natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Therefore, there is no indication that prices for sales to the Union could not have been modified at the same time to reflect also changes in currency exchange rates within 60 days as provided for in Article 2(10)(j) of the basic Regulation and Article 2.4.1 of the WTO Anti-Dumping Agreement.
Sen vuoksi ei ole viitteitä siitä, että myyntihintoja unioniin ei olisi voitu muuttaa samaan aikaan, jotta voitaisiin ottaa huomioon myös muutokset valuuttojen vaihtokursseissa 60 päivän kuluessa, kuten perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan j alakohdassa ja WTO:n polkumyyntisopimuksen 2.4.1 artiklassa säädetään.
Since, in several cases, prices were changed frequently, any change in exchange rates could also have been reflected.
Koska useissa tapauksissa hintoja muutettiin säännöllisesti, myös muutokset vaihtokursseissa olisi voitu ottaa huomioon.
Moreover, this showed that FOH market in general is open to accept frequent changes in prices.
Lisäksi tämä osoitti, että rasva-alkoholien ja niiden seosten markkinat ovat yleensä avoimet tiheille hintamuutoksille.
Therefore, even in cases where prices were changed less frequently, there is no evidence that this was not because of the business choice made by the parties.
Sen vuoksi niissäkin tapauksissa, joissa hintoja vaihdettiin harvemmin, ei ole näyttöä siitä, että tämä ei tapahtunut osapuolten tekemien liiketoimintavalintojen vuoksi.
The fact that prices can be adapted quickly to reflect modified market situations (in this case, allegedly changes in currency exchange rates) gave the Indian exporting producers the possibility to reflect such changes in their selling prices if they had so wished and apparently done in a number of cases.
Se, että hintoja voidaan mukauttaa nopeasti muuttuneiden markkinatilanteiden mukaan (tässä tapauksessa väitettyjen valuutan vaihtokurssien muutosten mukaan), antoi intialaisille vientiä harjoittaville tuottajille mahdollisuuden ottaa tällaiset muutokset huomioon myyntihinnoissaan, jos ne olisivat niin halunneet – ja ilmeisesti olivat tehneetkin useissa tapauksissa.
In view of the above, an adjustment for currency conversions is not warranted and the claim is rejected.
Edellä esitetyn perusteella valuuttojen muuntamista koskeva oikaisu ei ole perusteltu, ja väite hylätään.
Following provisional disclosure, one Indian exporting producer claimed that an allowance granted under Article 2(10)(b) of the basic Regulation for differences in indirect taxes, which had been made in respect of certain product types, should also have been made in respect of products and blends with chain lengths of C12 and C14 because the duty paid on raw materials used for these products was refunded upon export of the product.
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi intialainen vientiä harjoittava tuottaja vaati, että perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan b alakohdan mukaisesti välillisten verojen erojen perusteella myönnettävä oikaisu, joka oli tehty tiettyjen tuotelajien osalta, olisi pitänyt tehdä myös sellaisten tuotteiden ja seosten osalta, joiden hiiliketjun pituus on C12 ja C14, koska näihin tuotteisiin käytetyistä raaka-aineista maksettu tulli korvattiin tuotteen viennin yhteydessä.
However, no information which could be verified on spot was submitted during the investigation, proving that indeed such duties had been subsequently refunded.
Tutkimuksen aikana ei kuitenkaan toimitettu mitään tietoja, jotka olisi voitu varmentaa paikan päällä tehdyssä tarkastuksessa ja jotka olisivat osoittaneet, että tullit oli myöhemmin palautettu.
Following definitive disclosure, the company claimed that its comments had been misunderstood and that all the raw materials used for the production of products and blends with chain lengths of C12 and C14 had been imported duty free.
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yritys väitti, että sen huomautukset oli ymmärretty väärin ja että kaikki sellaisten tuotteiden ja seosten, joiden hiiliketjun pituus on C12 ja C14, tuotantoon käytetyt raaka-aineet oli tuotu tullitta.
Since an indirect tax needs to be paid if these raw materials are consequently incorporated into products sold on the domestic market, the company claims an adjustment of the normal value for these specific product types.
Koska välilliset verot on maksettava, jos nämä raaka-aineet myöhemmin sisällytetään kotimarkkinoilla myytyihin tuotteisiin, yritys esitti normaaliarvon oikaisua näiden tiettyjen tuotelajien osalta.
However, the evidence submitted during the verification shows that the specific raw materials that are needed for the production of the product types with chain lengths C12 and C14 and that were imported duty free during the IP, were sufficient to manufacture only a fraction of the company’s export sales of this product during the IP.
