natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The 2004 proceedings (case C 38/A/04)
Vuoden 2004 menettely (asia C 38/A/04)
The need for such clarification arises from the fact that, when the 2004 Decree entered into force in April 2004, Alcoa’s preferential tariff was covered by a State aid approval (the Alumix decision) until December 2005 [60].
Selvennys on tarpeen siksi, että kun vuoden 2004 asetus tuli voimaan huhtikuussa 2004, Alcoan maksama suosituimmuustariffi oli hyväksytty valtiontukea koskevien sääntöjen perusteella (Alumix-päätös) joulukuun 2005 loppuun asti [60].
Given the temporal overlap between the Alumix scheme and the provisions attacked in 2004, it is necessary to clarify whether the 2004 opening decision challenged the extension in time of the Alcoa tariff beyond the original duration of the Alumix scheme (from 1 January 2006 onwards) or whether it also called into question the Alumix scheme itself over the period April 2004-December 2005 due to the changes in its financing mechanism.
Alumix-järjestelmän ja vuoden 2004 kiistanalaisten säännösten ajallisen päällekkäisyyden vuoksi on aiheellista selvittää, kyseenalaistettiinko vuonna 2004 tehdyssä menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä Alcoa-tariffin ajallinen jatkaminen Alumix-järjestelmän alkuperäisen voimassaoloajan päätyttyä (1 päivästä tammikuuta 2006) vai asetettiinko päätöksessä kiistanalaiseksi myös Alumix-järjestelmä, sellaisena kuin sitä sovellettiin vuosina 2004–2005, rahoitusmekanismiin tehtyjen muutosten vuoksi.
A careful reading of the decision itself shows that it challenges, generically, the new tariff scheme introduced by the 2004 Decree in favour of the beneficiaries concerned (Portovesme Srl, ILA Spa, Euroallumina Spa and Alcoa), and cannot be interpreted as challenging the Alumix scheme itself.
Päätöksen huolellinen tarkastelu osoittaa, että siinä asetetaan yleisesti kiistanalaiseksi vuoden 2004 asetuksella kyseisten edunsaajien (Portovesme Srl, ILA Spa, Euroalluminia Spa ja Alcoa) hyväksi käyttöön otettu uusi tariffijärjestelmä eikä sitä pidä tulkita niin, että siinä asetettaisiin kiistanalaiseksi itse Alumix-järjestelmä.
This conclusion is substantiated by the following observations.
Tämän päätelmän vahvistavat seuraavat huomiot.
Firstly, the assessment of the measure under challenge is global and does not distinguish between beneficiaries.
Ensinnäkin toimenpidettä tarkastellaan kokonaisuutena eikä tuensaajien välillä tehdä eroja.
In particular, Alcoa’s distinct legal position as beneficiary of the authorised Alumix tariff is neither described nor assessed in detail.
Erityisesti Alcoan erityistä oikeudellista asemaa hyväksytyn Alumix-tariffin edunsaajana ei ole kuvailtu eikä arvioitu yksityiskohtaisesti.
Secondly, the Commission’s observations on the substantial difference between the Alumix system and the new tariff scheme [61] set out to demonstrate only that the Alumix findings cannot be extrapolated to the new tariff scheme, given the different financing mechanism.
Toiseksi Alumix-järjestelmän ja uuden tariffijärjestelmän [61] välisiä merkittäviä eroja koskevien komission huomautusten tarkoituksena oli pelkästään osoittaa, että Alumix-asiassa esitettyjä päätelmiä ei voi ulottaa uuteen tariffijärjestelmään erilaisen rahoitusmekanismin vuoksi.
Thirdly, if the 2004 opening decision had intended to challenge the original Alumix scheme, it would have mentioned the legal basis under which the original tariff had been granted (the 1995 Decree) and would have provided some explanation as to why the tariff arrangement as modified by the new regulatory framework curtailed the validity of the Commission’s findings in Alumix before the date of expiry of the scheme.
