natgillin/translations-raw huggingface dataset:
To assess the toxicity of chemicals studied in ready biodegradability tests, the application of one or a combination of the inhibition of Sludge Respiration rate (activated sludge respiration inhibition test — Directive 87/302/EEC), BOD and/or Growth Inhibition methods would seem appropriate.
Kun kemikaalin biohajoavuutta testataan, kemikaalin myrkyllisyyttä voidaan arvioida käyttämällä aktiivilietteen hengityksenestotestiä (direktiivi 88/302/ETY), BOD-määritystä tai kasvunestomenetelmää yhdessä tai erikseen.
If inhibition due to toxicity is to be avoided, it is suggested that the test substance concentrations used in ready biodegradability testing should be less than 1/10 of the EC50 values (or less than EC20 values) obtained in toxicity testing.
Jos testattavan aineen myrkyllisyyden aiheuttamaa inhibitiota on vältettävä, ehdotetaan, että testattavan aineen pitoisuus pidetään biohajoavuustesteissä enintään kymmenesosana myrkyllisyystestin tuloksena saadusta EC50-arvosta (tai pienempänä kuin EC20-arvo).
Compounds with an EC50 value of greater than 300 mg/1 are not likely to have toxic effects in ready biodegradability testing.
Yhdisteet, joiden EC50-arvo on suurempi kuin 300 mg/l, eivät todennäköisesti aiheuta myrkyllisyysongelmia hyvää biohajoavuutta testattaessa.
values of less than 20 mg/1 are likely to pose serious problems for the subsequent testing.
Jos aineen EC50-arvo on pienempi kuin 20 mg/l, testissä on odotettavissa ongelmia.
Low test concentrations should be employed, necessitating the use of the stringent and sensitive Closed Bottle test or the use of 14C-labelled material.
Tällöin testattavaa ainetta on käytettävä pieninä pitoisuuksina, joten suljetun pullon testimenetelmää tai 14C-merkittyjä aineita suositellaan.
Reynolds, L. et al., Evaluation of the toxicity of substances to be assessed for biodegradability.
Reynolds, L. et al. Evaluation of the toxicity of substances to be assessed for biodegradability.
Appendix 5
LISÄYS 5
CORRECTION FOR OXYGEN UPTAKE FOR INTERFERENCE BY NITRIFICATION
NITRIFIKAATION AIHEUTTAMAN HAPENKULUTUKSEN HÄIRIÖN KORJAUS
Errors due to not considering nitrification in the assessment by oxygen uptake of the biodegradability of test substances not containing N are marginal (not greater than 5 %), even if oxidation of the ammonium-N in the medium occurs erratically as between test and blank vessels.
Kun typpeä sisältämättömän aineen biohajoavuutta arvioidaan hapenkulutuksen avulla, nitrifikaation aiheuttama virhe on marginaalinen (enintään 5 %) siitä huolimatta, että liuoksen ammoniakin typpi hapettuu epäsäännöllisesti testattavaa ainetta ja taustanäytettä sisältävissä astioissa.
However, for test substances containing N, serious errors can arise.
Jos testattava aine sisältää typpeä, nitrifikaation aiheuttamat virheet voivat olla suuria.
If nitrification has occurred but is not complete the observed oxygen uptake by the reaction mixture may be corrected for the amount of oxygen used in oxidising ammonium to nitrite and nitrate, if the changes in concentration during incubation of nitrite and nitrate are determined by consideration of the following equations:
Jos nitrifikaatiota on tapahtunut, mutta vain osittain, reaktioseoksen havaittua hapenkulutusta voidaan korjata sen happimäärän osalta, joka tarvitaan ammoniakin hapettamiseen nitriitiksi ja nitraatiksi.
From equation (1), the oxygen uptake by 28 g of nitrogen contained in ammonium chloride (NH4Cl) in being oxidised to nitrite is 96 g, i.e. a factor of 3,43 (96/28).
Yhtälöstä 1 nähdään, että ammoniumkloridin (NH4Cl:n) typpisisällön (28 g) hapettamiseen nitriitiksi tarvitaan 96 g happea, eli kerroin on 3,43 (96/28). 2 NH4Cl + 3 O2 = 2 HNO2 + 2 HCl + 2 H2O (1) 2 HNO2 + O2 = 2 HNO3 (2) Summayhtälö on seuraava 2 NH4Cl + 4 O2 = 2 HNO3 + 2 HCl + 2 H2O (3)
In the same way, from equation (3) the oxygen uptake by 28 g of nitrogen in being oxidised to nitrate is 128 g, i.e. a factor of 4,57 (128/28).
