natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(Commission translation) ‘That is why no arrangements to soften the blow have been made under national law to confront a situation of default on the part of the commune The State cannot offload its obligation to implement judicial decisions by invoking the absence of funds or the autonomy of regional or local authorities – an autonomy that it has not been able to guarantee to date, since the commune is in no position to pay its debts. The applicants therefore denounce the State’s incapacity to adopt positive measures that would have enabled the commune to contribute in accordance with its obligation … The applicants note that, in its judgment of 18 November 2005, the Council of State held that the legislature intended to give the representative of the State, in the event of a local or regional authority’s not being able to implement a judicial decision, the power to take the place of that authority’s decision-making bodies in order to release or create the resources enabling the judicial decision concerned to be fully implemented. It is on the basis of these omissions on the part of the French State that the applicants demand both acknowledgement of Article 6-1’s having been breached and the resulting compensation – an initiative that no more contradicts the concept of legal personality than it does the concepts of independence and of a distinct set of assets’.
”Tällä tavoin kansallisessa lainsäädännössä ei ole säädetty minkäänlaisesta hätäratkaisusta kunnan maksujen lakkautukseen.”; ”Valtio ei voi vapautua velvollisuudestaan panna täytäntöön oikeuden päätökset vetoamalla varojen puutteeseen tai paikallisten yhteisöjen itsehallintoon, vaikka se ei olekaan pystynyt toistaiseksi panemaan niitä täytäntöön, koska kunta ei kykene maksamaan velkojaan. Tämän seurauksena kantajat syyttävät valtiota kyvyttömyydestä panna täytäntöön toimenpiteitä, joiden avulla kunta olisi voinut panna täytäntöön sille kuuluvan maksuvelvollisuuden.”; ”Kantajat toteavat, että korkein hallinto-oikeus on 18 päivänä marraskuuta 2005 antamassaan tuomiossa katsonut, että lainsäätäjä on halunnut antaa valtion edustajalle valtuudet, joiden avulla tämä voi, mikäli alueellinen yhteisö on laiminlyönyt tuomioistuimen päätöksen täytäntöönpanon, tulla kyseisen yhteisön päättävien elinten sijaan vapauttaakseen tai hankkiakseen varat, joilla kyseinen oikeuden päätös pannaan täysimääräisesti täytäntöön. Kantajat pyytävät Ranskan valtion omien laiminlyöntien perusteella, että tuomioistuin vahvistaa 6 artiklan 1 kohdan rikkomisen ja siitä seuraavan korvauksen, tämän aiheuttamatta mitään ristiriitaa suhteessa oikeushenkilön, riippumattomuuden tai oman varallisuuden käsitteisiin.”
Cf. Article L. 621-2, second subparagraph, of the Commercial Code: ‘At the request of the administrator (court-registered or otherwise) or the public prosecution service, or by the court’s own motion, proceedings that have commenced may be extended to one or more other persons where their assets are inseparable from those of the debtor or where the legal person is fictitious.
Vrt. kauppalain L. 621-2 §:n 2 momentti, jonka mukaan aloitettu menettely voidaan hallintotuomarin, selvitysmiehen tai ministeriön pyynnöstä tai viran puolesta esitetyn pyynnön perusteella ulottaa koskemaan yhtä tai useampaa muuta henkilöä, jos niiden omaisuus sekoittuu velallisen omaisuuteen tai jos oikeushenkilö on fiktiivinen.
The court that has commenced the initial proceedings shall remain competent for this purpose’ (emphasis added).
Tällöin toimivalta on edelleen tuomioistuimella, joka on aloittanut alkuperäisen menettelyn. (Alleviivaus tässä).
Grelon and C. Dessus-Larrivé, ‘La confusion de patrimoines au sein d’un groupe’, Rev. sociétés 2006.
Grelon ja C. Dessus-Larrivé, ”La confusion de patrimoines au sein d'un groupe”, Rev. sociétés 2006.
Com. 10 January 2006, Rev. sociétés 2006.
Com. 10.1.2006, Rev. sociétés 2006.
As regards the causal relationship, see: Paris, 15 January 1999, Bull. Joly 1999.
Syy-yhteyden osalta katso: Pariisi, 15.1.1999, Bull. Joly 1999.
626, § 137, note B. Saintourens.