Kolmanneksi voidaan todeta, että jos menettelyn aloittamisesta vuonna 2004 tehdyn päätöksen tarkoituksena olisi ollut asettaa alkuperäinen Alumix-järjestelmä kyseenalaiseksi, siinä olisi viitattu oikeusperustaan, jonka nojalla alkuperäinen järjestelmä oli otettu käyttöön (vuoden 1995 asetus), ja selitetty syitä siihen, miksi uuden sääntelykehyksen myötä muutettu tariffimekanismi olisi mitätöinyt päätelmät, jotka komissio esitti Alumix-asiassa ennen järjestelmän voimassaolon päättymistä.
However, at that date the 2004 Decree had been superseded de facto by Law No 80/2005, which took effect on 1 January 2006 (see recitals 48 and 142).
Kyseisenä ajankohtana vuoden 2004 asetus oli kuitenkin korvattu lailla nro 80/2005, joka tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 2006 (ks. johdanto-osan 48 ja 142 kappale).
Therefore, the 2004 Decree is, in substance, not relevant to the present investigation.
Näin ollen kyseinen asetus ei ole olennainen tämän tutkinnan kannalta.
The 2006 proceedings (case C 36/B/06)
Vuoden 2006 menettely (asia C 36/B/06)
The wording of the 2006 opening decision does not require any interpretation: it unambiguously calls into question the prolongation of the tariff until 2010 laid down in Law No 80/2005 [62], not the Alumix scheme as such.
Menettelyn aloittamisesta vuonna 2006 tehdyn päätöksen sanamuoto ei jätä varaa tulkinnoille, sillä siinä asetetaan selvästi kyseenalaiseksi laissa nro 80/2005 [62] vahvistettu tariffin jatkaminen vuoden 2010 loppuun, ei Alumix-päätös sellaisenaan.
Conclusions on the scope of the decision
Päätöksen soveltamisalaa koskevat päätelmät
Since, at 1 January 2006, the 2004 Decree had been superseded by Law No 80/2005, the 2004 Decree is not directly relevant to the investigation.
Koska vuoden 2004 asetus korvattiin 1 päivästä tammikuuta 2006 lailla nro 80/2005, kyseisellä oikeusperustalla ei ole suoraa merkitystä tämän tutkinnan kannalta.
The investigation therefore focuses on one substantive measure: the prolongation of the Alcoa tariff from 1 January 2006 to 31 December 2010 under Law No 80/2005 read in conjunction with the relevant regulatory provisions adopted by the AEEG.
Tutkinta kohdistuu näin ollen yhteen konkreettiseen toimenpiteeseen eli Alcoa-tariffin jatkamiseen 1 päivästä tammikuuta 200631 päivään joulukuuta 2010 lain nro 80/2005 ja AEEG:n antamien asianomaisten säännösten nojalla.
However, given that there has been only one Alcoa tariff, regardless of the legal basis relied upon to grant it, if Italy were to consider that the 2004 Decree could be relied upon for the period January 2006-June 2007, the findings of the present decision should be considered applicable to the measure introduced by the 2004 Decree [63] as well.
Jos Italia kuitenkin katsoo, että lain nro 80/2005 antamisesta huolimatta vuoden 2004 asetusta voidaan käyttää oikeusperustana tammikuun 2006 ja kesäkuun 2007 välisen ajan osalta, on katsottava, että tämän päätöksen päätelmiä on sovellettava myös vuoden 2004 asetuksella käyttöön otettuun toimenpiteeseen [63].
Existence of State aid pursuant to Article 87(1) of the EC Treaty
EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuen olemassaolo
A measure constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty if the following conditions are all fulfilled: the measure (a) confers an economic advantage on the beneficiary; (b) is granted by the State or through State resources; (c) is selective; and (d) has an impact on intra-community trade and is liable to distort competition within the EU.
Toimenpide on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät: a) toimenpiteestä on taloudellista etua tuensaajalle; b) toimenpide on valtion myöntämä tai valtion varoista myönnetty; c) toimenpide on valikoiva; d) toimenpide vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää kilpailua EU:ssa.
Both Italy and Alcoa claim that the tariff is not State aid.
Italia ja Alcoa katsovat, että tariffi ei ole valtiontukea.
Existence of an advantage
Koituuko toimenpiteestä etua?
As a preliminary remark, the Commission notes that, under the tariff arrangement laid down in Article 11(11) of Law No 80/2005, the State intervenes to maintain an electricity price which is substantially lower than that which Alcoa could obtain (and did obtain) in actual market conditions.
