natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Further, if this submission were to be accepted, there would be no State aid where a Member State granted a subsidy to bridge the gap between a price freely negotiated between two market operators and the theoretical price at which agreement might have been arrived at in conditions of full competition.
Jos tätä näkemystä noudatettaisiin, valtiontukea eivät olisi jäsenvaltioiden myöntämät toimenpiteet kahden toimijan vapaasti markkinoilla neuvotteleman hinnan ja teoreettisen hinnan, josta olisi voitu sopia täysin vapaan kilpailun olosuhteissa, välisen erotuksen kattamiseksi.
This would defeat the fundamental purpose of State aid control.
Tämä mitätöisi valtiontukien valvonnan tärkeimmän tavoitteen.
For example, if the preferential price was EUR 30 per MWh and the average electricity price in Europe was EUR 60 per MWh (compensatory payment: EUR 30), a 3 % increase in the average EU price (bringing it to EUR 61,8) would lead to an updated tariff of EUR 30,90.
Jos suosituimmuushinta olisi esimerkiksi 30 euroa/MWh ja sähkön keskihinta Euroopassa olisi 60 euroa/MWh (korvaus: 30 euroa), 3 prosentin nousu unionin keskihinnassa (joka siis olisi 61,80 euroa) merkitsisi, että päivitetty tariffi olisi 30,90 euroa.
The new compensatory payment per MWh would be EUR 61,80 – EUR 30,90 = EUR 30,90, which is a higher amount of aid.
Uusi korvaus MWh:a kohti olisi 61,80 euroa – 30,90 euroa = 30,90 euroa, eli tuen määrä kasvaisi.
Portovesme is owned by the multinational Glencore. Eurallumina is owned by the Russian company Rusal.
Portovesmen omistaa monikansallinen Glencore, Euralluminan venäläinen yritys Rusal.
EUR/MWh
EUROA/MWh
The disputed tariff scheme was fundamentally different from the Alumix tariff granted to Alcoa: it was impossible to take the view that it did not constitute State aid. The aid must be held incompatible with the common market, as it could not be approved either as regional operating aid or as restructuring aid.
Kantelija huomauttaa erityisesti, että kiistanalainen tariffijärjestelmä poikkeaa perusteellisesti Alcoalle myönnetystä Alumix-tariffista eikä sitä voida pitää muuna kuin tukena. v toteaa, ettei toimenpidettä voida hyväksyä alueellisena toimintatukena eikä rakenneuudistustukena ja se pitäisi tämän vuoksi katsoa sisämarkkinoille soveltumattomaksi.
on State aid C 88/97 implemented by France in favour of Crédit Mutuel
Valtiontuesta C 88/97, jonka Ranskan tasavalta on toteuttanut Crédit Mutuelin hyväksi
Having given interested parties notice to submit their comments pursuant to those Articles [1], and having regard to those comments,
on mainitun artiklan mukaisesti kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa [1] ja ottanut huomioon nämä huomautukset,
On 25 January 1991 the Association française des banques (AFB), the Chambre syndicale des banques populaires and Crédit Agricole lodged a complaint alleging that France had granted State aid to Crédit Mutuel.
Ranskan pankkiyhdistys (Association française des banques, AFB), talletuspankkien ammattiyhdistys (Chambre syndicale des banques populaires) ja Crédit Agricole tekivät 25 päivänä tammikuuta 1991 kantelun, jossa ne väittivät Ranskan valtion myöntäneen Crédit Mutuelille valtiontukea.
The Commission first requested information concerning the Livret bleu in a letter dated 27 May 1991.
Komissio esitti ensimmäisen Livret bleu -säästötilijärjestelmää koskevan tietopyynnön 27 päivänä toukokuuta 1991 päivätyssä kirjeessä.
By letter dated 6 February 1998, the Commission informed the French authorities that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty (now Article 108(2) TFEU) in respect of the potential aid measures contained in the Livret bleu savings vehicle [2].
Komissio ilmoitti 6 päivänä helmikuuta 1998 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisille päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan (nykyään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 108 artiklan 2 kohta) mukainen menettely, joka koskee Livret bleu [2] -säästötilijärjestelmään mahdollisesti sisältyviä tukitoimenpiteitä.
On 8 April 1998 the French authorities replied to the questions raised by the Commission in its opening Decision.