626, 137 §, note de B. Saintourens.
For each year, using the same calculation method, and taking account of the variations in turnover, the figures are as follows: EUR […] (*) in 2007, EUR […] (*) in 2008, and EUR […] (*) in 2009.
Kun käytetään samaa laskentatapaa ja otetaan huomioon liikevaihdon vaihtelut, vuotuiset määrät olisivat seuraavat: […] (*) euroa vuonna 2007, […] (*) euroa vuonna 2008 ja […] (*) euroa vuonna 2009.
For 2006, it would also be appropriate in theory to apply a rate of 48,5 % (= (365-188)/365) in proportion to the time involved, since the guarantee started only from 7 July 2006, the 188th day of the year 2006, which was the date of conversion of IFP’s legal form, i.e. a maximum of EUR […] (*).
Vuoteen 2006 olisi teoreettisesti sovellettava prosenttilukua 48,5 (= (365 – 188)/365), jotta aikavaihtelut otettaisiin huomioon, sillä takaus tuli voimaan vasta 7.7.2006, eli vuoden 2006 188. päivänä, jolloin IFP:n asema muuttui, toisin sanoen määrä olisi enintään […] (*) euroa.
Beicip-Franlab covers all of the product development costs borne by IFP. In addition, Beicip-Franlab makes various additional payments […] (*) to cover maintenance and rights of use.
Beicip-Franlab kattaa kaikki IFP:lle tuotteiden kehittämisestä aiheutuneet kustannukset ja maksaa erilaisia lisäkorvauksia […] (*), joilla on tarkoitus kattaa ylläpito ja käyttöoikeudet.
The French authorities consider that the Commission misinterprets point 1.2 of the Guarantees Notice cited above, which provides that ‘The Commission also regards as aid in the form of a guarantee the more favourable funding terms obtained by enterprises whose legal form rules out bankruptcy or other insolvency procedures or provides an explicit State guarantee or coverage of losses by the State’:
Ranskan viranomaiset katsovat, että komissio on tulkinnut virheellisesti edellä mainitun takauksista annetun tiedonannon 1.2. kohtaa, jonka mukaan myös tavanomaista edullisemmat rahoitusehdot sellaisille yrityksille, joiden oikeudellinen muoto sulkee pois konkurssin tai muut maksukyvyttömyysmenettelyt taikka nimenomaan mahdollistaa valtiontakauksen tai sen, että valtio kattaa tappiot, ovat takauksina myönnettyä valtiontukea:
Firstly, the French authorities deny that IFP, as an EPIC, possesses a legal status which rules out any bankruptcy or insolvency proceedings.
Ensiksi Ranskan viranomaiset kiistävät sen, että IFP:llä olisi EPIC-yhtiönä sellainen oikeudellinen muoto, joka sulkee pois konkurssin tai muut maksukyvyttömyysmenettelyt.
In any event, they say, the Commission has not proved this, but provided evidence to show only that IFP’s status would not allow the application of one specific procedure (namely the procedure introduced by the Law of 25 January 1985).
Komissio ei viranomaisten mukaan ole osoittanut tätä todeksi, vaan ainoastaan esittänyt todisteen siitä, ettei tämä asema salli erityisen menettelyn soveltamista (nyt esillä olevassa asiassa 25 päivänä tammikuuta 1985 annetulla lailla perustettu menettely).
Secondly, the French authorities deny that the fact that under the law and its own constitution a body cannot be made the subject of bankruptcy or insolvency proceedings automatically secures it more favourable funding terms on the market.
Toiseksi Ranskan viranomaiset kiistävät, että laillinen ja sääntömääräinen mahdottomuus joutua konkurssi- tai maksukyvyttömyysmenettelyyn ja edullisempien rahoitusehtojen saaminen markkinoilla olisivat automaattisesti yhteydessä toisiinsa.
However, they put forward a proposal based on the plea of accepted risk ( l’exception de risque accepté, see the judgments of the Council of State in Sille [51] and Meunier [52]) under which, as they suggested in the postal case, IFP’s creditors would be officially informed that their claim does not enjoy a State guarantee and that, in the event of insolvency, the State will not be obliged to substitute itself for the undertaking financially to pay the claim. Consequently, the parties concerned would be exposing themselves to risk in full knowledge of the facts, and could not claim any right to compensation.