Yhtälöstä 3 nähdään samoin, että 28 g:n typpimäärän hapettamiseen nitraatiksi tarvitaan 128 g happea, eli kerroin on 4,57 (128/28).
Since the reactions are sequential, being carried out by distinct and different bacterial species, it is possible for the concentration of nitrite to increase or decrease; in the latter case an equivalent concentration of nitrate would be formed.
Koska reaktiot tapahtuvat peräkkäin ja erilaisten bakteerien vaikutuksesta, nitriittipitoisuus voi vaihdella. Jos se on pieni, nitraattipitoisuus on vastaavasti suurempi.
Thus, the oxygen consumed in the formation of nitrate is 4,57 multiplied by the increase in concentration of nitrate, whereas the oxygen associated with the formation of nitrite is 3,43 multiplied by the increase in the concentration of nitrite or with the decrease in its concentration the oxygen loss is -3,43 multiplied by the decrease in concentration.
Tällöin nitraatin muodostukseen kuluva happimäärä on 4,57 kerrottuna nitraattipitoisuuden kasvulla ja nitriitinmuodostukseen kuluva happimäärä on 3,43 kerrottuna nitriittipitoisuuden kasvulla. Jos nitriittipitoisuus on pienentynyt, hapenkulutus on -3,43 kerrottuna pitoisuuden pienenemisellä.
That is:
Tästä seuraa, että
consumed in nitrate formation = 4,57 × increase in nitrate concentration
nitraatinmuodostuksen kuluttama happimäärä = 4,57 x nitriittipitoisuuden kasvu
consumed in nitrite formation = 3,43 × increase in nitrite concentration
nitriitinmuodostuksen kuluttama happimäärä = 3,43 x nitriittipitoisuuden kasvu
lost in nitrite disappearance = -3,43 × decrease in nitrate concentration
nitriittipitoisuuden pienenemisen myötä hävinnyt happimäärä = -3,43 x nitraattipitoisuuden pieneneminen,
So that
joten
uptake due to nitrification = ±3,43 × change in nitrite conc. +4,57 × increase in nitrate conc.
nitrifikaation aiheuttama hapenkulutus = ±3,43 x nitriittipitoisuuden muutos +4,57 x nitraattipitoisuuden kasvu,
and thus
mistä seuraa, että
uptake due to C oxidation = total observed uptake uptake due to nitrification
hiilen hapettumiseen kuluva happimäärä = havaittu yhteiskulutus — nitrifikaatioon kuluva happimäärä.
Alternatively, if only total oxidised N is determined, the oxygen uptake due to nitrification may be taken to be, as a first approximation, 4,57 × increase in oxidised N
Jos vain hapettuneen typen kokonaismäärä määritetään, voidaan olettaa, että nitrifikaation edellyttämä hapenkulutus on suunnilleen 4,57 x hapettuneen typen kasvu.
The corrected value for oxygen consumption due to C oxidation is then compared with ThOD NH3, as calculated in Appendix 2.
Tämän jälkeen hiilen hapettumisen edellyttämää, korjattua happimäärää verrataan ThOD NH3 -arvoon (katso liitettä II).
The purpose of the method is the measurement of the biochemical oxygen demand (BOD) of solid or liquid organic substances.
Tällä menetelmällä mitataan kiinteiden tai nestemäisten orgaanisten aineiden biokemiallista hapenkulutusta (BOD).
Data elaborated with this test pertain to water-soluble compounds; however, volatile compounds and those of low water solubility may also, at least in principle, be tested.
Testin tiedot koskevat vesiliukoisia aineita, mutta testillä voidaan — ainakin periaatteessa — testata myös haihtuvia ja huonosti veteen liukenevia aineita.
The method is applicable only to those organic test materials which are not inhibitory to bacteria at the concentration used in the test.
Menetelmää voidaan soveltaa vain sellaisiin orgaanisiin aineisiin, jotka eivät estä bakteerien toimintaa testipitoisuutta käytettäessä.
If the test material is not soluble at the test concentration, special measures, such as the use of ultrasonic dispersion, may have to be employed to achieve good dispersion of test material.
