natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The new rule in §8c(1a) KStG differs from the preceding rule, the repealed §8(4) KStG, in one important aspect which is crucial for the assessment for State aid purposes.
KStG:n 8 c §:n 1 a momentin uusi määräys eroaa edeltävästä määräyksestä, kumotusta KStG:n 8 §:n 4 momentista, yhdellä tärkeällä tavalla, jolla on merkitystä valtiontukea koskevan arvioinnin kannalta.
Under §8c(1) KStG, a company forfeits its loss carry-forward where more than half of the shares are transferred, unless the Sanierungsklausel is applicable.
KStG:n 8 c §:n 1 momentin nojalla yritys ei voi toteuttaa tappiontasausta, kun osakkeista siirretään yli puolet, ellei saneerauslauseketta sovelleta.
Thus, the general rule is the forfeiture of loss carry-forwards on significant changes in ownership.
Yleisenä sääntönä siis on, että tappiontasaus menetetään, jos omistuksessa tapahtuu merkittäviä muutoksia.
The existing Sanierungsklausel therefore is the exception to the general rule.
Voimassa oleva saneerauslauseke on siksi poikkeus yleiseen sääntöön.
Under the earlier §8(4) KStG, the general rule was continuation of loss carry-forwards in the case of significant changes in ownership, provided that the company was economically identical.
Edellisen KStG:n 8 §:n 4 momentin nojalla yleisenä sääntönä oli, että tappiontasausmahdollisuus säilyi omistusrakenteen muuttuessa merkittävästi, jos yritys oli taloudellisesti sama.
This exception was intended to prevent abuse, for example in the form of trading in shell companies.
Tämän poikkeuksen tavoitteena oli väärinkäytösten estäminen, esimerkiksi toimintansa lopettaneilla yrityksillä käytävän kaupan muodossa.
THE OPENING DECISION
PÄÄTÖS MENETTELYN ALOITTAMISESTA
By letter dated 24 February 2010 the Commission informed Germany that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) TFEU in respect of this measure.
Komissio antoi 24 päivänä helmikuuta 2010 päivätyllä kirjeelle Saksalle tiedoksi, että se oli päättänyt aloittaa tästä toimenpiteestä SEUT-sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn.
In the opening decision, the Commission took the view that §8c(1a) KStG differentiates between financially sound loss-making companies and companies that are (potentially) insolvent or over-indebted, by benefiting only the latter.
Päätöksessään menettelyn aloittamisesta komissio katsoi, että KStG:n 8 c §:n 1 a momentissa tehdään ero taloudellisesti vakaiden tappiota tekevien yritysten ja sellaisten yritysten välillä, jotka ovat (mahdollisesti) maksukyvyttömiä tai ylivelkaantuneita, koska se koskee ainoastaan viimeksi mainittuja.
§8c(1a) KStG thus seemed to depart from the system of reference, according to which both types of companies would not be eligible for loss carry-forward.
KStG:n 8 a §:n 1 a momentti näyttää sen vuoksi muodostavan poikkeuksen viitejärjestelmästä, jonka mukaan kumpikaan näistä yritysluokista ei voisi toteuttaa tappiontasauksia.
The Commission therefore reached the preliminary conclusion that the measure is selective and constitutes State aid, since the preconditions of Article 107(1) TFEU appeared to be fulfilled.
Komissio päätteli siksi alustavasti, että toimenpide on valikoiva ja että se on valtiontukea, koska SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan edellytykset näyttivät täyttyvän.
Finally, the Commission expressed its doubts about the compatibility of the measure with Article 107(3)(b) TFEU, as interpreted by the Temporary Framework [11], and with Article 107(3)(c), as interpreted by the Rescue and Restructuring Guidelines [12] and the Regional Aid Guidelines [13].
Lopuksi komissio ilmaisi epäilyksensä toimenpiteen yhdenmukaisuudesta SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan kanssa, sellaisena kuin se tulkittuna tilapäisissä yhteisön puitteissa [11], ja 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan kanssa, sellaisena kuin se on tulkittuna yritysten pelastamista ja rakenneuudistusta koskevissa suuntaviivoissa [12] ja alueellista tukea koskevissa suuntaviivoissa [13].