Viranomaiset tekevät kuitenkin hyväksyttyyn riskiin perustuvan ehdotuksen (vrt. korkeimman hallinto-oikeuden tuomiot asioissa Sille [51] ja Meunier [52], joka on samankaltainen viranomaisten La Poste -asiassa tekemän ehdotuksen kanssa ja jonka mukaan ne vahvistavat virallisesti IFP:n velkojille, ettei näiden saatavilla ole valtiontakausta ja että maksukyvyttömyystilanteessa valtiota ei voida velvoittaa suorittamaan saatavaa yrityksen sijaan. Näin ollen mahdolliset asianosaiset, jotka ovat tieten tahtoen ja tietoisesti altistuneet vahingolle, eivät voi vedota oikeuteen saada korvausta. Ranskan viranomaiset sitoutuvat siis IFP:n kanssa yhdessä tekemään kunkin rahoitusoperaation yhteydessä seuraavan merkinnän rahoitussopimukseen (jokaiseen sopimuksen piiriin kuuluvaan instrumenttiin):
As regards non-contractual liability, the French authorities stated in their letter dated 13 January 2010 that in France companies governed by private law and publicly owned establishments were both subject to ordinary law (Article 1382 of the Civil Code, relating in particular to tortious liability) [207]. They added that IFP’s activities presented specific characteristics, in that they required the use of laboratory apparatus and inflammable, explosive or toxic products, which were potential sources of a significant ‘industrial’ risk [208], within the meaning of the term customarily used by insurers. Consequently, IFP had entered into various insurance contracts to cover not only the traditional risks (civil liability), but also specific risks, such as those associated with sources of ionising radiation or with breakdown of machinery in the areas surrounding wells. As regards civil liability cover, IFP’s insurance contract covered four risks: civil liability for its operations, civil liability after delivery, professional liability and environmental damage.
Sopimukseen perustumattoman vastuun osalta Ranskan viranomaiset totesivat kuitenkin 13 päivänä tammikuuta 2010 päivätyssä kirjeessään, että yksityisoikeudellisiin yrityksiin ja julkisiin laitoksiin sovellettiin Ranskassa yhtäläisesti yleisen lainsäädännön mukaista järjestelmää (siviililain 1382 §:ää, joka koskee erityisesti sopimukseen perustumatonta vahingonkorvausvastuuta [207]. Ranskan viranomaiset lisäsivät, että IFP:n toiminnalla oli omat erityispiirteensä siinä mielessä, että se edellytti laboratoriovälineiden ja tulenarkojen, räjähtävien tai myrkyllisten tuotteiden käyttöä, jotka voivat aiheuttaa merkittävän teollisuusriskin [208] vakuutuksenantajien yleisesti käyttämässä merkityksessä. Näin ollen julkinen laitos IFP on tehnyt eri vakuutussopimuksia, joilla katetaan perinteiset riskit (yksityisoikeudellinen vastuu) ja myös erityiset riskit, kuten säteilylähteisiin liittyvät riskit tai riskit, jotka liittyvät konerikkoihin kaivojen lähettyvillä. Yksityisoikeudellisen vastuun osalta IFP:n vakuutussopimus kattaa neljä riskiä: käyttöön liittyvän vastuun, luovuttamisen jälkeisen vastuun, ammatillisen vastuun ja ympäristövahingot.
In the case cited above relating to La Banque Postale, the Commission considered it necessary for the French authorities to enter into commitments permitting a mechanism to be put in place which neutralised at the level of the subsidiary any advantages that might be enjoyed by the parent.
Komissio arvioi edellä mainitussa La Banque Postalea koskevassa asiassa välttämättömäksi, että Ranskan viranomaiset tekevät sitoumuksia sellaisen mekanismin perustamisesta, joka neutralisoi tytäryrityksen suhteen emoyhtiölle mahdollisesti muodostuneet edut.
As regards the funding terms, this obligation was to state in writing in the financing contract, for each instrument covered by a contract, that under French law (in particular the need for express statutory authorisation by law for each guarantee) this financing transaction would not benefit from any guarantee of any kind, direct or indirect, on the part of the State.
