natgillin/translations-raw huggingface dataset:
a detailed description of all functional test results,
yksityiskohtainen kuvaus kaikkien toiminnallisten kokeiden tuloksista
a detailed description of all neurobehavioural, neuropathological, and neurochemical or electrophysiological findings, if available,
yksityiskohtainen kuvaus kaikista hermostoperäiseen käyttäytymiseen liittyvistä, neuropatologisista ja neurokemiallisista tai sähköfysiologisista löydöksistä, mikäli saatavissa
absorption and metabolism data, if available,
tiedot imeytymisestä ja metaboliasta, mikäli saatavissa
dose response information;
annos-vaste-tulokset
relationship of any other toxic effects to a conclusion about the neurotoxic potential of the test chemical;
muiden toksisten vaikutusten yhteys testatun kemikaalin mahdollisesta neurotoksisuudesta tehtyihin johtopäätöksiin
no-observed-adverse effect level.
haitaton vaikutustaso (NOAEL).
a specific statement of the overall neurotoxicity of the test chemical is encouraged.
erityistä lausuntoa testatun kemikaalin yleisestä neurotoksisuudesta suositellaan.
OECD, Paris, In Preparation.
OECD, Paris, valmisteilla.
Test Guideline for a Developmental Neurotoxicity Study, OECD Guidelines for the Testing of Chemicals.
Test Guidline for a Developmental Neurotoxicitu Study, OECD Guidelines for the Testing of Chemicals.
In preparation.
Valmisteilla.
Meyer, O.A., Tilson, H.A., Byrd, W.C. and Riley, M.T., (1979) A Method for the Routine Assessment of Fore- and Hind- limb Grip Strength of Rats and Mice.
Meyer, O.A., Tilson, H.A., Byrd, W.C. and Riley, M.T. (1979).
Tilson, H.A., and Mitchell, C.L. eds., (1992) Neurotoxicology Target Organ Toxicology Series.
Tilson, H.A., and Mitchell, CL. eds. (1992).
Broxup, B., (1991) Neuopathology as a screen for Neurotoxicity Assessment.
Broxup, B. (1991). Neuopathology as a screen for Neurotoxicity Assessment.
O'Callaghan J.P. and Miller, D.B., (1988) Acute Exposure of the Neonatal Rat to Triethyltin Results in Persistent Changes in Neurotypic and Gliotypic Proteins.
O'Callaghan J.P. and Miller, D.B. (1988). Acute Exposure of the Neonatal Rat to Triethyltin Results in Persistent Changes in Neurotypic and Gliotypic Proteins.
Exp.
Exs.
Raven Press, New York, p. 299-335.
Raven Press, New York, pp 299–335.
Spencer, P.S. and Schaumburg, H.H. eds., Williams and Wilkins Co.,.
In: Experimental and Clinical Neurotoxicology. Spencer, P.S. and Schaumburg, H.H. eds., Williams and Wilkins Co.,.
Baltimore/London, p. 726-742.
Baltimore/London, pp. 726–742.