The decision to initiate the procedure was published in the Official Journal of the European Union [14].
Päätös menettelyn käynnistämisestä julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä [14].
The Commission invited Germany and interested parties to submit comments.
Komissio kehotti Saksaa ja asianomaisia osapuolia toimittamaan huomautuksensa.
After the opening of the formal investigation procedure, the German Federal Ministry for Finance instructed the tax authorities responsible for tax collection to cease applying §8c(1a) KStG until the Commission had adopted a final decision in the case and to inform the entities concerned that in the event of a negative final decision by the Commission, State aid would have to be recovered [15].
Muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisen jälkeen Saksan liittovaltion valtiovarainministeriö neuvoi veron keräämisestä vastaavia veroviranomaisia lopettamaan KStG:n 8 c §:n 1 a momentin soveltamisen, kunnes komissio olisi antanut lopullisen päätöksen asiassa, ja tiedottamaan kyseessä oleville yrityksille, valtiontuki olisi perittävä takaisin, jos komissio tekee kielteisen päätöksen [15].
Germany takes the view that §8c(1a) KStG does not constitute State aid, for three reasons:
Saksa katsoo, että KStG:n 8 c §:n 1 a momentti ei ole valtiontukea kolmesta seuraavasta syystä:
it complies with the private market creditor principle (see 4.1);
Se on yhdenmukainen yksityisiä velkojia koskevan periaatteen kanssa (katso 4.1 kohta).
it is not selective (see 4.2);
Se ei ole valikoiva (katso 4.2 kohta).
it is justified by the nature and the overall structure of the German tax system (see 4.3).
Se on perusteltu Saksan verojärjestelmän luonteen ja yleisen rakenteen vuoksi (katso 4.3 kohta).
Germany further argues that the new Sanierungsklausel in §8c(1a) KStG corresponds in essence to the old Sanierungsklausel in §8(4) KStG, which had never been criticised by the Commission (see 4.4) and that a number of other Member States had similar tax rules in place (see 4.5).
Saksa katsoo edelleen, että KStG:n 8 c §:n 1 a momentin saneerauslauseke vastaa pääosin KStG:n 8 §:n 4 momentin vanhaa saneerauslauseketta, jota komissio ei ikinä arvostellut (katso 4.4 kohta) ja että monilla muilla jäsenvaltioilla on käytössä vastaavia veromääräyksiä (katso 4.5 kohta).
Compliance with the private market creditor principle
Yksityistä velkojaa koskevan periaatteen noudattaminen
The relationship of the German State towards its taxpayers is argued to be comparable with the relationship between a private creditor and a debtor, which are linked by a long-term contract, such as a rent contract or an employment contract.
Saksan valtion suhteen veronmaksajiinsa väitetään olevan verrattavissa yksityisen velkojan ja velallisen väliseen suhteeseen, joita yhdistää pitkäaikainen sopimus, kuten vuokrasopimus tai työsopimus.
In the view of the German authorities, a private creditor party to a long-term contract would forego part of their future claims, if that enabled another undertaking to take over the debtor, thus ensuring the continuation of the long-term contract.
Saksan viranomaisten mielestä pitkäaikaisen sopimuksen yksityinen velkojaosapuoli siirtäisi osan tulevista vaateistaan, jos sen ansiosta toinen yritys voisi ottaa velallisen haltuunsa, jolloin pitkäaikaisen sopimuksen jatkuminen varmistuisi.
Absence of selectivity
Valikoimattomuus
Germany takes the view that §8c(1a) KStG is a general measure, since it may be used by all undertakings, regardless of their region, sector and size.
Saksa katsoo, että KStG:n 8 c §:n 1 a momentti on yleinen toimenpide, koska kaikki yritykset voivat käyttää sitä alueesta, alasta ja koosta riippumatta.
Germany points out that any undertaking could potentially find itself in financial difficulties outside its control and be a candidate for application of the rule.
Saksa huomauttaa, että kaikki yritykset voivat mahdollisesti joutua rahoitusvaikeuksiin, jotka eivät ole niiden hallinnassa, ja olla mahdollisesti kelpoisia kyseisen määräyksen soveltamiseen.