Rahoitusehtojen osalta tässä velvollisuudessa oli kyse siitä, että kunkin rahoitusoperaation osalta mainitaan kirjallisesti rahoitussopimuksessa (jokaisessa sopimuksen piiriin kuuluvassa instrumentissa), että Ranskan lain mukaan (ottaen erityisesti huomioon sen, että kukin takaus on erikseen hyväksyttävä lailla) kyseiselle rahoitusoperaatiolle ei ole myönnetty minkäänlaista eikä minkäänluonteista, suoraa tai välillistä valtiontakausta. Kunkin operaation esitteessä on julkaistava tämä sopimusperusteinen määräys.
IFP’s contract research services generally consist in providing support to a customer (a third party or subsidiary) [223] wishing to conduct research activities with a view to better understanding or mastery of a scientific or technical phenomenon [224]. The request may be more or less precise and leave IFP greater or lesser scope, ranging from simple compliance with specifications strictly defined by the customer to the supply of full research including recommendations. […] (*) In response to a request IFP draws up a technical and commercial proposal, accompanied by contractual conditions for implementation, which is then the subject of negotiation with the customer. The French authorities have explained the contract research and provision of services provided by IFP in its three fields of competence, handled by its operating centres (‘centres de résultat’) for exploration and production, refining and petrochemicals, and engines and energy.
Julkinen laitos IFP tarjoaa sopimusperusteisia tutkimuspalveluja yleensä tukeakseen asiakastaan (kolmatta tai tytäryritystä [223], joka haluaa tehdä tutkimustyötä ymmärtääkseen paremmin ja hallitakseen tieteellisiä ja teknisiä ilmiöitä [224]. Kysyntä voi olla melko täsmällistä ja sallia IFP:lle laajemman toimintamarginaalin asiakkaan tiukasti määritellyn sopimusasiakirjan yksinkertaisesta noudattamisesta täydellisten tutkimuspalvelujen tarjoamiseen, suositukset mukaan lukien. […] (*) Julkinen laitos IFP tekee kunkin tilauksen perusteella teknis-kaupallisen ehdotuksen, johon se liittää toteuttamista koskevat sopimusperusteiset ehdot ja josta neuvotellaan asiakkaan kanssa. Ranskan viranomaiset ovat kuvanneet sopimusperusteisia tutkimuspalveluja ja IFP:n toteuttamia palveluja kolmella osaamisalueella (CREP, CRRP, CRME).
Com. 16 October 2001, Act. proc. coll.
Com. 16.10.2001, Act. proc. coll.
2001-20, No 256; Com. 8 January 2002, Act. proc. coll.
2001-20, nro 256; Com. 8.1.2002, Act. proc. coll.
Prosernat pays its parent a fee out of the annual turnover for the licence for the processes, and a fee on a case-by-case basis for equipment.
Prosernat maksaa emoyhtiölle tietyn osuuden vuotuisesta liikevaihdostaan korvauksena prosessien lisensseistä. Laitteisiin liittyvät käyttömaksut määritellään tapauskohtaisesti.
The IFP’s remuneration for Prosernat’s access to the results of the research work amounts to […] (*) % of Prosernat’s global annual turnover.
IFP:n saama korvaus siitä, että Prosernat saa mahdollisuuden käyttää tutkimustöiden tuloksia, on […] (*) prosenttia Prosernatin vuotuisesta liikevaihdosta.
(Commission translation) ‘The interested parties’ inability to have these judgments implemented constitutes interference with those parties’ property rights – interference such as is referred to in the first sentence of the first paragraph of Article 1 of Protocol No 1. The Government has provided no justification at all for such interference, and the Court considers that lack of resources cannot legitimise the omission concerned … In sum, the Court considers that the applicant companies have been, and are still, subject to a huge and special burden due to the non-payment of the sums from which they should have benefited in implementation of the aforesaid judgments dated 10 July 1992. There has therefore been a breach of Article 1 of Protocol No 1’.