Jos testattava aine ei liukene testipitoisuutta käytettäessä, aineen riittävä dispersio voidaan varmistaa erikoismenetelmien (esimerkiksi ultraäänidispersion) avulla.
Information on the toxicity of the chemical may be useful to the interpretation of low results and in the selection of appropriate test concentrations.
Jos tulokseksi saadaan pieniä arvoja, tulosten tulkinnassa ja testipitoisuuksien valinnassa voidaan käyttää kemikaalien myrkyllisyystietoja.
The BOD is defined as the mass of dissolved oxygen required by a specified volume of solution of the substance for the process of biochemical oxidation under prescribed conditions.
Määritelmän mukaan BOD on liuenneen hapen massa, joka tarvitaan testattavan aineen annetun liuostilavuuden biokemialliseen hapettamiseen annetuissa olosuhteissa.
The results are expressed as grams of BOD per gram of tested substance.
Tulokset ilmaistaan BOD-massana (g) testattavan aineen massaa (g) kohti.
The use of a suitable reference substance to check the activity of the inoculum is desirable.
Sopivan vertailuaineen käyttöä siirrosaineen aktiviteetin tarkistamiseksi suositellaan.
A predetermined amount of the substance, dissolved or dispersed in a well-aerated suitable medium, is inoculated with micro-organisms and incubated at a constant defined ambient temperature in the dark.
Tunnettuun määrään ainetta, joka on liuotettu tai dispergoitu hyvin ilmastettuun, sopivaan liuokseen, siirrostetaan mikroeliöitä, ja siirrostettua liuosta inkuboidaan pimeässä ja vakiolämpötilassa.
The BOD is determined by the difference in dissolved oxygen content at the beginning and at the end of the test.
BOD-arvo määritetään liuenneen hapen alku- ja loppupitoisuuden perusteella.
The duration of the test must be at least five days and not more than 28 days.
Testin kesto on 5–28 päivää.
A blank must be determined in a parallel assay containing no test substance.
Rinnan testiliuoksen kanssa on käytettävä taustaliuosta, jossa ei ole testattavaa ainetta.
The BOD determination cannot be considered as a valid determination of the biodegradability of a substance.
BOD-määritystä ei hyväksytä aineen biohajoavuuden määrityksenä.
This test may only be regarded as a screening test.
BOD-määritystä voidaan käyttää vain seulontatestinä.
A preliminary solution or dispersion of the substance is prepared to obtain a BOD concentration compatible with the method used.
Aineesta valmistetaan alustava liuos tai dispersio, jonka BOD-pitoisuus on sopiva testimenetelmää varten.
The BOD is then determined following any suitable national or international standardised method.
Liuoksen tai dispersion BOD-arvo määritetään sopivan kansallisen tai kansainvälisen standardisoidun menetelmän avulla.
The BOD contained in the preliminary solution is calculated according to the selected normalised method, and converted into grams of BOD per gram of tested substance.
Alustavan liuoksen BOD-arvo lasketaan valitun menetelmän mukaan, ja tulos muunnetaan BOD-massaksi (g) testattavan aineen massaa (g) kohti.
The method used shall be stated.
Käytetty menetelmä ilmoitetaan.
The biochemical oxygen demand should be a mean of at least three valid measurements.
Ilmoitettavan biokemiallisen hapenkulutuksen arvon on oltava vähintään kolmen hyväksyttävän mittauksen keskiarvo.
All information and remarks relevant for the interpretation of results have to be reported, especially with regard to impurities, physical state, toxic effects and inherent composition of the substance which would affect the results.
Kaikki tiedot ja huomautukset, joilla on merkitystä tulosten tulkinnan kannalta, on ilmoitettava. Tämä koskee erityisesti epäpuhtauksia, aineen fysikaalista olomuotoa, myrkyllisyyttä ja muita aineen ominaisuuksia, jotka voivat vaikuttaa tuloksiin.
The use of an additive to inhibit biological nitrification must be reported.
Jos apuainetta on käytetty biologisen nitrifikaation estämiseksi, tämä on raportoitava.
List of standardised methods, for example:
Seuraavassa on esimerkkejä normalisoiduista menetelmistä.
The purpose of the method is the measurement of the chemical oxygen demand (COD) of solid or liquid organic substances in a standard, arbitrary manner, under fixed laboratory conditions.
Menetelmällä mitataan kiinteiden ja nestemäisten aineiden kemiallista hapenkulutusta (COD) valvotuissa laboratorio-olosuhteissa haluttua standardisoitua menettelyä noudattaen.
