment and when he negotiates the conditions under which such funds are to be granted.
Jos velkojat nimittäin luottavat takauksen olemassaoloon, laitoksen taloudellinen tilanne ei ole velkojan kannalta yhtä ratkaiseva, kun velkoja päättää luoton myöntämisestä laitokselle tai kun se neuvottelee luoton ehdoista.
Moreover, it has to be borne in mind that the debt may have been incurred either when the publicly owned establishment was not in danger or when the creditor could not reasonably have been aware of the establishment’s financial difficulties.
Lisäksi on otettava huomioon, että velka on voitu ottaa aikana, jolloin julkinen laitos ei ole ollut vaarassa tai jolloin taloudelliset vaikeudet eivät voineet olla velkojan tiedossa kohtuullisesti arvioiden.
In any case, the concept of abnormal injury has to be understood as going beyond the issues of whether or not the establishment was aware of the financial difficulties and even of whether the injury was sustained by all the creditors or by only one.
Joka tapauksessa tavanomaisuudesta poikkeavan vahingon käsitettä on hahmoteltava laajemmin kuin keskittyen pelkästään sen selvittämiseen, oliko laitos taloudellisissa vaikeuksissa vai ei tai olivatko vahingon kärsijöinä kaikki velkojat vai vain yksi niistä.
According to the case law relating to strict administrative liability, the existence or otherwise of abnormal and specific injury is assessed with reference to the public interest.
Hallintoviranomaisten ankaraan vastuuseen liittyvän oikeuskäytännön mukaan tavanomaisesta poikkeavaa ja erityistä vahinkoa on arvioitava suhteessa yleiseen etuun.
To be categorised as abnormal and specific, the injury to the person concerned must be out of proportion to the public interest intended to be served.
Jotta vahinko voidaan luokitella tavanomaisesta poikkeavaksi ja erityiseksi, vahingolla on oltava sen kärsijälle merkitys, joka ei ole oikeassa suhteessa tavoiteltuun yleiseen etuun.
The Commission deduces from this that the abnormal and specific character of the injury undoubtedly constitutes a filter that may prevent a number of claims from being met, but that the higher the debt the less likely it is that this filter will come into play.
Komissio päättelee tästä, että vahingon poikkeaminen tavanomaisesta ja erityisyys muodostavat epäilemättä suodattimen, jonka avulla vältetään tiettyjen saatavien korvaaminen, mutta tämä suodatin toimii todennäköisesti sitä heikommin, mitä suurempi velka on.
Finally, the Commission would point out that the existence of an abnormal and specific injury is not a condition imposed by the ECHR’s case law.
Lisäksi komissio muistuttaa, että tavanomaisesta poikkeavan ja erityisen vahingon olemassaolo ei ole Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettu edellytys.
Any creditor may, therefore, in principle obtain compensation from the State, covering his debt, at the conclusion of judicial proceedings.
Näin ollen jokainen velkoja voi periaatteessa saada oikeudenkäyntimenettelyn päätteeksi valtiolta korvauksen, joka kattaa sen saatavat.
Absence of limitation of liability and/or of a guarantee by the State
Vastuun ja/tai valtiontakauksen rajoittamattomuus
The Commission would emphasise that, as has been seen above, there is nothing to prevent the legislature — as it does in the case of a number of companies — from providing that the State will pay the EPICs’ debts only up to the limit of its initial contribution (or endowment).
Komissio korostaa, että kuten edellä on todettu, mikään ei estä lainsäätäjää toimimasta niin, kuten eräiden yhtiömuotojen yhteydessä, että valtio vastaa EPIC-laitosten veloista ainoastaan omaan alkuperäiseen osuuteensa (tai sijoitukseensa) saakka.
In particular, there is nothing to prevent the legislature from providing for a limitation of liability or from quite simply specifying that the State as shareholder can be liable for an EPIC’s debt only in the event of a fault or situation distinct from the EPIC’s mere insolvency — a state of affairs directly imputable to the EPIC and the cause of a particular injury.
Mikään ei erityisesti estä lainsäätäjää rajoittamasta vastuuta tai tarkentamasta yksinkertaisesti, että osakkaana valtio voi olla vastuussa EPIC-laitoksen velasta vain virheen sattuessa tai EPIC-laitoksen tavallisesta maksukyvyttömyydestä poikkeavissa tapauksissa, mikä katsottaisiin valtion omaksi syyksi ja olisi erityisen vahingon alkusyy.
It is therefore possible for the legislature to preclude the State’s guarantee in respect of EPICs and to limit the State’s liability in relation to the injuries sustained by creditors.
Näin ollen lainsäätäjä voi vapaasti estää valtiontauksen EPIC-laitoksille ja rajoittaa valtion vastuuseen saattamista velkojien kärsimien vahinkojen yhteydessä.