Ensiksi komissio toteaa, että lain nro 80/2005 11 §:n 11 momentissa säädetyn tariffijärjestelmän puitteissa valtio pitää yllä sähkön toimitusta koskevaa hintaa, joka on merkittävästi alhaisempi kuin se, jonka Alcoa saisi (ja on saanut) todellisilla markkinaehdoilla.
If Alcoa had been able to obtain this price directly from one of the electricity suppliers in the regions concerned, there would have been no need for State intervention.
Jos Alcoa olisi saanut kyseisen alennetun hinnan suoraan kyseisten alueiden sähköntoimittajilta, valtion ei olisi tarvinnut puuttua asiaan.
Neither Italy nor Alcoa contests the proposition that, in the regions concerned, actual market prices are higher than the price actually paid by Alcoa thanks to the repayments made by the Equalisation Fund.
Italia ja Alcoa eivät kiistä sitä, että kyseisillä alueilla nykyiset markkinahinnat ovat korkeammat kuin hinta, jonka Alcoa todellisuudessa maksaa Cassa Conguaglion suorittaman korvauksen ansiosta.
As for the method proposed by Alcoa to assess the existence of an advantage (whether the special price is lower than the price prevailing in a fully competitive market), it must first be noted that this line of reasoning has already been rejected in the Court’s judgment (paragraph 71 of the judgment).
Menetelmästä, jota Alcoa on ehdottanut edun olemassaolon arvioimiseksi (eli onko suosituimmuustariffi alhaisempi kuin hinta, jonka yritys olisi voinut saada markkinoilla, joilla kilpailu on täysin vapaata), on todettava, että tämä väite on jo hylätty yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa (71 kohta).
Neither the Community courts nor the Commission take into account, in their assessment of the existence of an advantage, the conditions that would prevail in a hypothetical, better functioning market.
Yhteisöjen tuomioistuimet ja komissio eivät ole koskaan edun olemassaoloa arvioidessaan ottaneet huomioon hypoteettisilla, paremmin toimivilla markkinoilla vallitsevia olosuhteita.
The conditions prevailing on the actual markets concerned are consistently taken as the reference framework, as shown, for example, in the Dutch glasshouse growers case [64], in which the Commission applied the market economy operator test to assess the existence of an advantage in certain gas prices.
Viitekehys on aina muodostunut todellisista markkinaolosuhteista, kuten ilmenee esimerkiksi alankomaalaisia puutarhaviljelijöitä koskevasta asiasta [64], jossa komissio sovelsi markkinatalouden toimijan testiä arvioidakseen, sisältyikö tiettyihin kaasunhintoihin etua.
Moreover, Alcoa’s argument implies that, where a market does not function properly, it would be justified for a Member State to set prices which simulate conditions of effective competition.
Lisäksi Alcoan väitteessä oletetaan, että markkinoiden puutteellinen toiminta olisi peruste sille, että jäsenvaltio vahvistaa todellisia kilpailuolosuhteita simuloivia hintoja.
The reasoning is that if a fully competitive market is taken as a reference framework, the prices thus set by the State will not confer any advantage.
Jos käytetty viitekehys muodostuisi markkinoista, joilla kilpailu on täysin vapaata, valtion vahvistamat hinnat eivät antaisi minkäänlaista etua.
This line of reasoning runs counter to the settled principle of Community case-law according to which ‘the fact that a Member State seeks to approximate, by unilateral measures, conditions of competition in a particular sector of the economy to those prevailing in other Member States cannot deprive the measures in question of their character as aid’ [65].
Tämä näkemys on vastoin yhteisön oikeuskäytännössä vahvistettua periaatetta, jonka mukaan ”se, että jäsenvaltio pyrkii yksipuolisin toimin lähentämään talouselämän tietyn sektorin kilpailuolosuhteita toisissa jäsenvaltioissa vallitseviin kilpailuolosuhteisiin, ei muuta sitä, että kyseiset toimet ovat tukea” [65].
The Commission considers that the above principle applies equally to situations where a Member State seeks to approximate conditions of competition to those prevailing in a fully competitive market.
Komissio katsoo, että mainittua periaatetta on sovellettava vastaavasti tilanteissa, joissa jäsenvaltio aikoo lähentää kilpailuolosuhteita niihin kilpailuolosuhteisiin, jotka vallitsevat markkinoilla, joilla kilpailu on täysin vapaata.