Tarkastuskäynnin aikana esitetty näyttö kuitenkin osoittaa, että erityiset raaka-aineet, joita tarvitaan sellaisten tuotelajien tuottamiseen, joiden hiiliketjun pituus on C12 ja C14, ja joita tuotiin tullitta tutkimusajanjaksolla, riittivät tuottamaan vain murto-osan yrityksen tämän tuotteen vientimyynnistä tutkimusajanjaksolla.
It is therefore certain that at least two thirds of the exported product with chain lengths C12 and C14 have been manufactured by using raw materials for which import duties had been paid.
Sen vuoksi on varmaa, että ainakin kaksi kolmasosaa viedyistä tuotteista, joiden hiiliketjun pituus on C12 ja C14, on tuotettu käyttäen raaka-aineita, joista on maksettu tuontitullit.
Since the company has never submitted any evidence showing that any of these raw materials imported duty free was used for export sales to the Union and not for export sales to third countries, the claim is rejected.
Koska yritys ei toimittanut mitään näyttöä, joka olisi osoittanut, että tullitta tuotuja raaka-aineita olisi käytetty unioniin suuntautuvaan vientimyyntiin eikä kolmansiin maihin suuntautuvaan vientimyyntiin, vaatimus hylätään.
In the absence of any other comments in respect of comparison, the content of recitals 20 and 23 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
Koska vertailusta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 20 ja 23 kappale voidaan vahvistaa.
In the absence of any comments concerning the dumping margin calculation, the content of recitals 24 to 26 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
Koska polkumyyntimarginaalin laskemisesta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 24–26 kappaleen päätelmät voidaan vahvistaa.
The amount of dumping finally determined, expressed as a percentage of the cif net free-at-Union-frontier price, before duty, is as follows:
Lopullisesti määritetty polkumyynnin määrä ilmaistuna prosentteina CIF-nettohinnasta vapaasti unionin rajalla tullaamattomana on seuraava:
Following provisional and definitive disclosures, one Indonesian exporting producer claimed that in testing the profitability of transactions, the selling, general and administrative (SG&A) expenses, should not have been allocated to individual transactions on the basis of turnover, and that this had led to a number of transactions being found to be unprofitable.
Alustavien ja lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että liiketoiminnan kannattavuuden laskemisessa myynti-, hallinto- ja yleiskustannuksia ei olisi pitänyt jakaa yksittäisille liiketoimille liikevaihdon perusteella ja että tämä oli johtanut siihen, että useat liiketoimet havaittiin kannattamattomiksi.
The claim was examined, but it was found that matching SG&A expenses to individual transactions on the basis of turnover is more appropriate given the nature of such expenses, which are more value-related rather than volume-related.
Väitettä tutkittiin, mutta havaittiin, että myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten täsmäyttäminen yksittäisiin liiketoimiin liikevaihdon perusteella on asianmukaisempaa, kun otetaan huomioon, että luonteeltaan nämä kustannukset liittyvät enemmän arvoon kuin määrään.
It should be noted that the total amount of SG&A expenses allocated to each product type remains the same irrespective of which of the two methods is used for matching SG&A expenses to individual transactions.
On huomattava, että kullekin tuotelajille jaettu myynti-, hallinto- ja yleiskustannusten kokonaismäärä säilyy samana riippumatta siitä, kumpaa menetelmää käytetään näiden kustannusten täsmäyttämiseen yksittäisiin liiketoimiin.
Finally, the transactions for which the exporting producer queried the outcome of the profitability test were re-examined and it was confirmed that the transactions were unprofitable.
Lopuksi ne liiketoimet, joiden osalta vientiä harjoittava tuottaja kyseenalaisti kannattavuutta koskevien laskelmien tuloksen, tutkittiin uudelleen ja vahvistettiin, että liiketoimet eivät olleen kannattavia.
The same Indonesian exporting producer also claimed that, in determining the profit level used when constructing normal value, the profit of sales identified as not being in the ordinary course of trade at product type level should not be excluded, since more than 80 % of the overall domestic sales were profitable.
Sama indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että määritettäessä voittotasoa laskennallista normaaliarvoa varten sellaisesta myynnistä saatua voittoa, jonka ei ole katsottu syntyneen tavanomaisessa kaupankäynnissä tuotelajin tasolla, ei pitäisi jättää ottamatta huomioon, koska yli 80 prosenttia kotimarkkinoiden kokonaismyynnistä oli kannattavaa.
With regard to this claim, it is recalled that the determination of which sales are in the ordinary course of trade is made at the level of product types, as explained in recitals 29 to 32 of the provisional Regulation, since this is the most appropriate way to accurately match sales prices with the relating costs of production.