Information on the formula of the substance will be useful to conduct this test and interpret the result obtained (e.g. halogen salts, ferrous salts of organic compounds, organochlorine compounds).
Testattavan aineen kemiallisen kaavan tunteminen (onko aine halogeenisuola, orgaanisen aineen ferrisuola, orgaaninen klooriyhdiste tms.) helpottaa testin suorittamista ja tulosten tulkintaa.
The chemical oxygen demand is a measure of the oxidisability of a substance, expressed as the equivalent amount in oxygen of an oxidising reagent consumed by the substance under fixed laboratory conditions.
Kemiallinen hapenkulutus on aineen hapetettavuuden mitta. Aineen kemiallinen hapenkulutus ilmaistaan hapetusaineen kulutusta vastaavana happimääränä, kun ainetta hapetetaan valvotuissa laboratorio-olosuhteissa.
The result is expressed in grams of COD per gram of tested substance.
Kemiallinen hapenkulutus ilmaistaan COD-massana (g) testattavan aineen massaa (g) kohti.
They should serve primarily to calibrate the method from time to time and to allow comparison of results when another method is applied.
Vertailuaineita käytetään lähinnä menetelmän toimivuuden ajoittaiseen tarkistamiseen ja verrattaessa tuloksia muiden menetelmien avulla saatuihin tuloksiin.
A predetermined amount of the substance, dissolved or dispersed in water, is oxidised by potassium dichromate in a strong sulphuric acid medium with silver sulphate as a catalyst, under reflux for two hours.
Tunnettua määrää veteen liuotettua tai dispergoitua ainetta hapetetaan kaliumdikromaatilla väkevässä rikkihapossa vastavirtaperiaatteen mukaan kahden tunnin ajan. Katalysaattorina käytetään hopeasulfaattia.
The residual dichromate is determined by titration with standardised ferrous ammonium sulphate.
Dikromaattijäännös määritetään standardisoidulla ferriammoniumsulfaatilla titraamalla.
In case of chlorine-containing substances, mercuric sulphate is added to reduce chloride interference.
Jos testattava aine sisältää klooria, liuokseen lisätään elohopeasulfaattia kloridin aiheuttaman häiriön vähentämiseksi.
Because of the arbitrary manner of determination, COD is an ‘oxidisability indicator’ and as such is used as a practical method to measure organic matter.
Koska COD-arvon määritysmenetelmä on tulkinnanvarainen,
Chloride can interfere in this test; inorganic reducing or oxidising agents may also interfere with the COD determination.
COD-arvo on ”hapetettavuusindikaattori” ja sellaisenaan käytännöllinen tapa mitata orgaanista ainetta.
Some cyclic compounds and many volatile substances (e.g. lower fatty acids) are not fully oxidised by this test.
Jotkin rengasyhdisteet ja monet haihtuvat aineet (esimerkiksi lyhytketjuiset rasvahapot) eivät hapetu tässä testissä täysin.
A preliminary solution or dispersion of the substance is prepared to obtain a COD between 250 and 600 mg per litre.
Valmistetaan aineen alustava liuos tai dispersio siten, että tuloksena saatava COD-arvo on 250–600 mg/l.
In the case of poorly soluble and non-dispersible substances, an amount of finely powdered substance or liquid substance corresponding to about 5 mg of COD can be weighed and put in the experimental apparatus with water.
Jos aine on huonosti liukenevaa tai dispergoitumatonta, testilaitteeseen voidaan panna veteen sekoitettuna hienoksi jauhettua tai nestemäistä ainetta, joka vastaa määrältään noin 5 mg:aa COD:tä.
The chemical oxygen demand (COD) is often and especially in case of poorly soluble substances determined advantageously in a variant of the method, i.e., in a closed system with a pressure equaliser (H. Kelkenberg, 1975).
Kemiallinen hapenkulutus (COD) voidaan usein — etenkin huonosti liukenevien aineiden kohdalla — määrittää käyttäen menetelmän muunnosta, joka perustuu paineentasaajalla varustettuun suljettuun järjestelmään (H. Kelkenberg, 1975).
In this modification compounds which are only with difficulty determined by the conventional method — e.g. acetic acid — may often be successfully quantified.
Muunnoksen avulla voidaan usein tehdä menestyksekkäästi kvantitatiivinen määritys aineista (esimerkiksi etikkahaposta), joiden määrittäminen perinteisellä menetelmällä on vaikeaa.