The German authorities note that the Commission itself had taken the view, in its 1998 Notice on business taxation, that, ‘provided that they apply without distinction to all firms and to the production of all goods’, tax measures of a purely technical nature, such as rules on loss carry-overs, were not selective, and that ‘the fact that some firms or some sectors benefit more than others from some of these tax measures does not necessarily mean that they are caught by the competition rules governing State aid’ [17].
Saksan viranomaiset huomauttavat, että komissio on itse pannut merkille vuoden 1998 tiedonannossaan yritysten verottamisesta, että puhtaasti veroteknisiä toimenpiteitä ei katsota valtiontuiksi, jos niitä sovelletaan yhtäläisesti kaikkiin yrityksiin ja tuotannonaloihin, ja että osa näistä verotustoimenpiteistä hyödyttää joitakin yrityksiä tai aloja enemmän kuin toisia mutta se ei välttämättä merkitse toimenpiteiden sisällyttämistä valtiontukia koskevien kilpailusääntöjen soveltamisalaan [17].
Germany takes the view that these considerations were of particular importance for tax incentives for research and development, but also for environmental protection, training and employment.
Saksa katsoo, että nämä seikat olivat erityisen merkittäviä tutkimuksen ja kehityksen verokannustimille mutta myös ympäristönsuojelun, koulutuksen ja työllisyyden aloilla.
In the view of the German authorities, tax rules that favour undertakings making particular efforts in these areas are not selective, since they are open to all undertakings, even if de facto they are of greater benefit to undertakings active in certain sectors than others.
Saksan viranomaisten mielestä verotusmääräykset, joilla suositaan näillä aloilla erityisiä ponnisteluja toteuttavia yrityksiä, eivät ole valikoivia, koska ne ovat avoimia kaikille yrityksille, vaikka ne tosiasiassa hyödyttävät enemmän tietyillä aloilla aktiivisia yrityksiä kuin toisia.
In Germany’s view, the same reasoning should also apply to tax rules that favour undertakings in difficulty which are acquired in order to be restructured.
Saksan mielestä samaa päättelyä olisi sovellettava verotusmääräyksiin, joilla suositaan vaikeuksissa olevia yrityksiä, jotka on hankittu saneerausta varten.
Germany argues that the Court and the General Court had accepted that a measure benefiting exclusively undertakings in difficulty may, in principle, constitute a general measure, which is not selective.
Saksa väittää, että unionin tuomioistuin ja yleinen tuomioistuin ovat hyväksyneet, että ainoastaan vaikeuksissa olevia yrityksiä hyödyttävä toimenpide voi periaatteessa olla yleinen toimenpide, joka ei ole valikoiva.
In this context Germany cites in the first instance DMT, where the Court held with regard to a Belgian payment facility for undertakings in difficulties that [18]:
Tässä yhteydessä Saksa lainaa ensimmäisenä esimerkkinä asiaa DMT, jossa tuomioistuin totesi Belgian vaikeuksissa olevia yrityksiä koskevan maksuvälineen osalta seuraavaa [18]:
‘The French Government argues that payment facilities in relation to social security contributions do not constitute State aid if they are granted in identical circumstances to any undertaking experiencing financial difficulties.
”Ranskan hallitus väittää, että sosiaaliturvamaksuista annetut maksuhelpotukset eivät ole valtiontukea, jos ne annetaan samoilla ehdoilla kaikille taloudellisissa vaikeuksissa oleville yrityksille.
That would seem to be the case under the regime established by the Belgian legislation.
Belgian lainsäädännön mukaisen järjestelmän osalta tilanne vaikuttaa Ranskan hallituksen mukaan tällaiselta.
The Commission, however, claims that the ONSS has a discretionary power in regard to the grant of payment facilities.
Komissio väittää päinvastoin, että ONSS:llä on harkintavaltaa sen myöntäessä maksuhelpotuksia.
It follows from the wording of Article 92(1) of the Treaty that general measures which do not favour only certain undertakings or the production of only certain goods do not fall within that provision.
Perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan sanamuodosta seuraa, että tämän artiklan soveltamisalaan eivät kuulu yleisluontoiset toimenpiteet, joilla ei suosita vain jotakin yritystä tai tuotannonalaa.