”Asianomaiset eivät ole pystyneet saamaan näitä tuomioita täytäntöön pannuiksi, mikä merkitsee puuttumista asianosaisten omistusoikeuteen, joka kuuluu ensimmäisen lisäpöytäkirjan 1 artiklan ensimmäisen kappaleen ensimmäisen virkkeen soveltamisalaan. Hallitus ei ole esittänyt minkäänlaista perustelua tälle puuttumiselle, ja ihmisoikeustuomioistuin katsoo, ettei varojen puutteella voida perustella tällaista laiminlyöntiä.”; ”Kaiken kaikkiaan ihmisoikeustuomioistuin katsoo, että kantajayhtiöt ovat kärsineet ja kärsivät edelleen erityisestä ja kohtuuttomasta rasitteesta, joka johtuu siitä, ettei niille ole maksettu niille edellä mainittujen 10 päivänä heinäkuuta 1992 annettujen tuomioiden täytäntöönpanon perusteella kuuluvia määriä. Näin ollen ensimmäisen lisäpöytäkirjan 1 artiklaa on rikottu.”
As specified in Article L. 641-2 of the Commercial Code, this simplified procedure is applicable if the debtor’s assets include no immovable property, if the enterprise has employed no more than five employees during the six months prior to the commencement of the proceedings and if its turnover excluding tax is no more than EUR 750000.
Kauppalain L.641-2 §:ssä on täsmennetty, että yksinkertaistettua menettelyä sovelletaan, jos velallisen omaisuus ei käsitä kiinteistöjä, jos velallisella on ollut enintään viisi työntekijää menettelyn aloittamista edeltäneiden kuuden kuukauden aikana ja jos yrityksen liikevaihto ennen veroja on enintään 750000 euroa.
In the case of compulsory winding up, these subsidiaries would therefore be subject to the ordinary-law procedure, which is summarised in recitals 143 and 144.
Selvitystilassa nämä tytäryritykset joutuvat siis yleisen lainsäädännön mukaiseen menettelyyn, joka on esitetty tiivistettynä johdanto-osan 143 ja 144 kappaleessa.
In 2006, its turnover was EUR 49,9 million.
Vuonna 2006 sen liikevaihto oli 49,9 miljoonaa euroa.
Following the same reasoning, according to the French authorities, it must be held that IFP’s subsidiaries, which likewise have the legal form of public limited company under ordinary law, do not benefit from any unlimited guarantee conferred by the status of EPIC.
Tämän päättelyn perusteella on Ranskan viranomaisten mukaan katsottava, että julkisen laitoksen IFP:n tytäryritykset, joilla on myös yleisen lainsäädännön mukaisen osakeyhtiön asema, eivät myöskään saa rajoittamatonta takausta, jota mahdollisesti myönnetään EPIC-aseman perusteella.
The French authorities therefore undertake, jointly with IFP, to include the following statement in the financing contract for each transaction (for all instruments covered by a contract): ‘The issue/programme/loan does not enjoy any form of direct or indirect State guarantee. In the event of insolvency, the State would not be obliged to act as financial substitute for IFP for payment of the claim.’
”Emissiolla/ohjelmalla/lainalla ei ole minkäänlaista suoraa tai välillistä valtiontakausta. Maksukyvyttömyystapauksessa valtiolla ei ole velvollisuutta hoitaa IFP:n puolesta velan takaisinmaksua.”
In 2006, its turnover was EUR 42 million.
Vuonna 2006 sen liikevaihto oli 42 miljoonaa euroa.
An exclusive development, marketing and use agreement, signed in 2003 for a period of ten years, provides that Beicip-Franlab [receives proposals from IFP relating to the results of its research] (**) into the algorithms, models and methodologies [constituting the outcome of the research of] (**) IFP in the field of deposit exploration, and may request permission from IFP to produce products on that basis.
Vuonna 2003 tehdyssä, kymmenen vuotta voimassa olevassa yksinoikeudellisessa kehittämis-, markkinointi- ja käyttösopimuksessa määrätään, että [IFP esittää] Beicip-Franlabille [tutkimustensa tuloksia, jotka koskevat] (**) esiintymäalueiden kartoituksen alalla kehittämiään algoritmeja, malleja ja menetelmiä [, jotka ovat peräisin tutkimuksesta] (**), ja Beicip-Franlab voi pyytää IFP:tä valmistamaan tuotteita niiden pohjalta.
By letter dated 6 November 2008, registered as received by the Commission on the same day, the legal advisers of UOP Ltd (‘UOP’) informed the Commission that their client wished to comment on the measure. In view of the time needed for translation, they asked for extra time until 30 November 2008 in which to send their comments.