Minimum numbers of animals needed per group when the neurotoxicity study is conducted separately or in combination whit studies
Eläinten vähimmäismäärä ryhmää kohti kun neurotoksisuustutkimus tehdään erikseen tai muiden tutkimusten yhteydessä
NEUROTOXICITY STUDY CONDUCTED AS:
NEUROTOKSISUUSTUTKIMUKSEN TYYPPI:
Separate study
Erillinen tutkimus
Combined study with the 28-day study
28-päiväisen tutkimuksen yhteydessä
Combined study with the 90-day study
90-päiväisen tutkimuksen yhteydessä
Combined study with the chronic toxicity study
Kroonisen toksisuustutkimuksen yhteydessä
Total number of animals per group
Eläinten kokonaismäärä ryhmää kohti
10 males and 10 females
10 urosta ja 10 naarasta
15 males and 15 females
15 urosta ja 15 naarasta
25 males and 25 females
25 urosta ja 25 naarasta
Number of animals selected for functional testing including detailed clinical observations
Toiminnallisiin kokeisiin ja yksityiskohtaiseen kliiniseen havainnointiin valittujen eläinten lukumäärä
Number of animals selected per perfusion in situ and neurohistopathology
In situ -perfuusioon ja neurohistopatologisiin tutkimuksiin valittujen eläinten lukumäärä
5 males and 5 females
5 urosta ja 5 naarasta
Number of animals selected for repeated dose/subchronic/chronic toxicity observations, haematology, clinical biochemistry, histopathology, etc. as indicate in the respective Guidelines
Toistuvan annostelun/subkroonisen/kroo-nisen toksisuuden havainnointiin, hematologian, kliinisen biokemian ja histopatologian kokeisiin jne. valittujen eläinten lukumäärä vastaavien ohjeasiakirjojen mukaisesti
10 males [10] and 10 females [10]
10 urosta [10] ja 10 naarasta [10]
20 males [10] and 20 females [10]
20 urosta [10] ja 20 naarasta [10]
Supplemental observations, as appropriate
Täydentävät havainnot tarvittaessa
Frequency of clinical observation and functional tests
Kliinisten havaintojen ja toiminnallisten kokeiden taajuus
Type of observations
Havaintotyyppi
Study duration
Tutkimuksen kesto
Acute
Akuutti
28-day
28-päiväinen
90-day
90-päiväinen
Chronic
Krooninen
In all animals
Kaikille eläimille
General health condition
Yleinen terveydentila
daily
päivittäin
Mortality/morbidity
Kuolleisuus/sairas- tavuus
Twice daily
kahdesti päivässä
In animals selected for functional observations
Toiminnallisiin havaintoihin valituille eläimille
prior to first exposure
ennen ensimmäistä altistuskertaa
within 8 hours of dosing at estimate time of peak effect
8 tunnin kuluessa annostelusta ajankohtana, jolloin vaikutuksia on arvioitu esiintyvän eniten
at day 7 and 14 after dosing
ja 14. päivänä annostelun jälkeen
once weekly thereafter
sen jälkeen viikoittain
once during the first or second week of exposure
kerran ensimmäisen tai toisen altistusviikon aikana
monthly thereafter
sen jälkeen kuukausittain
once at the end of the first month of exposure
kerran ensimmäisen altistuskuukauden
every three months thereafter
sen jälkeen joka kolmas kuukausi
during the fourth week of treatment as close as possible to the end of the exposure period
kokeen neljännen viikon aikana mahdollisimman lähellä altistamisen päättymistä
This testing method is equivalent to the OECD TG 427 (2004).
Tämä menetelmä vastaa OECD:n testiohjetta nro TG 427 (2004)
Exposure to many chemicals occurs mainly via the skin whilst the majority of toxicological studies performed in laboratory animals use the oral route of administration.
Altistuminen tapahtuu monille kemikaaleille ihon kautta. Suurimmassa osassa laboratorioelämillä tehtävistä toksikologista kokeista käytetään kuitenkin suun kautta annostelua.
The in vivo percutaneous absorption study set out in this guideline provides the linkage necessary to extrapolate from oral studies when making safety assessments following dermal exposure.
Tässä testiohjeessa esitelty in vivo -ihoabsorptiotesti mahdollistaa ekstrapoloinnin suuannostelua käyttävien kokeiden tulosaineiston perusteella, kun arvioidaan kemikaalien turvallisuutta ihoaltistuksen jälkeen.
A substance must cross a large number of cell layers of the skin before it can reach the circulation.
Aineen on läpäistävä runsaasti ihon solukerroksia ennen kuin se päätyy verenkiertoon.
The rate-determining layer for most substances is the stratum corneum consisting of dead cells.