By contrast, where the body granting financial assistance enjoys a degree of latitude which enables it to choose the beneficiaries or the conditions under which the financial assistance is provided, that assistance cannot be considered to be general in nature (see, to that effect, Case C-241/94 France v Commission [1996] ECR I-4551, paragraphs 23 and 24).
Jos sitä vastoin elimellä, joka myöntää taloudelliset edut, on harkintavaltaa valita toimenpiteen edunsaajat tai ehdot, toimenpidettä ei voida pitää yleisluontoisena (ks. vastaavasti asia C-241/94, Ranska v. komissio, tuomio 26.9.1996, Kok. 1996, s. I-4551, 23 ja 24 kohta).
It is for the national court in the main proceedings to determine whether the ONSS’s power to grant payment facilities is discretionary or not and, if it is not, to establish whether the payment facilities granted by the ONSS are general in nature or whether they favour certain undertakings.’
Kansallisessa tuomioistuimessa kyseessä olevassa asiassa kansallisen tuomioistuimen asiana on ratkaista, sisältyykö ONSS:n maksuhelpotuksien myöntämistä koskevaan valtaan harkintavaltaa vai ei, ja jos ei sisälly, ratkaista, ovatko ONSS:n myöntämät maksuhelpotukset yleisluontoisia vai suositaanko niillä joitakin yrityksiä.”
Germany also cites HAMSA, where the Spanish authorities had argued that a measure is not selective because it applies to all undertakings in difficulty.
Saksa lainaa myös asiaa HAMSA, jossa Espanjan viranomaiset väittivät, että toimenpide ei ole valikoiva, koska sitä sovelletaan kaikkiin vaikeuksissa oleviin yrityksiin.
On that point, the General Court held that [19]:
Sen osalta tuomioistuin totesi seuraavaa [19]:
‘In the present case, the argument relied on by the applicant and the Kingdom of Spain to the effect that the Spanish law of 26 July 1922 concerning suspension of payments institutes a general procedure, applicable to all companies in difficulty, cannot be accepted. Whilst it is true that the law does not have authority to apply selectively in favour of certain categories of undertakings or sectors of activity, it must be remembered that the debt remissions criticised by the Commission do not flow automatically from the application of the law, but from the discretionary decisions made by the public bodies in question. It is, moreover, settled case-law that where the body granting financial assistance enjoys a degree of latitude which enables it to choose the beneficiaries or the conditions under which the financial assistance is provided, that assistance cannot be considered to be general in nature (Case C-256/97 DM Transport [1999] ECR I-3913, paragraph 27).’
”Esillä olevassa asiassa kantajan ja Espanjan kuningaskunnan väite siitä, että Espanjan 26.7.1922 annetussa maksujen suorittamisen lakkauttamista koskevassa laissa otetaan käyttöön yleinen menettely, jota sovelletaan kaikkiin vaikeuksissa oleviin yrityksiin, on hylättävä. Vaikka on totta, ettei kyseistä lakia voida soveltaa valikoivasti tiettyihin yritysryhmiin tai toimialoihin, on kuitenkin todettava, että komission arvostelemat velkojen anteeksiannot eivät välittömästi perustu kyseiseen lakiin vaan kyseisten julkisten elinten harkintavaltansa nojalla tekemään päätökseen. Oikeuskäytännön mukaan jos elimellä, joka myöntää taloudelliset edut, on harkintavaltaa määrittää toimenpiteen edunsaajat tai ehdot, toimenpidettä ei voida pitää yleisluonteisena (asia C-256/97, DM Transport, tuomio 29.6.1999, Kok. 1999, s. I-3913, 27 kohta).”
The German authorities argue that, unlike the measures in DMT and HAMSA, §8c(1a) KStG does not provide for discretionary decisions by public bodies, but that its application flows automatically from the law.
Saksan viranomaiset väittävät, että toisin kuin toimenpiteet asioissa DMT ja HAMSA, KStG:n 8 c §:n 1 a momentissa ei säädetä julkisten elinten harkintavallasta vaan toimenpiteet perustuvat välittömästi lakiin.
Therefore, applying the a contrario argument, §8c(1a) KStG is not selective.