Alcoa maintains, however, that this is the very method developed by the Commission in the Alumix case.
Alcoa väittää kuitenkin, että komissio sovelsi juuri tätä menetelmää Alumix-asiassa.
The Commission recalls that the method followed in Alumix addressed a very specific situation.
Komissio huomauttaa, että Alumix-asiassa käytetty menetelmä koski erityistilannetta.
In Alumix, the tariff was allowed by ENEL, the then fully State-owned monopoly, in an electricity market which had yet to be liberalised [66].
Alumix-asiassa tariffin myönsi ENEL, joka tuolloin oli monopolijärjestelmässä sähköä toimittava julkinen laitos, sähkömarkkinoilla, joita ei ollut vielä vapautettu [66].
In that situation, the Commission had to ascertain whether ENEL was selling at an artificially low price or behaving like a rational market economy operator.
Tässä tilanteessa komission piti tutkia, käyttikö ENEL keinotekoisesti alhaista hintaa vai toimiko se järkevän markkinatoimijan tapaan.
Given the monopoly over electricity generation and supply held by ENEL, there was no competitive market price to which the Commission could refer to assess the existence of an advantage.
Koska ENELillä oli monopoliasema sähköntuottajana ja -jakelijana, ei ollut sellaista markkinahintaa, jota komissio olisi voinut käyttää viitekohtana arvioidessaan edun mahdollista olemassaoloa.
Therefore, the Commission devised a method to identify the lowest theoretical market price at which a rational supplier would be prepared to sell to its ‘best customer’ (largest consumer with flat consumption profiles) in the specific circumstances of market in Sardinia and Veneto: a rational supplier would seek to cover at least its marginal production costs, plus a fraction of its fixed costs.
Tämän vuoksi komissio otti käyttöön menetelmän, jonka avulla se pystyi määrittämään alhaisimman teoreettisen markkinahinnan, johon järkevä sähköntoimittaja olisi valmis myymään sähköä ”parhaalle asiakkaalleen” (suurin kuluttaja, jonka kulutusprofiili oli tasainen) Sardinialle ja Venetolle tyypillisissä markkinaolosuhteissa. Järkevä sähköntoimittaja olisi pyrkinyt kattamaan vähintään tuotannon marginaalikustannukset sekä osan kiinteistä kustannuksistaan.
However, this method cannot be applied across-the-board and out of its original context, in a situation where prices are no longer set by a State-owned monopoly but are freely negotiated on the market, and the Alcoa price can no longer be construed as an ordinary business transaction, but is clearly a subsidised tariff.
Tätä menetelmää ei kuitenkaan voi soveltaa yleisesti eikä muuten kuin alkuperäisessä yhteydessään tilanteessa, jossa hintoja ei määritä valtionmonopoli, vaan jossa hinnoista neuvotellaan vapaasti markkinoilla. Näin ollen Alcoan maksamaa hintaa ei voi enää tulkita tavanomaisen liiketoimenpiteen tulokseksi, vaan se on selvästi subventoitu tariffi.
Following the developments described above in recitals 39 to 43, the scheme no longer constitutes a tariff in the strict sense, as it is no longer a price charged by Alcoa’s supplier ENEL, or a net price financed by ENEL, but a ‘final price’ resulting from the repayment from the Equalisation Fund and the price paid to Alcoa’s supplier.
Itse asiassa edellä johdanto-osan 39–43 kappaleessa kuvatun kehityksen johdosta järjestelmä ei ole enää tiukasti ottaen ”tariffi”, sillä se ei ole Alcoan toimittajan soveltama hinta, tai nettohinta, jonka tämä toimittaja rahoittaa tavalla tai toisella, vaan pikemminkin ”lopullinen hinta” tuloksena korvauksesta, jonka Cassa Conguaglio suorittaa Alcoan toimittajalle maksetun hinnan osalta.
Therefore, the analysis developed in the Alumix decision, which examined ENEL’s behaviour, is manifestly devoid of any relevance whatsoever, as was borne out by the Court’s judgment, particularly in paragraph 132 thereof.