However, these clarifications have not been supplied by the French authorities.
Ranskan viranomaiset eivät tästä huolimatta ole tehneet näitä tarkennuksia.
Commission’s conclusion
Komission päätelmä
The Commission concludes from points (i) to (v) that, as French law currently stands, a creditor who has not obtained the payment of his claim through the use of the procedures set out in the Law of 16 July 1980 may receive all of the sums corresponding to the unmet claim by invoking the State’s last-resort liability. This is the opposite of what happens within the framework of winding-up proceedings under ordinary law where the reimbursement of the creditor is limited by the value of the available assets.
Komissio päättelee i–v kohdista, että Ranskan lainsäädännön nykytilassa velkoja, joka ei ole saanut saatavastaan maksua 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetun lain menettelyjen avulla, voi saada koko laiminlyödyn saatavansa suuruisen korvauksen vetoamalla valtion vastuuseen, toisin kuin yleisen lainsäädännön selvitystilamenettelyssä, jossa velkojen saama korvaus rajoittuu käytettävissä olevien varojen määrään.
The State’s liability is treated as a guarantee.
Valtion vastuuta käsitellään kuten takausta.
It is not the subject of any limitation by French legislation.
Ranskan lainsäädännössä ei rajoiteta sitä millään lailla.
It is intrinsically connected with the public-law legal form possessed by the debtor body.
Se liittyy luontaisesti velallisen organisaation julkisoikeudelliseen asemaan.
Analysis of the French proposal relating to the clause in the contracts
Selvitys Ranskan ehdotuksesta sopimuksiin sisällytettäväksi lausekkeeksi
If the Commission were to adopt a decision finding that there was no aid, the French authorities would be prepared to extend their proposal for recording the absence of a guarantee so that it includes all contracts involving claims.
Jos komissio tekisi päätöksen, ettei valtiontukea ole myönnetty, Ranskan viranomaiset olisivat valmiita laajentamaan ehdotustaan siitä, että takauksen puuttuminen kirjattaisiin kaikkiin saatavia koskeviin sopimuksiin.
The French authorities consider that such an extension would make it possible to prevent any risk of triggering the State’s strict liability based on La Poste’s insolvency alone.
Ranskan viranomaisten mukaan tällaisen laajennuksen ansiosta voitaisiin estää riski, että valtion ankaraan vastuuseen vedotaan pelkästään La Posten maksukyvyttömyyden perusteella.
Firstly, the Commission wishes to point out that the remark made in recital 181 is obviously applicable to this section of the present Decision.
Aluksi komissio haluaa palauttaa mieleen, että johdanto-osan 181 kappaleessa esitetty huomautus koskee ilman muuta myös tätä päätöksen osaa.
Moreover, as indicated in the opening decision, the Commission acknowledges that this is a measure likely to restrict the opportunities for a creditor who has signed such a contract to obtain payment of his claim through legal proceedings.
Toisaalta, kuten menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä todetaan, komissio myöntää, että toimenpide voi rajoittaa sopimuksen allekirjoittaneen velkojan mahdollisuuksia saada korvaus saatavalleen tuomioistuinmenettelyssä.
The Commission nonetheless has doubts about the durability of this solution, the exception for accepted risk being a rule established by case law, which could always evolve (the overturning of existing case law is all the more likely as the trend in case law is towards extending the scheme of strict liability on the part of the State).
Komissiolla on kuitenkin epäilyksiä tämän ratkaisun pysyvyydestä, koska hyväksytyn riskin poikkeus on oikeuskäytännössä vahvistettu sääntö, joka voi aina muuttua (oikeuskäytännön äkillistä muutosta on mahdoton estää, varsinkin kun oikeuskäytännössä yleistyy valtion ankaraan vastuuseen perustuva järjestelmä).
In response to the observations of the French authorities, the Commission would emphasise that the preceding remarks do not lead the Commission entirely to reject the French authorities’ proposal but to emphasise how fragile the resultant legal framework would be.
Vastauksena Ranskan viranomaisten huomautuksiin komissio tähdentää, ettei se kiellä Ranskan viranomaisten ehdotuksen vaikutuksia edellä esitettyjen huomioiden perusteella, vaan se korostaa seurauksena olevan sääntelykehyksen epävakaisuutta.
Moreover, the Commission considers the French authorities’ proposal to be inadequate as the State’s guarantee could come into play for any type of liability including, for example, non-contractual liability and criminal liability, which present the same characteristics from this point of view: it is impossible to make it contractually clear in advance to debtors that the State is not liable for La Poste’s debts.
Toisaalta komissio pitää Ranskan viranomaisten ehdotusta riittämättömänä, sillä valtiontakausta voitaisiin käyttää kaikenlaisessa vastuussa, myös muun muassa sopimuksiin perustumattomassa vastuussa ja rikosoikeudellisessa vastuussa, jotka täyttävät tältä osin samat ominaispiirteet. Sopimusteitse on ennalta mahdotonta ilmoittaa velkojille, ettei valtio ole velvollinen maksamaan La Posten velkoja.