Tästä väitteestä on todettava, että sen määrittäminen, mikä myynti tapahtuu tavanomaisessa kaupankäynnissä, tapahtuu tuotelajien tasolla, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 29–32 kappaleessa todetaan, koska tämä on sopivin tapa täsmäyttää tarkasti myyntihinnat ja niihin liittyvät tuotantokustannukset.
Furthermore, Article 2(6) of the basic Regulation does not exclude the division of the product investigated into product types where appropriate.
Perusasetuksen 2 artiklan 6 kohdassa ei myöskään suljeta pois mahdollisuutta jakaa tutkittavana oleva tuote tuotelajeihin tarpeen mukaan.
Therefore, sales not found to be in the ordinary course of trade are excluded at product type level from the calculation of the profit to be used in constructing the normal value.
Sen vuoksi myynti, jonka ei havaittu tapahtuvan tavanomaisessa kaupankäynnissä, jätetään pois tuotelajin tasolla voittolaskelmista, joita käytetään normaaliarvon muodostamisessa.
The same Indonesian exporting producer also claimed that when constructing normal value for certain product types, no deduction for allowances had been made in order to bring the normal values back to an ex-works level.
Sama indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti vielä, että kun tietyille tuotelajeille muodostettiin laskennallinen normaaliarvo, normaaliarvoja ei ollut oikaistu noudettuna lähettäjältä -tasolle.
The claim was accepted and the calculation amended accordingly.
Väite hyväksyttiin ja laskelmia muutettiin tämän mukaisesti.
In the absence of any other comments concerning the determination of normal value, the provisional findings in recitals 27 to 33 of the provisional Regulation — corrected as indicated in recital 26 of this Regulation — are hereby confirmed.
Koska normaaliarvon määrittämisestä ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 27–33 kappaleessa esitetyt päätelmät voidaan vahvistaa oikaistuina tämän asetuksen johdanto-osan 26 kappaleessa esitetyn mukaisesti.
Following provisional disclosure, one Indonesian exporting producer claimed that no justification had been given for considering the price to its related importer company in the Union as unreliable, and for the construction of the export price, in respect of such sales, under Article 2(9) of the basic Regulation.
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että ei esitetty mitään perusteita, miksi siihen etuyhteydessä olevan unionissa sijaitsevan tuojayrityksen hintoja pidettiin epäluotettavina ja miksi tämän myynnin vientihinta muodostettiin laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti.
In this regard, it should be noted that transfer prices between related parties are not considered to be reliable because they could be artificially set at different levels depending on what would be more advantageous for the related companies concerned.
On huomattava, että toisiinsa etuyhteydessä olevien osapuolten välisiä siirtohintoja ei pidetä luotettavina, koska ne on voitu keinotekoisesti asettaa eri tasoille riippuen siitä, mikä on edullisempaa kyseisille etuyhteydessä oleville yrityksille.
For this reason, the construction of the export price under Article 2(9) of the basic Regulation, using a reasonable profit margin independent of the actual profit resulting from transfer prices, avoids any distorting effects that may arise from the transfer prices.
Tästä syystä, jos vientihinta muodostetaan laskennallisesti perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti käyttäen kohtuullista voittomarginaalia – riippumatta siirtohinnoista saadusta todellisesta voitosta –, vältetään vääristymät, joita voi syntyä siirtohintojen käytöstä.
For export sales to the Union through related importers located in the Union, following provisional disclosure, both Indonesian exporters claimed that the profit margin used for the construction of the export price pursuant to Article 2(9) of the basic Regulation was inappropriate.
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen molemmat indonesialaiset vientiä harjoittavat tuottajat väittivät unionissa sijaitsevien etuyhteydessä olevien tuojien kautta tapahtuneesta unioniin suuntautuneesta vientimyynnistä, että voittomarginaali, jota käytettiin laskennallisen vientihinnan määrittämiseen perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti, ei ollut asianmukainen.
They both argued that the profit which had been used at the provisional stage referred to only one partially cooperating importer and had not been verified, and was therefore not reliable.
Molemmat väittivät, että voitto, jota oli käytetty alustavassa vaiheessa, viittasi vain yhteen osittain yhteistyössä toimineeseen tuojaan eikä sitä ollut tarkistettu, minkä vuoksi se ei ollut luotettava.
Accordingly, they suggested using a profit of 5 % as it was done in other investigations.
Ne ehdottivat käytettäväksi 5 prosentin voittoa, jota on käytetty muissa tutkimuksissa.