Tämän perusteella Saksa päättelee, että KStG:n 8 c §:n 1 a momentti ei ole valikoiva.
Germany also takes the view that §8c(1a) KStG forms part of the body of rules under German insolvency law.
Saksa katsoo myös, että KStG:n 8 c §:n 1 a momentti on osa säännöstöä, joka kuuluu Saksan maksukyvyttömyyttä koskevaan lainsäädäntöön.
In particular, the eligibility of an undertaking is based on the notions of insolvency, risk of insolvency and over-indebtedness, which are defined in the InsO and which provide grounds for the opening of insolvency procedures.
Yritysten tukikelpoisuus perustuu erityisesti maksukyvyttömyyden, uhkaavan maksukyvyttömyyden ja ylivelkaantumisen käsitteisiin, jotka määritellään InsO:ssa joiden perusteella voidaan aloittaa maksukyvyttömyysmenettely.
On the question of selectivity, Germany concludes that the Commission’s view would mean that any tax reduction constituted State aid, even if it were generally applicable, and that such a position was in breach of the TFEU.
Valikoivuuden osalta Saksa toteaa lopuksi, että komission näkemys tarkoittaisi, että kaikki verovähennykset olisivat valtiontukea, vaikka niitä sovellettaisiin yleisesti, ja että sellainen kanta olisi ristiriidassa SEUT-sopimuksen kanssa.
Justification by the nature or overall structure of the tax system
Verojärjestelmän luonnetta tai yleistä rakennetta koskeva perustelu
Germany asserts that the exemption created by §8c(1a) KStG is justified by the nature and overall structure of the German corporate tax system.
Saksa toteaa, että KStG:n 8 c §:n 1 a momentilla luotu vapautus on perusteltu Saksan yhtiöverojärjestelmän luonteen ja yleisen rakenteen vuoksi.
It claims that there is an objective difference between undertakings in difficulty which are in need of restructuring and other undertakings, and that this objective difference justifies different treatment of undertakings in difficulty which are acquired in view of restructuring.
Se väittää, että vaikeuksissa olevien yritysten, jotka tarvitsevat saneerausta, ja muiden yritysten välillä on selkeä ero ja että tällä selkeällä erolla perustellaan sellaisten vaikeuksissa olevien yritysten, jotka on hankittu saneerausta varten, erilainen kohtelu.
The German authorities base their argument on three considerations.
Saksan viranomaiset perustavat väitteensä kolmeen seikkaan.
Firstly, whereas financially sound undertakings have a choice between seeking finance on the capital markets and looking for an undertaking to acquire them, undertakings in difficulty only have the latter option, as they will not be able to raise debt on the capital market or obtain a bank loan.
Ensinnäkin taloudellisesti vakaat yritykset voivat joko hakea rahoitusta pääomamarkkinoilta tai etsiä osakkeilleen ostajaa, vaikeuksissa olevilla yrityksillä on vain jälkimmäinen vaihtoehto, koska ne eivät saisi lainaa pääomamarkkinoilta eikä niille myönnettäisi pankkilainaa.
As a result, undertakings in difficulty will systematically forfeit the possibility of carrying forward their losses, whereas healthy undertakings always have the choice between debt financing and looking for a buyer.
Siksi vaikeuksissa olevat yritykset menettävät järjestelmällisesti mahdollisuuden tappiontasaukseen, kun taas terveet yritykset voivat aina valita lainarahoituksen ja ostajan etsimisen välillä.
Secondly, the ratio legis of §8c(1) KStG, i.e. preventing trade in empty-shell companies with accumulated losses, does not require the exclusion of loss carry-forward in situations where the acquisition is for the purpose of restructuring rather than simply tax optimisation.
Toiseksi KStG:n 8 c §:n 1 kohdan tarkoitus eli toimintansa lopettaneilla yrityksillä käytävän kaupan estäminen ei edellytä tappiontasauksen kieltämistä tilanteissa, joissa hankinta tehdään saneerausta varten eikä niinkään vain verotuksellisista syistä.
Without the restriction of §8c(1a) KStG to acquisitions of undertakings in financial difficulty in view of restructuring, i.e. if other acquisitions were also included, the ratio legis could no longer be maintained.