Tässä yhteydessä neuvonantajat pyysivät välttämättömään käännöstyöhön kuluvan ajan perusteella lisäaikaa huomautustensa toimittamiseen 30 päivään marraskuuta 2008 saakka.
On 18 August 2003 IFP and Prosernat signed a framework licensing agreement and an industrial research agreement, with retroactive effect from 1 January 2002, for a period of 10 years.
IFP ja Prosernat allekirjoittivat 18 päivänä elokuuta 2003 takautuvasti 1 päivänä tammikuuta 2002 kymmeneksi vuodeksi voimaan tulleen puitelisenssisopimuksen ja sopimuksen teollisesta tutkimuksesta.
As explained in recitals 46 to 49 of decision C 56/2007, to which the Commission refers mutatis mutandis, the French authorities consider that the Law of 16 July 1980 cannot serve as a basis for a guarantee. In the light of the legislative history of the Law, an interpretation of the Campoloro decisions of 10 November 1999 [35] and 18 November 2005 [36], and the academic literature on the subject [37], France argues that the Law of 16 July 1980 does not impose an obligation on the State to commit its own resources. The expression ‘y pourvoit’ (‘shall do so’) in Article 1 confers on the State only a power of ‘substitution’ for the executive of the person whom it replaces, in the exercise of which it is a matter of principle that the substitute has the same powers as the person replaced. When acting as a substitute, therefore, the State may exercise only the powers of that executive, which do not include access to the State budget, and the granting of an exceptional subsidy is outside the scope of the power of substitution.
Komissio viittaa soveltuvin osin edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 46–49 kappaleeseen, joiden mukaan Ranskan viranomaiset katsovat, ettei 16 päivänä heinäkuuta 1980 annettuun lakiin sisälly takausta: kyseisen lain valmistelujen perusteella, asiaan Campoloro10 päivänä marraskuuta 1999 [35] ja 18 päivänä marraskuuta 2005 [36] liittyvän oikeuskäytännön tulkinnan perusteella ja oikeustieteellisten artikkelien [37] perusteella Ranska toteaa, ettei sen mukaan 16 päivänä heinäkuuta 1980 annetussa laissa velvoitettu valtiota sitomaan omia varojaan: lain 1 §:ssä käytetty ilmaus ”y pourvoit” viittaa valtiolle myönnettyyn ”substitution”-valtuuteen, jota käyttäessään sijaantulijalla on samat valtuudet kuin henkilöllä, jonka sijaan se tulee (”il est de principe que le substituant dispose des mêmes compétences que le substitué”). Näin ollen tämän sijaantulovaltuuden yhteydessä valtio voi käyttää vain tämän toimeenpanoelimen toimivaltuuksia, joihin ei sisälly valtion talousarvion käyttömahdollisuutta, koska poikkeuksellisen avustuksen myöntäminen ei kuulu sijaantulovaltuuden käytön soveltamisalaan (”hors de l'exercice d'un pouvoir de substitution”).
Leaving aside the commitments given by France in that case, the Commission took the view that the legal status of public limited company under ordinary law was by itself sufficient to rule out the possibility of an unlimited guarantee to the subsidiary.
Komissio katsoi (ottamatta huomioon Ranskan kyseisessä asiassa antamia sitoumuksia), että yleisen lainsäädännön mukaisen osakeyhtiön oikeudellinen asema sulkisi sellaisenaan pois tytäryrityksen hyödyksi koituvan rajoittamattoman takauksen.
The Commission nevertheless notes, as its expert pointed out in the postal case, and as it explained in recital 130 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, that the obligation to enter State guarantees in a Finance Act is confined to the ‘giving’ (octroi) of such guarantees.
Komissio huomauttaa kuitenkin, kuten sen asiantuntija on todennut La Poste -asiassa ja kuten komissio on jo selvittänyt edellä mainitun päätöksen C 56/2007 johdanto-osan 130 kappaleessa, johon se viittaa soveltuvin osin, että velvollisuus mainita valtiontakaukset finanssilaissa rajoittuu koskemaan tällaisten takausten myöntämistä.
To ‘give’ a guarantee the State must confer a guarantee on an organisation or an operation by an express manifestation of its intention.
Näin ollen se, että takaus myönnetään, kattaa tapaukset, joissa valtio nimenomaisella tahdon ilmauksellaan päättää antaa takauksensa organisaatiolle tai toimenpiteelle.