Ranskan viranomaiset vastasivat 8 päivänä huhtikuuta 1998 kysymyksiin, jotka komissio oli esittänyt menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään.
Crédit Mutuel sent a letter to the Commission on 18 June 1998 setting out arguments to reject the description of the measures covered by the opening Decision as State aid, together with a cost account files concerning the Livret bleu.
Crédit Mutuel esitti komissiolle 18 päivänä kesäkuuta 1998 lähettämässään kirjeessä väitteitä, joilla se pyrki torjumaan menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä tarkoitettujen toimenpiteiden luonnehtimisen valtiontueksi. Lisäksi se toimitti komissiolle aineistoa, joka käsitteli Livret bleu –säästötileihin liittyvää sisäistä laskentatoimea.
A number of interested parties also submitted their comments to the Commission (see Sections 3 and 4, recitals 48 to 59), which forwarded them to the French authorities on 3 September 1998.
Myös useat asianomaiset ovat toimittaneet komissiolle huomautuksensa (ks. 3 ja 4 jakso, johdanto-osan 48–59 kappale). Komissio toimitti huomautukset Ranskan viranomaisille 3 päivänä syyskuuta 1998.
The complainants sent four additional written statements to the Commission by letters dated 29 October 1999, 16 May 2000, 16 October 2000 and 19 January 2001, which the Commission forwarded to the French authorities on 21 February 2000 and 3 November 2000.
Kantelijat lähettivät komissiolle neljä täydentävää kirjelmää, jotka on päivätty 29 päivänä lokakuuta 1999, 16 päivänä toukokuuta 2000, 16 päivänä lokakuuta 2000 ja 19 päivänä tammikuuta 2001. Komissio toimitti nämä kirjeet Ranskan viranomaisille 21 päivänä helmikuuta 2000 ja 3 päivänä marraskuuta 2000.
On 5 February 2001, the Commission forwarded to France the documents received from the AFB.
Helmikuun 5 päivänä 2001 komissio toimitti Ranskan viranomaisille AFB:ltä saamansa asiakirjat.
From November 1998 to December 1999, at the Commission’s request, a consultant [3] (hereinafter: ‘the Commission’s consultant’) carried out an audit of the cost accounts of the Livret bleu.
Komission pyynnöstä ulkopuolinen konsultti [3] (jäljempänä ’komission konsultti’) tarkasti marraskuun 1998 ja joulukuun 1999 välisenä aikana Livret bleun sisäisen laskentatoimen.
By letter dated 14 September 1999, the Commission asked the French authorities to explain the general interest tasks entrusted to Crédit Mutuel.
Komissio pyysi 14 päivänä syyskuuta 1999 päivätyllä kirjeellä Ranskan viranomaisia tarkentamaan ne julkisen palvelun velvoitteet, joista Crédit Mutuel vastaa.
On 21 February 2000, 3 November 2000 and 5 February 2001, the Commission sent to the French authorities for comment various documents [4] submitted to the file by the complainants concerning the potential ‘pull effect’ of the Livret bleu (see subsection 7.2.3, recitals 110-118).
Komission yksiköt toimittivat 21 päivänä helmikuuta 2000, 3 päivänä marraskuuta 2000 ja 5 päivänä helmikuuta 2001 huomautuksia varten Ranskan viranomaisille erilaisia asiakirjoja [4], joita kantelijat olivat liittäneet asiakirjakokonaisuuteen ja jotka koskivat Livret bleun väitettyä kannustinvaikutusta (ks. 7.2.3 kohta, johdanto-osan 110–118 kappale).
The French authorities presented their comments on 1 February 2001.
Ranskan viranomaiset esittivät huomautuksensa 1 päivänä helmikuuta 2001.
On 11 April 2000, the European Banking Federation (EBF) lodged a complaint with the Commission against the aid granted by the French State to Crédit Mutuel in the form of exclusive rights to distribute the Livret bleu.
Huhtikuun 11 päivänä 2000 Euroopan pankkiyhdistysten liitto teki komissiolle kantelun tuista, joita Ranskan valtio myönsi Crédit Mutuelille Livret bleun tarjontaa koskevan yksinoikeuden muodossa.
In May 2000 the Confédération nationale du Crédit Mutuel commissioned the Arthur Andersen accountancy firm to review the methodology used in the Crédit Mutuel cost accounts and to draw up the operating statement for the Livret bleu.