Jos KStG:n 8 c §:n 1 a momenttia ei rajoitettaisi vaikeuksissa olevien yritysten hankintaan saneeraustarkoituksessa eli jos muutkin hankinnat sisällytettäisiin soveltamisalaan, sen tarkoitusta ei enää voitaisi säilyttää.
Thirdly, the purpose of §8c(1) KStG is to ensure that the sale price of stakes in undertakings is based solely on the economic value of the undertaking and that the value of accumulated losses for tax optimisation does not affect the sale price.
Kolmanneksi KStG:n 8 c §:n 1 momentin tavoitteena on varmistaa, että osakkeiden myyntihinta yrityksissä perustuu ainoastaan yrityksen taloudelliseen arvoon ja että kertyneiden tappioiden verotuksellinen arvo ei vaikuta myyntihintaan.
In the case of the acquisition of an undertaking in difficulty in view of restructuring, however, the possible value of accumulated losses plays no particular role.
Mikäli vaikeuksissa oleva yritys hankitaan saneeraustarkoituksessa, mahdollisella kertyneiden tappioiden arvolla ei ole kuitenkaan erityistä merkitystä.
To substantiate this argument, Germany points out that accountants do not attach any value, in commercial group accounts, to potential carried-forward losses of an ailing undertaking.
Tämän väitteen perusteluksi Saksa huomauttaa, että kirjanpitäjät eivät ota kaupallisen konsernin tilinpäätöksessä huomioon vaikeuksissa olevan yrityksen mahdollisia tappiontasauksia.
For these three reasons taken together, Germany considers that, even if §8c(1a) KStG were prima facie selective, it is in any event justified by the nature and overall structure of the German corporate tax system.
Näiden kaikkien syiden vuoksi Saksa katsoo, että vaikka KStG:n 8 c §:n 1 a momentti olisi ensi näkemältä valikoiva, se on joka tapauksessa perusteltu Saksan yhtiöverojärjestelmän luonteen ja yleisen rakenteen vuoksi.
Link between new and old Sanierungsklausel
Uuden ja vanhan saneerauslausekkeen välinen yhteys
Germany observes that, with effect from 1 January 2008, §8c KStG replaced a similar rule that was repealed at the same time, namely §8(4) KStG.
Saksa toteaa, että KStG:n 8 c § korvasi 1 päivästä tammikuuta 2008 alkaen vastaavan määräyksen, joka kumottiin samaan aikaan, eli KStG:n 8 §:n 4 momentin.
Both rules pursue the same objective, i.e. the prevention of trade in empty-shell companies with accumulated losses.
Molemmilla määräyksillä on sama tavoite eli toimintansa lopettaneilla yrityksillä käytävän kaupan estäminen.
Germany notes that the Commission had never expressed any concerns with regard to §8(4) KStG, and that it therefore appears that this rule did not constitute State aid.
Saksa huomauttaa, että komissio ei ole koskaan ilmaissut mitään huolia KStG:n 8 §:n 4 momentin osalta, ja siksi vaikuttaa siltä, että tämä määräys ei ole valtiontukea.
Germany therefore regards the Commission’s position in this regard as incoherent.
Saksa katsoo siksi, että komission kanta on tämän osalta epäjohdonmukainen.
Similar rules in other tax systems
Vastaavat määräykset muissa verojärjestelmissä
Germany has pointed out that many other Member States have comparable rules to §8c(1a) KStG.
Saksa on huomauttanut, että monilla muilla jäsenvaltioilla on KStG:n 8 c §:n 1 a momenttia vastaavia määräyksiä.
Examples are Austria, Belgium, Finland, Italy, Luxembourg and the Netherlands.
Esimerkkejä ovat Alankomaat, Belgia, Italia, Itävalta, Luxemburg ja Suomi.
It notes that the Commission has not taken any action under the State aid rules against these Member States, despite the great similarities between the systems.
Se panee merkille, että komissio ei ole ryhtynyt mihinkään toimiin valtiontukisääntöjen nojalla näitä jäsenvaltioita vastaan, vaikka järjestelmien välillä on paljon samankaltaisuuksia.