In consideration of the low level of cooperation by independent importers in this investigation, the claim is accepted and a profit level of 5 % was applied, which is in line with profits levels used in previous investigations for the same sector.
Kun otetaan huomioon riippumattomien tuojien vähäinen yhteistyöaste tässä tutkimuksessa, väite hyväksytään, ja sovelletaan 5 prosentin voittotasoa, joka on yhdenmukainen samaa sektoria koskevissa aiemmissa tutkimuksissa käytettyjen voittotasojen kanssa.
In the absence of any other comments in respect of comparison, the content of recitals 34 to 36 of the provisional Regulation — adjusted as explained in recital 29 of this Regulation — is hereby confirmed.
Koska vertailusta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 34–36 kappaleen päätelmät voidaan vahvistaa oikaistuina tämän asetuksen johdanto-osan 29 kappaleen mukaisesti.
Following provisional disclosure both Indonesian exporters pointed out that no adjustment should have been made for differences in commissions pursuant to Article 2(10)(i) for sales via the respective related traders in a third country.
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen molemmat indonesialaiset viejät totesivat, että kolmansissa maissa niihin etuyhteydessä olevien kauppiaiden kautta tapahtuneesta myynnistä ei olisi pitänyt tehdä oikaisuja 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisesti palkkioiden erojen osalta.
Both companies argued that their production companies in Indonesia and the respective related traders in Singapore form a single economic entity and that the traders in the third country act as the export department of their related Indonesian companies.
Molemmat yritykset väittivät, että niiden tuotantoyritykset Indonesiassa ja etuyhteydessä olevat kauppiaat Singaporessa muodostavat yhden taloudellisen yksikön ja että kauppiaat kolmannessa maassa toimivat etuyhteydessä olevien indonesialaisten yritysten vientiosastona.
However, in both cases domestic sales, as well as some export sales to third countries, are invoiced directly by the manufacturer in Indonesia, and the traders in Singapore receive a specific commission.
Molemmissa tapauksissa kuitenkin Indonesiassa sijaitseva tuottaja laskuttaa suoraan kotimarkkinamyynnistä samoin kuin osasta kolmansiin maihin suuntautuvasta vientimyynnistä ja Singaporessa sijaitsevat kauppiaat saavat erillisen palkkion.
For one of the Indonesian companies this commission is mentioned in a contract covering only export sales.
Yhden indonesialaisen yrityksen osalta tämä palkkio mainitaan sopimuksessa, joka kattaa vain vientimyynnin.
Moreover, the traders in the third country also sell products manufactured by other producers, in one case also from unrelated producers.
Lisäksi kolmannessa maassa oleva kauppiaat myyvät myös muiden tuottajien – ja yhdessä tapauksessa myös etuyhteydettömien tuottajien – valmistamia tuotteita.
Both related traders in Singapore therefore clearly have functions which are similar to those of an agent working on a commission basis.
Molemmilla Singaporessa sijaitsevilla etuyhteydessä olevilla kauppiailla on näin ollen selvästi toimintaa, joka muistuttaa palkkioperusteisen edustajan toimintaa.
Following definitive disclosure, the Indonesian government and one Indonesian exporting producer reiterated the claim of single economic entity referred to in the previous recital.
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen Indonesian viranomaiset ja yksi indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja toistivat väitteensä yhdestä taloudellisesta yksiköstä, johon viitattiin edellisessä kappaleessa.
They argued that in Matsushita v Council [4] the Court had previously held that the fact that the producer performs certain sales functions does not mean that a manufacturing company and a trading company cannot constitute a single economic entity.
Ne väittivät, että asiassa Matsushita v. neuvosto [4] tuomioistuin oli aiemmin katsonut, että se, että tuottaja suorittaa tiettyjä myyntitoimintoja, ei tarkoita sitä, että tuottajayritys ja kauppayritys eivät voi muodostaa yhtä taloudellista yksikköä.
Furthermore, they also claimed that sales to third countries that are carried out by the exporter directly without involving the trader in Singapore only represent a small percentage of export sales and that in the Interpipe judgement [5] the Court of First Instance held that small volumes of direct sales by the producer did not support the claim that there was no single economic entity.
Ne väittivät myös, että kolmansiin maihin suuntautuva myynti, jonka viejä suorittaa suoraan ilman Singaporessa sijaitsevaa kauppiasta, edustaa vain pientä osuutta vientimyynnistä ja että asiassa Interpipe [5] ensimmäisen asteen tuomioistuin katsoi, että vaikka tuottaja myy suoraan pieniä määriä, se ei tarkoita sitä, etteikö kyseessä olisi yksi taloudellinen yksikkö.