Toukokuussa 2000 Crédit Mutuelin keskuselin Confédération nationale du Crédit Mutuel antoi tilintarkastustoimisto Arthur Andersenille toimeksiannon, johon kuului Crédit Mutuelin sisäisen laskentatoimen menetelmien tarkistaminen ja Livret bleun tuloslaskelman tekeminen.
This task was completed in September 2000 with the submission of a detailed report on the Livret bleu operating statement, which assessed the result of the Livret bleu cost accounts at a pre-tax loss of FRF 498 million.
Tehtävän päättyessä syyskuussa 2000 annettiin yksityiskohtainen kertomus Livret bleun tuloslaskelmasta, ja siinä arvioitiin Livret bleun tulokseksi 498 miljoonan Ranskan frangin tappio ennen veroja.
This conclusion was based on the taking into account of ‘adjustments’.
Päätelmä perustuu oikaisujen huomioimiseen.
A meeting on this report was organised on 2 February 2001 for the Commission and Crédit Mutuel.
Komissio ja Crédit Mutuel käsittelivät kertomusta kokouksessa 2 päivänä helmikuuta 2001.
Following observations by the Commission, Crédit Mutuel asked Arthur Andersen to forward a memo dated 8 February 2001 justifying the method used, namely ‘correction of the excess weighting granted to the IARD insurance activity (Crédit Mutuel’s general insurance business [5]) ’, which had been criticised by the Commission.
Komission yksiköiden esittämien huomautusten johdosta Crédit Mutuel pyysi Arthur Andersenia toimittamaan 8 päivänä helmikuuta 2001 päivätyn kirjeen, jossa perustellaan käytettyä menetelmää eli niin sanottua ”vahinkovakuutustoiminnan [5] virheellisen painottamisen oikaisumenetelmää”, jota komission yksiköt olivat erityisesti kritisoineet.
In April 2001 the Commission asked its consultant to identify the differences between its report and that of Arthur Andersen and to determine the changes to data or methodology that could, if necessary, be included in its previous report.
Komissio pyysi huhtikuussa 2001 konsulttiaan määrittelemään oman kertomuksensa ja Arthur Andersenin raportin erot sekä tietojen tai menetelmien muutokset, jotka voitaisiin tarvittaessa sisällyttää aiempaan arviointiin.
A new final report from the Commission consultant was handed over on 23 July 2001.
Komission konsultin uusi loppukertomus toimitettiin 23 päivänä heinäkuuta 2001.
It evaluates the result of the Livret bleu cost accounts at a cumulated non-capitalised profit of FRF 1,074 billion (EUR 163,7 million).
Siinä arvioidaan Livret bleun sisäisen laskentatoimen tulokseksi 1,074 miljardin Ranskan frangin (163,7 miljoonan euron) kumulatiivinen voitto, jota ei ole kirjattu omaan pääomaan.
The report was sent to the French authorities on the same day.
Kertomus toimitettiin samana päivänä Ranskan viranomaisille.
At a meeting on 26 July 2001 between the Commission, the French authorities, Crédit Mutuel and Arthur Andersen, Crédit Mutuel and Arthur Andersen announced that they disagreed with the final conclusions of the Commission’s consultant.
Komission, Ranskan viranomaisten, Crédit Mutuelin ja Arthur Andersenin välisessä kokouksessa 26 päivänä heinäkuuta 2001 Crédit Mutuel ja Arthur Andersen esittivät eriävän mielipiteensä komission konsultin lopullisista päätelmistä.
The memo sent to the Commission by the French authorities on 26 October 2001 explained why, according to them, (i) the Livret bleu scheme did not constitute State aid; (ii) if the Commission did classify the scheme as aid, it could only be existing aid, and (iii) in any event it was compatible aid.
Ranskan viranomaisten 26 päivänä lokakuuta 2001 komissiolle lähettämässä kirjeessä selitettiin, miksi viranomaisten mukaan i) Livret bleu -järjestelmässä ei ollut kyse tuesta, ii) jos komissio kuitenkin katsoisi sen tueksi, kyse olisi ehdottomasti olemassa olevasta tuesta, ja iii) joka tapauksessa tuki soveltuisi sisämarkkinoille.
By Decision of 15 January 2002 [6] (hereinafter: ‘the annulled Decision’), the Commission declared the State aid granted by France to Crédit Mutuel incompatible with the common market.