In general, La Poste may find itself indebted towards a third party through a variety of judicial mechanisms — a state of affairs that would imply a guarantee on the part of the State in the event of insolvency.
La Poste voi yleisesti olla velkaa kolmansille erilaisten juridisten mekanismien välityksellä, mikä aiheuttaisi valtiontakauksen käytön maksuvelvollisuuden laiminlyönnin yhteydessä.
For example, if La Poste were to absorb another structure (another publicly owned establishment), the rights and obligations of that structure would be transferred to it at the same time.
Jos La Posten pitäisi esimerkiksi sulauttaa itseensä jokin toinen toimija (toinen julkinen laitos), sille siirrettäisiin samassa yhteydessä kyseisen toimijan oikeudet ja velvollisuudet.
If it were subsequently to meet that structure’s debts towards a third party, no contract or other legal document would have laid down that the State was not required to pay La Poste’s debts towards creditors of the absorbed structure, since no one would have been able to foresee the situation.
Jos sen pitäisi tämän jälkeen suorittaa kyseisen toimijan velat kolmansille, missään sopimuksessa tai juridisessa asiakirjassa ei olisi käsitelty sitä, ettei valtio ole velvollinen korvaamaan La Posten velkoja sulautetun toimijan velkojille, koska kukaan ei ole voinut varautua tällaiseen.
Thus, through a mechanism (such as merger or absorption) for converting certain public sector structures, La Poste may acquire a number of debts towards third parties, without its being possible contractually to provide for a limitation of the guarantee on the part of the State.
Julkisen sektorin tiettyjen toimijoiden muutosmekanismin (sulautuminen, sulauttaminen) vaikutuksesta La Postesta voi tulla velallinen kolmansia kohtaan, eikä tällöin voida määrätä valtiontakauksen rajoittamisesta sopimusteitse.
It is not, therefore, enough to insert such a clause into the ‘contracts’ with the ‘creditors’, as the clause would not cover all eventualities.
Tällaisen lausekkeen sisällyttäminen ”velkojien” kanssa tehtäviin ”sopimuksiin” on siten riittämätöntä, koska se ei kata kaikkia tapauksia.
Such a formulation would be likely to overlook claims by initially unidentifiable third parties.
Tällainen sanamuoto voi päästää läpi kolmansien hallussa olevia saatavia, jotka eivät ole aivan heti tunnistettavissa.
Only a text of general scope applicable in any situation and to any type of third party, indicating that the State is not the guarantor of La Poste, would be enough.
Vain sovellusalaltaan yleinen säädös, jossa todetaan, ettei valtio ole La Posten takaaja ja jota sovelletaan kaikissa tilanteissa ja kaikenlaisten kolmansien yhteydessä, on riittävä.
Finally, even in a scenario in which the French proposals would make it quite impossible for a creditor of La Poste to hold the State liable for paying its claim (a scenario that the Commission considers not to have been shown to exist), such proposals would not enable it to be clearly established what would happen in the event of La Poste’s becoming insolvent.
Siinäkin tapauksessa, että Ranskan ehdotusten oletettaisiin estävän La Posten velkojaa vetoamasta valtion vastuuseen saadakseen maksun saatavastaan (tätä tapausta ei komission mukaan ole tarkistettu), ehdotuksista ei käy selvästi ilmi, mitä La Posten maksukyvyttömyyden yhteydessä tapahtuisi.
Indeed, a creditor of La Poste who had not been able to have his claim met by requesting payment of his individual claim could always hope to obtain payment within the framework of an overall State-financed restructuring of La Poste, as will be shown subsequently in this Decision.
La Posten velkoja, joka ei ole saanut maksua saatavastaan pyytämällä henkilökohtaisen saatavansa täytäntöönpanoa, voisi nimittäin edelleen toivoa saavansa saatavansa takaisin La Posten kokonaisvaltaisessa velkasaneerauksessa, jonka valtio rahoittaa, kuten jäljempänä tässä päätöksessä osoitetaan.
Even if he were to fail obtain satisfaction, the creditor could invoke legal effects from the legitimate mistake he made, when the claim arose, that it would always be honoured.
Vaikka velkoja ei saisikaan täyttä korvausta, se voi aikaansaada oikeusvaikutuksia vetoamalla oikeutettuun virheeseen, johon se on syyllistynyt saatavan syntyhetkellä olettaessaan, että saatava korvataan joka tapauksessa
Use of the theory of appearance enables what has been demonstrated to be confirmed.
Todistelu voidaan vahvistaa vilpittömän mielen suojan teorialla (théorie de l’apparence).