Tämän vuoksi Alumix-päätöksessä esitetty analyysi, jossa tarkasteltiin ENELin käytäntöjä, ei ole relevantti, kuten on vahvistettu erityisesti yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion 132 kohdassa.
Since the Alumix criteria are irrelevant for the purpose of establishing whether the current tariff arrangement confers an advantage on Alcoa, the calculations provided by Italy and Alcoa which purport to demonstrate that the price still fulfils the Alumix criteria, in that it covers ENEL’s marginal production costs are equally irrelevant.
Koska Alumix-asiassa sovelletut kriteerit eivät ole relevantteja arvioitaessa, antaako nyt tarkasteltavana oleva tariffijärjestelmä etua Alcoalle, myöskään Italian ja Alcoan toimittamat laskelmat, joissa pyritään osoittamaan, että hinta on edelleen Alumix-kriteerien mukainen siltä osin kuin se kattaa ENELin tuotannon marginaalikustannukset, eivät ole merkityksellisiä.
In any event, the Commission considers that the calculations provided by Italy and Alcoa do not accurately reflect the price that Alcoa would ‘normally’ pay on a perfectly competitive market, even assuming — which is denied — that the generator’s marginal production cost could be taken as an appropriate benchmark.
Komissio katsoo joka tapauksessa, että Italian ja Alcoan toimittamissa laskelmissa aliarvioidaan hinta, jonka Alcoa maksaisi ”tavanomaisissa olosuhteissa” markkinoilla, joilla kilpailu on täysin vapautettu, jos oletettaisiin, että tuotannon marginaalikustannukset muodostaisivat riittävän vertailuparametrin, mistä ei kuitenkaan olla samaa mieltä.
In particular, the minimum IPEX price quoted by Alcoa as representative of what Alcoa would ‘normally’ pay in a perfect market (EUR 20) corresponds to the marginal production costs of baseload plants (the cheapest plants).
Erityisesti IPEX:n vähimmäishinnat, jotka Alcoan mukaan edustavat hintoja, jotka se ”tavallisesti” maksaisi markkinoilla, joilla kilpailu on täysin vapautettu (20 euroa), vastaavat (taloudellisimpien) peruskuormalaitosten tuotannon marginaalikustannuksia.
However, electricity from baseload plants is sold at a low price only during off-peak hours [67].
Kyseisten laitosten sähköä myydään kuitenkin alhaisempaan hintaan vain muulloin kuin kysyntähuippujen aikana [67].
At peak times, all electricity generated (including that by baseload plants) is sold at a much higher price, since it will be set by a marginal plant which is a mid-merit or peak plant [68].
Kysyntähuippujen aikoina kaikki tuotettu sähkö (myös peruskuormalaitosten tuottama) myydään paljon korkeampaan hintaan, sillä hinnan määrittää marginaalikeskikuorma- tai -huippukuormalaitos [68].
Alcoa consumes electricity not only during off-peak hours but 24 hours a day.
Alcoa ei kuitenkaan kuluta sähköä vain matalan kuormituksen aikoina, vaan 24 tuntia vuorokaudessa.
Therefore, a representative price that would reflect perfect competition plausibly would have to be a time-weighted average. This average should include some elements of low prices for baseload times but also some elements of high prices for peak times.
Näin ollen edustava hinta, joka kuvastaa uskottavasti täydellisen kilpailun tilannetta, olisi painotettu keskimääräinen hinta, jossa otetaan huomioon matalan kuormituksen aikana käytetyt alhaisimmat hinnat ja kysyntähuippujen aikana käytetyt korkeimmat hinnat.
In Sardinia, where no gas is available, coal-fired plants are price-setting for 80 % of the year, whereas oil-fired plants are price-setting for the remaining 20 % of the year.
Sardiniassa, jossa ei ole käytettävissä maakaasua, hiilivoimalaitokset määrittävät hinnan 80 prosenttia vuodesta ja polttoöljylaitokset loput 20 prosenttia vuodesta.
Even using Alcoa’s very conservative estimates of marginal costs for coal (EUR 20/MWh) and oil (EUR 60/MWh) a time-weighted average would be in the region of EUR 28/MWh, which is higher than the EUR 26/MWh Alcoa is currently paying.