Komissio ilmoitti 15 päivänä tammikuuta 2002 tekemällään päätöksellä [6] (jäljempänä ’kumottu päätös’), että Ranskan tasavallan Crédit Mutuelin hyväksi toteuttama valtiontuki ei sovellu sisämarkkinoille.
The Decision of 15 January 2002 was annulled by judgment of the Court of First Instance on 18 January 2005 [7].
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi 15 päivänä tammikuuta 2002 tehdyn päätöksen 18 päivänä tammikuuta 2005 antamassaan tuomiossa [7].
The Commission did not appeal against the judgment.
Komissio ei ole valittanut ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiosta.
In accordance with Article 266(1) TFEU, the Commission is required to take the necessary measures to comply with the judgment.
SEUT-sopimuksen 266 artiklan 1 kohdan mukaisesti komission on toteutettava kyseisen tuomion täytäntöönpanemiseksi tarvittavat toimenpiteet.
With regard to State aid, this means that, following the annulment of the Decision, the procedure is returned to the formal investigation stage.
Valtiontuen osalta tämä tarkoittaa sitä, että päätöksen kumoamisen jälkeen menettely palautuu jälleen virallisen tutkintamenettelyn asteelle.
By Decision of 7 June 2006 [8] (hereinafter: ‘the extension Decision’), the Commission extended the formal investigation procedure and clarified the purpose of its assessment of potential aid.
Komissio teki 7 päivänä kesäkuuta 2006 päätöksen muodollisen tutkintamenettelyn laajentamisesta [8] (jäljempänä ’menettelyn laajentamista koskeva päätös’) ja selkeytti samalla mahdollista tukea koskevan arviointinsa tarkoitusta.
France submitted its comments on the extension Decision to the Commission by letters dated 1 September 2006 and 7 September 2006.
Ranska toimitti komissiolle huomautuksensa menettelyn laajentamista koskevasta päätöksestä 1 päivänä syyskuuta 2006 ja 7 päivänä syyskuuta 2006 päivätyissä kirjeissään.
On 19 September 2006 the Commission received a complaint from the Association des Victimes du Crédit Mutuel (Association of Victims of Crédit Mutuel).
Komissio vastaanotti 19 päivänä syyskuuta 2006 kantelun Association des Victimes du Crédit Mutuel -järjestöltä.
The Commission received the comments of Crédit Mutuel by letter dated 13 October 2006.
Komissio vastaanotti Crédit Mutuelin huomautukset 13 päivänä lokakuuta 2006 päivätyssä kirjeessä.
By letter dated 31 October 2006, the Commission forwarded the observations by Crédit Mutuel to the French authorities.
Komissio toimitti Crédit Mutuelin huomautukset Ranskan viranomaisille 31 päivänä lokakuuta 2006 päivätyssä kirjeessä.
Following two requests for further information from the Commission dated 22 September 2006 and 28 November 2006, France submitted additional comments by letters dated 8 November 2006 and 28 February 2007.
Komissio pyysi 22 päivänä syyskuuta 2006 ja 28 päivänä marraskuuta 2006 vielä lisätietoja, ja Ranska esitti täydentäviä huomautuksia 8 päivänä marraskuuta 2006 ja 28 päivänä helmikuuta 2007 päivätyissä kirjeissä.
The Commission met the French authorities on 19 December 2006 and Crédit Mutuel on 15 January 2007.
Komissio tapasi Ranskan viranomaiset 19 päivänä joulukuuta 2006 ja Crédit Mutuelin 15 päivänä tammikuuta 2007.
On 10 May 2007 the Commission adopted a decision pursuant to Article 86(3) of the EC Treaty (now Article 106(3) TFEU) in conjunction with Articles 43 and 49 of the EC Treaty (now Articles 49 and 56 TFEU) requiring France to put an end to the special rights [9] of Crédit Mutuel, Caisses d’Épargne and Banque Populaire for the distribution of the Livret bleu (Crédit Mutuel) and Livret A (Caisses d’Épargne and Banque Postale) [10].