The method also fails, however, in the case of pyridine.
Menetelmää ei kuitenkaan voida soveltaa pyridiiniin.
If the potassium dichromate concentration, as prescribed in ref.(1), is raised to 0,25 N (0,0416 M), the direct weighing-in of 5-10 mg of substance is facilitated which is essential for the COD determination of poorly water soluble substances (ref. (2)).
Kaliumdikromaattipitoisuuden (katso viitettä 1) nostaminen arvoon 0,25 N (0,0416 M) mahdollistaa testattavan aineen suorapunnituksen 5–10 mg:n annoksena, mikä on tärkeää huonosti veteen liukenevien aineiden COD-määrityksessä (katso viitettä 2).
Otherwise, the COD is then determined following any suitable national or international standardised method.
Muussa tapauksessa COD-arvo määritetään sopivan kansallisen tai kansainvälisen standardisoidun menetelmän avulla.
The COD contained in the experimental flask is calculated following the selected normalised method, and converted to grams of COD per gram of tested substance.
Testipullojen sisällön COD lasketaan valitun normalisoidun menetelmän mukaan ja muunnetaan COD-massaksi (g) testatun aineen massaa (g) kohti.
The reference method used should be stated.
Raportissa on oltava maininta käytetystä vertailumenetelmästä.
The chemical oxygen demand should be a mean of at least three measurements.
Ilmoitetun kemiallisen hapenkulutuksen arvon on oltava vähintään kolmen mittauksen keskiarvo.
All information and remarks relevant to the interpretation of the results have to be reported, especially with regard to impurities, physical state and inherent properties of the substance (if known) which would affect the results.
Kaikki tiedot ja huomautukset, joilla on merkitystä tulosten tulkinnan kannalta, on ilmoitettava. Tämä koskee erityisesti epäpuhtauksia, aineen fysikaalista olomuotoa, myrkyllisyyttä tai aineen muita tunnettuja ominaisuuksia, jotka voivat vaikuttaa tuloksiin.
The use of mercuric sulphate to minimise the chloride interference must be reported.
Jos kloridin häiritsevä vaikutus on pyritty minimoimaan elohopeasulfaatilla, tämä on raportoitava.
Kelkenberg, H.,Z. von Wasser und Abwasserforschung, 1975, vol. 8, 146.
Kelkenberg, H., Z. von Wasser und Abwasserforschung, 1975, vol. 8, 146.
Chemosphere, 1984, vol. 13,169.
Chemosphcre, 1984, vol. 13, 169.
This testing method is equivalent to the OECD TG 111 (2004).
Tämä menetelmä vastaa OECD:n testiohjetta nro TG 111 (2004).
Chemicals can enter surface waters by such routes as direct application, spray drift, run-off, drainage, waste disposal, industrial, domestic or agricultural effluent and atmospheric deposition and may be transformed in those waters by chemical (e.g. hydrolysis, oxidation), photochemical and/or microbial processes.
Ne voivat sen jälkeen hajota vesissä kemiallisten (esim. hydrolyysi ja hapettuminen), valokemiallisten ja/tai mikrobiprosessien kautta. Tässä testiohjeessa kuvataan laboratoriotestimenetelmä, jolla voidaan arvioida kemikaalien abioottinen hydrolyyttinen hajoaminen vesiympäristössä pH-arvoilla, jotka siellä tavallisesti vallitsevat (pH 4–9).
This Guideline describes a laboratory test method to assess abiotic hydrolytic transformations of chemicals in aquatic systems at pH values normally found in the environment (pH 4-9) and is based on existing Guidelines (1)(2)(3)(4)(5)(6)(7).
Menetelmä perustuu jo olemassa oleviin testiohjeisiin (1) (2) (3) (4) (5) (6) (7).
The experiments are performed to determine (i) the rate of hydrolysis of the test substance as a function of pH and (ii) the identity or nature and rates of formation and decline of hydrolysis products to which organisms may be exposed.
Kokeissa määritetään i) testiaineen hydrolyysinopeus pH:n funktiona ja ii) hydrolyysituotteet, joille organismit voivat altistua, sekä niiden muodostumis- ja hajoamisnopeudet.
Such studies may be required for chemicals which are directly applied to water or that are likely to reach the environment by the other routes described above.