Vaikka käytettäisiin Alcoan toimittamia hyvin hypoteettisia arvioita sähköntuotannon marginaalikustannuksista käytettäessä kivihiiltä (20 euroa/MWh) ja polttoöljyä (60 euroa/MWh), kustannusten painotettu keskiarvo olisi lähes 28 euroa/MWh, mikä on enemmän kuin Alcoan nykyisin maksama hinta eli 26 euroa/MWh.)
Therefore, the Commission considers that, at least for Sardinia, the Alcoa tariff is below the marginal production costs of electricity generators, and that it would not, in any event, comply with the Alumix criteria, supposing — which is denied — that they were relevant.
Tämän johdosta komissio katsoo, että ainakin Sardinian osalta Alcoa-tariffi on alhaisempi kuin sähköntuottajien tuotannon marginaalikustannukset eikä se näin ollen täyttäisi Alumix-asiassa sovellettuja kriteerejä, jos ne olisivat relevantteja.
Alcoa and Italy contend that the Commission is wrong in proposing to use average IPEX prices as a proxy for the market price that large industrial customers would normally pay in the regions concerned (see recital 83).
Alcoa ja Italia katsovat, että komissio on väärässä ehdottaessaan, että IPEX:n keskihintoja olisi käytettävä likiarvona markkinahinnasta, jonka suuret teollisuusasiakkaat yleensä maksaisivat kyseisillä alueilla (ks. johdanto-osan 83 kappale).
The Commission suggested that differences in average IPEX prices between regions could be representative of differences in bilateral prices.
Komissio ehdotti, että IPEX:n keskihintojen vaihtelut eri alueilla saattaisivat kuvastaa kahdenvälisten hintojen eroja.
By contrast, the Commission never suggested that average IPEX prices could be a proxy for the market price Alcoa might have obtained.
Erityisesti on huomattava, että komissio ei ole koskaan ehdottanut, että IPEX:n keskihinnat voisivat olla likimääräinen arvio markkinahinnasta, jonka Alcoa olisi voinut saada.
In the case at hand it is not necessary to resort to a proxy.
Itse asiassa tässä tapauksessa ei ole tarpeen käyttää likiarvoa.
Alcoa established a contract with ENEL at a nominal price roughly equivalent, according to available information, to the standard tariff charged by ENEL for high voltage consumption sites.
Alcoa oli tehnyt ENELin kanssa sopimuksen nimellishintaan, joka tietojen mukaan vastasi suurin piirtein ENELin suurjännitetoimituksiin soveltamaa vakiotariffia.
This contract is the benchmark against which to assess and quantify the advantage enjoyed by the company.
Kyseistä sopimusta käytetään vertailukohtana arvioitaessa ja määritettäessä yrityksen saamaa etua.
In conclusion, the tariff mitigates the charges which arise from the contract and which should normally be included in the company’s budget, and therefore, in line with well-established case-law, the measure confers an economic advantage on Alcoa [69].
Loppupäätelmänä voidaan todeta, että tariffi vähentää ENELin kanssa tehdystä sopimuksesta aiheutuvia kustannuksia, jotka tavallisesti rasittaisivat yrityksen budjettia, ja näin ollen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan toimenpide antaa Alcoalle taloudellista etua [69].
The Commission considers that the advantage equals the compensatory contributions paid out by the Equalisation Fund, covering the difference between the contractual price and the preferential price.
Komissio katsoo, että etu vastaa Cassa Conguaglion suorittamia korvauksia, jotka kattavat sopimushinnan ja suosituimmuushinnan välisen erotuksen.
This conclusion holds for Alcoa’s two smelters in Sardinia and Veneto.
Kyseinen päätelmä koskee Alcoan sulattoja Sardiniassa ja Venetossa.
Since preferential electricity tariffs in Italy are granted exclusively to Alcoa and a few other undertakings located in Sardinia, the advantage they confer is a selective one.
Koska sähkön suosituimmuustariffi on myönnetty yksinomaan Alcoalle, sen tuoma etu on valikoiva.
It is settled case-law that an advantage can be qualified as State aid under Article 87(1) of the EC Treaty only if it is granted directly or indirectly through State resources [70] and is imputable to the State [71].
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan etua voidaan pitää EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena, jos se on myönnetty suoraan tai välillisesti valtion varoista [70] ja se johtuu valtiosta [71].