Toukokuun 10 päivänä 2007 komissio teki EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 3 kohdan (nykyinen SEUT-sopimuksen 106 artiklan 3 kohta) sekä EY:n perustamissopimuksen 43 ja 49 artiklan (nykyinen SEUT-sopimuksen 49 ja 56 artikla) nojalla päätöksen, jossa Ranska määrättiin lakkauttamaan Crédit Mutuelin, Caisses d’Épargnen ja Banque Populairen erioikeudet [9] Livret bleu -järjestelmään (Crédit Mutuel) ja Livret A -järjestelmään (Caisses d’Épargne ja La Poste) [10].
Since France did not put an end to the special rights for the distribution of the Livret A and Livret bleu within the nine-month deadline set by the Decision of 10 May 2007, the Commission opened infringement proceedings pursuant to Article 226 of the EC Treaty (now Article 258 TFEU) by sending France on 5 June 2008 a letter of formal notice for not complying with the Decision.
Koska Ranska ei lakkauttanut Livret A- ja Livret bleu -järjestelmiä koskevia erioikeuksia 10 päivänä toukokuuta 2007 tehdyssä päätöksessä asetetussa yhdeksän kuukauden määräajassa, komissio aloitti EY:n perustamissopimuksen 226 artiklassa (nykyinen SEUT-sopimuksen 258 artikla) tarkoitetun rikkomusmenettelyn ja lähetti Ranskalle 5 päivänä kesäkuuta 2008 virallisen ilmoituksen, koska se ei ollut noudattanut päätöstä.
On 19 September 2009 the Commission asked France for more information, which was provided on 13 October 2009.
Komissio pyysi 19 päivänä syyskuuta 2009 Ranskalta lisätietoja, ja Ranska vastasi 13 päivänä lokakuuta 2009.
On 8 October 2009 the Commission terminated the infringement proceedings because France, by adopting the reform of 1 January 2009 liberalising the distribution of the Livret A and Livret bleu [11], had complied with its obligation to put an end to the special rights for the distribution of the livrets [12].
Komissio lopetti rikkomusmenettelyn 8 päivänä lokakuuta 2009, sillä Ranska oli hyväksynyt 1 päivänä tammikuuta 2009 uudistuksen, jolla vapautettiin Livret A- ja Livret bleu -säästötilien myöntäminen [11]. Ranska siis noudatti sille asetettua velvoitetta lakkauttaa kyseisiä säästötilijärjestelmiä koskevat erioikeudet [12].
Over the course of 2010 the Commission sent e-mails with several questions to Crédit Mutuel, to which e-mailed replies were received.
Komissio esitti vuoden 2010 aikana Crédit Mutuelille useita kysymyksiä sähköpostitse, ja se sai vastaukset myös sähköpostitse.
This Decision closes, pursuant to Article 13 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [13], the procedure relating to the potential aid contained in the Livret bleu savings vehicle.
Tällä päätöksellä lopetetaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 [13] 13 artiklan mukaisesti menettely, joka koskee Livret bleu -säästötilijärjestelmään mahdollisesti sisältyviä tukielementtejä.
DESCRIPTION OF THE LIVRET BLEU SAVINGS VEHICLE
LIVRET BLEU -JÄRJESTELMÄN KUVAUS
Description of Crédit Mutuel
Crédit Mutuelin kuvaus
Crédit Mutuel is a decentralised banking and insurance group consisting of a national network of branches with the status of cooperative companies with open-ended capital.
Crédit Mutuel on hajautettu pankki- ja vakuutuskonserni, joka koostuu avointen osuuspankkimuotoisten konttoreiden kansallisesta verkostosta.
Crédit Mutuel is governed by the law of 10 September 1947, which laid down the principles of cooperation.
Crédit Mutuelin toimintaa sääntelee 10 päivänä syyskuuta 1947 annettu laki, jossa määritellään yhteistyön periaatteet.
It is organised on three levels: local, regional and national.
Sen hallinnossa on kolme tasoa: paikallinen, alueellinen ja kansallinen.
Crédit Mutuel is a group with a single management that pursues a global policy.
Koko Crédit Mutuel -konsernilla on yksi ainoa johtoelin, joka soveltaa kokonaisvaltaista lähestymistapaa.
It maintains internal financial solidarity at the level of the confederation, which ensures the liquidity of the regional federations.
Sillä on valtakunnallisen keskuspankin tasolla sisäinen taloudellinen yhteisvastuu, joka takaa aluepankkien maksuvalmiuden.
The group has the features of a single undertaking from the perspective of competition law because is has a single decision-making body at central level.