Tällaisia tutkimuksia voivat edellyttää kemikaalit, jotka annostellaan suoraan veteen tai jotka päätyvät ympäristöön edellä mainittujen muiden reittien kautta.
See Appendix 2
Katso liite 2.
APPLICABILITY OF THE METHOD
MENETELMÄN SOVELTAMISALA
The method is generally applicable to chemical substances (unlabelled or labelled) for which an analytical method with sufficient accuracy and sensitivity is available.
Testi soveltuu kemiallisille aineille (merkityille tai merkitsemättömille), joille on olemassa analyysimenetelmä, jota voidaan soveltaa riittävällä tarkkuudella ja herkkyydellä.
It is applicable to slightly volatile and non-volatile compounds of sufficient solubility in water.
Tässä kuvattua menetelmää voidaan soveltaa lievästi haihtuviin ja haihtumattomiin yhdisteisiin, jotka ovat riittävän vesiliukoisia.
The test should not be applied to chemicals that are highly volatile from water (e.g. fumigants, organic solvents) and thus cannot be kept in solution under the experimental conditions of this test.
Menetelmää ei voida soveltaa kemikaaleihin, jotka haihtuvat helposti vedestä (esim. savuavat aineet tai orgaaniset liuottimet) ja jotka eivät siis säily liuoksessa tässä kuvatuissa testiolosuhteissa.
The test may be difficult to conduct with substances of minimal solubility in water (8).
Testiä voi olla vaikea toteuttaa aineilla, joiden vesiliukoisuus on hyvin vähäinen (8).
Sterile aqueous buffer solutions of different pH values (pH 4, 7 and 9) are treated with the test substance and incubated in the dark under controlled laboratory conditions (at constant temperatures).
Testiaine lisätään steriileihin vesipohjaisiin puskuriliuoksiin, joilla on eri pH-arvot (pH 4, 7 ja 9). Liuoksia inkuboidaan sitten pimeässä valvotuissa laboratorio-olosuhteissa (vakiolämpötiloissa).
After appropriate time intervals, buffer solutions are analysed for the test substance and for hydrolysis products.
Puskuriliuoksissa oleva testiaine ja hydrolyysituotteet analysoidaan sopivin väliajoin.
With labelled test substance (e.g. 14C), a mass balance can be more easily established.
Kun testiaine on merkitty jollain merkkiaineella (esim. 14C), massatase voidaan määrittää helpommin.
This testing method is designed as a tiered approach which is shown and explained in Appendix 1.
Testimenetelmä on suunniteltu monivaiheiseksi liitteessä 1 kuvatulla tavalla.
Each tier is triggered by the results of the previous tier.
Kukin vaihe riippuu edellisen vaiheen tuloksista.
Non-labelled or labelled test substance can be used to measure the rate of hydrolysis.
Hydrolyysinopeuden mittaamiseen voidaan käyttää merkittyä tai merkitsemätöntä testiainetta.
Labelled material is generally preferred for studying the pathway of hydrolysis and for establishing mass balance; however, in special cases, labelling may not be absolutely necessary.
Merkittyä testiainetta suositellaan yleensä hydrolyysireittien tutkimiseen ja massataseen määrittämiseen. On kuitenkin tapauksia, joissa merkkiaineen käyttö ei ole ehdottoman välttämätöntä.
14C-labelling is recommended but the use of other isotopes, such as 13C, 15N, 3H, may also be useful.
on suositeltava leima, mutta muitakin isotooppeja, kuten 13C, 15N tai 3H, voidaan käyttää.
As far as possible, the label should be positioned in the most stable part(s) of the molecule.
Leiman pitäisi mahdollisuuksien mukaan sijaita molekyylin stabiileimmassa osassa tai osissa.
For example, if the test substance contains one ring, labelling on this ring is required; if the test substance contains two or more rings, separate studies may be needed to evaluate the fate of each labelled ring and to obtain suitable information on formation of hydrolysis products.
Jos testiainemolekyyli sisältää esimerkiksi yhden renkaan, tämä rengas täytyy merkitä. Jos testiaine sisältää kaksi tai useampia renkaita, saatetaan tarvita erillinen testi kunkin merkityn renkaan reitin arvioimiseksi ja tarvittavan tiedon saamiseksi hydrolyysituotteiden muodostumisesta.
The purity of the test substance should be at least 95 %.
Testiaineen puhtausasteen tulisi olla vähintään 95 %.