Finally, they brought forward that in Canon v Council [6] the fact that a sales subsidiary also acted as a distributor of products from other companies did not affect the finding of a single economic entity.
Lopuksi ne vielä esittivät, että asiassa Canon v. neuvosto [6] se seikka, että myynnistä vastaava tytäryhtiö toimi myös muiden yritysten tuotteiden jakelijana, ei vaikuttanut päätelmään, jonka mukaan kyseessä oli yksi taloudellinen yksikkö.
Even though in Matsushita v Council the Court held that the institutions were in that case entitled to find that a manufacturer, together with one or more distribution companies which it controls, forms an economic entity even though it performs certain sales functions itself, it does not necessarily follow that there is an obligation to always consider a producer and its related sales companies as a single economic entity.
Vaikka asiassa Matsushita v. neuvosto tuomistuin katsoikin, että toimielimillä oli kyseisessä asiassa oikeus katsoa, että valmistaja yhdessä yhden tai useamman hallinnassaan olevan jakeluyrityksen kanssa muodostaa taloudellisen yksikön, vaikka se harjoittaa itsekin jotakin myyntitoimintaa, siitä ei välttämättä seuraa, että tuottajaa ja siihen etuyhteydessä olevia myyntiyrityksiä olisi aina pidettävä yhtenä taloudellisena yksikkönä.
Furthermore, unlike the Indonesian exporting producer, the manufacturer in Matsushita v Council did not make any direct sales itself.
Lisäksi asiassa Matsushita v. neuvosto valmistaja ei itse harjoittanut suoraa myyntiä, toisin kuin indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja.
Secondly in the Interpipe judgement, the fact that direct sales by the exporting producer represented only a limited percentage of the total sales volume to the Union was only one element analysed by the Court of First Instance.
Interpipe-tuomiossa puolestaan se, että vientiä harjoittavan tuottajan harjoittama suora myynti edusti vain vähäistä prosenttiosuutta unioniin suuntautuvan viennin kokonaismäärästä, oli vain yksi ensimmäisen asteen tuomioistuimen analysoimista seikoista.
More importantly, the Court stressed the fact that these direct sales were made to the new Member States for a transitional period only.
Tärkeämpää on, että tuomioistuin painotti sitä, että suora myynti tapahtui uusiin jäsenvaltioihin vain siirtymäkauden ajan.
In contrast, in this case, the available evidence indicates that the sales directly by the producer to certain third countries are not temporary but — at least in principle — structural, i.e. permanent.
Tässä tapauksessa sitä vastoin käytettävissä oleva näyttö osoittaa, että tuottajan suora myynti tiettyihin kolmansiin maihin ei ole tilapäistä vaan – ainakin periaatteessa – rakenteellista eli pysyvää.
Moreover, for each producer concerned, those sales represent a considerable percentage of its domestic sales.
Lisäksi kunkin asianomaisen tuottajan osalta kyseinen myynti edustaa merkittävää prosenttiosuutta sen kotimarkkinamyynnistä.
Finally, in Canon v Council the sales of the sales subsidiary of the exporting producer on the domestic market included other products that were only sold under a different brand name but had nevertheless all been produced by the exporting producer itself.
Lopuksi vielä voidaan todeta, että asiassa Canon v. neuvosto vientiä harjoittavan tuottajan myynnistä vastaavan tytäryhtiön myynti kotimarkkinoilla sisälsi muitakin tuotteita, joita vain myytiin eri tuotenimellä mutta jotka kaikki vientiä harjoittava tuottaja oli kuitenkin itse tuottanut.
The claim is therefore again rejected.
Tämän vuoksi väite hylättiin jälleen.
One Indonesian company further claimed that, even if the concept of the single economic entity were not to be accepted, the Commission had imposed a ‘double margin’ by deducting from the export price to independent customers in the Union both a profit for the related importer in the Union as well as a commission for the related trader in the third country.
Yksi indonesialainen yritys väitti vielä, että vaikkei yhden taloudellisen yksikön käsitettä hyväksyttäisikään, komissio on vahvistanut ”kaksinkertaisen marginaalin” vähentämällä riippumattomille asiakkaille unionissa suuntautuneen viennin hinnasta sekä unionissa sijaitsevan etuyhteydessä olevan tuojan voiton että kolmannessa maassa sijaitsevan etuyhteydessä olevan kauppiaan palkkion.
However, the two items were taken into account for different purposes and were deducted separately.
Nämä kaksi seikkaa otettiin kuitenkin huomioon eri tarkoituksia varten ja ne vähennettiin erikseen.