Konserni täyttää kilpailuoikeuden kannalta yhden ainoan yrityksen ominaispiirteet, sillä kaikki sen päätökset tehdään keskitetysti.
Description of the Livret bleu
Livret bleu -järjestelmän kuvaus
The Livret bleu was a savings product regulated by the State and distributed exclusively by Crédit Mutuel.
Livret bleu oli valtion sääntelemä säästötuote, jota ainoastaan Crédit Mutuelilla oli oikeus tarjota.
The product was partially tax-exempt under the terms of the Amending Finance Act for 1975 [14].
Tuotteelle myönnettiin osittainen verovapaus vuoden 1975 lisätalousarviosta annetulla lailla [14].
The interest on sums deposited paid to savers qualified for a tax exemption to the tune of two thirds.
Kaksi kolmasosaa koroista, joita säästäjien talletuksille maksettiin, oli vapautettu veroista.
The State set the gross interest rate on the Livret bleu for savers in such a way that, after deduction of tax [15], the net rate was identical to that earned on the Livret A, which was fully tax-exempt.
Valtio määritti säästäjien Livret bleu -säästötileiltä saaman bruttokoron siten, että nettokorko verojen jälkeen [15] oli sama kuin Livret A:sta maksettava korko, joka oli kokonaan verovapaata.
The State set the interest rate on the Livret bleu at a level above inflation, indexed to the money market.
Valtion Livret bleu -tileille määrittämä korko oli suurempi kuin inflaatio, ja se oli sidottu rahoitusmarkkinoiden kehitykseen.
The last net rate of remuneration on the Livret bleu before this savings product was discontinued by the reform of 1 January 2009 (see recital 41) was 4 % [16].
Ennen kuin kyseinen säästötuote lakkautettiin 1 päivänä tammikuuta 2009 hyväksytyllä uudistuksella (ks. johdanto-osan 41 kappale), Livret bleun nettokorko oli 4 prosenttia [16].
The Livret bleu’s features — immediate availability of funds, minimum initial deposit authorised from EUR 15, no costs (in particular on opening the account), etc. — led to great liquidity.
Livret bleu -säästötileillä oli tiettyjä ominaisuuksia, kuten varojen välitön käyttöön saanti, 15 euron vähimmäistalletusraja ja kuluttomuus (esim. tilinavauksesta ei peritty kuluja), joiden ansiosta tili oli hyvin likvidi.
In addition, it was possible to set up direct debits from the Livret bleu account to the national exchequer or public companies such as EDF or France Télécom.
Lisäksi Livret bleu -säästötililtä oli mahdollista tehdä suoraveloituksia valtionkassaan tai valtionyrityksille, kuten EDF:lle tai France Télécomille.
The Livret bleu, which was a savings product aimed at the general public, was therefore similar in some respects to a current account.
Yksityishenkilöille tarkoitettu Livret bleu -säästötili oli siis eräiltä osin hyvin lähellä käyttötiliä.
The obligations associated with the use of the funds collected through the Livret bleu changed over time.
Livret bleu -tilien kautta kerättyjen varojen käyttöä koskevat velvoitteet muuttuivat ajan mittaan.
Initially Crédit Mutuel was obliged to allocate 50 % of the resources (in 1983 [17] this proportion was increased to 65 % of the resources and 80 % for new deposits) to general-interest uses (notably the financing of local authorities and other public bodies), with the balance being left to the bank to dispose of freely (hereinafter: ‘non-earmarked uses’).
Alussa Crédit Mutuelin oli kohdennettava 50 prosenttia varoista (vuonna 1983 [17] osuus korotettiin 65 prosenttiin varoista ja 80 prosenttiin uusista talletuksista) niin sanottuihin yleisen edun mukaisiin käyttötarkoituksiin (etenkin paikallisyhteisöjen ja muiden julkisten organisaatioiden rahoittaminen). Loppusumman pankki sai käyttää vapaasti (jäljempänä ’vapaat käyttötarkoitukset’).
The system was radically reformed by a Decree of 27 September 1991 [18] to bring the Livret bleu gradually into line with the Livret A system.
Järjestelmää muutettiin huomattavasti 27 päivänä syyskuuta 1991 tehdyllä päätöksellä [18], jolla Livret bleu -säästötilejä mukautettiin vastaamaan Livret A -järjestelmää.