Nopeuden kannalta ratkaiseva kerros on useimpien aineiden osalta marraskesi, joka koostuu kuolleista soluista.
Permeability through the skin depends both on the lipophilicity of the chemical and the thickness of the outer layer of epidermis, as well on factors such as molecular weight and concentration of the substance.
Aineen pääsy ihon läpi riippuu sen rasvaliukoisuudesta ja orvaskeden ulomman kerroksen paksuudesta sekä myös esimerkiksi molekyylipainosta ja aineen pitoisuudesta.
In general, the skin of rats and rabbits is more permeable than that of humans, whereas the skin permeability of guinea pigs and monkeys is more similar to that of humans.
Rottien ja kanien iho on yleensä läpäisevämpi kuin ihmisten, kun taas marsujen ja apinoiden ihon läpäisevyys vastaa enemmän ihmisen ihon läpäisevyyttä.
The methods for measuring percutaneous absorption can be divided into two categories; in vivo and in vitro.The in vivo method is capable of providing good information, in various laboratory species, on skin absorption.
Menetelmät, joilla mitataan ihon kautta imeytymistä, voidaan jakaa kahteen luokkaan: in vivo -menetelmiin ja in vitro -menetelmiin. In vivo -menetelmällä voidaan saada luotettavaa tietoa useilla koe-eläinlajeilla.
More recently in vitro methods have been developed.
Sittemmin on kehitetty in vitro -menetelmiä.
These utilise transport across full or partial thickness animal or human skin to a fluid reservoir.
Niissä tutkitaan testiaineen kulkeutumista ihmisestä tai eläimestä otetun ohennetun ihonäytteen tai kokoihonäytteen läpi nesteisiin.
The in vitro method is described in a separate testing method (1).
In vitro -menetelmä kuvataan erillisessä testiohjeessa (1).
It is recommended that the OECD Guidance Document for the Conduct of Skin Absorption Studies (2) be consulted to assist in the selection of the most appropriate method in the given situation, as it provides more details on the suitability of both in vivo and in vitro methods.
OECD:n asiakirjasta ”Guidance Document for the Conduct of Skin Absorption Studies” (2) on apua valittaessa sopivinta menetelmää kulloiseenkin erityistilanteeseen. Teos tarjoaa lisätietoa sekä in vivo -menetelmien että in vitro -menetelmien soveltuvuudesta.
The in vivo method, described in this method, allows the determination of the penetration of the test substance through the skin into the systemic compartment.
Tässä testiohjeessa kuvatulla in vivo -menetelmällä määritetään testiaineen penetraatio ihon läpi verenkiertoon.
The technique has been widely used for many years (3)(4)(5)(6)(7).
Menetelmä on ollut laajassa käytössä useiden vuosien ajan (3) (4) (5) (6) (7).
Although in vitro percutaneous absorption studies may in many cases be appropriate there may be situations in which only an in vivo study can provide the necessary data.
Vaikka in vitro -ihoabsorptiotestit voivat monissa tapauksissa olla sopivia, on tilanteita, joissa vain in vivo -kokeella saadaan tarvittavat tiedot. In vivo -menetelmän etuna on, että siinä käytetään fysiologisesti ja metabolisesti ehyttä järjestelmää sekä useille myrkyllisyystesteille yhteistä lajia.
Advantages of the in vivo method are that it uses a physiologically and metabolically intact system, uses a species common to many toxicity studies and can be modified for use with other species.
Lisäksi in vivo -menetelmää voidaan mukauttaa siten, että siinä voidaan käyttää myös muita lajeja. Haittana on, että siinä käytetään eläviä eläimiä ja radioaktiivia merkkiaineita, jotta taattaisiin tulosten luotettavuus.
The disadvantages are the use of live animals, the need for radiolabelled material to facilitate reliable results, difficulties in determining the early absorption phase and the differences in permeability of the preferred species (rat) and human skin.
In vivo -testissä on myös vaikea määrittää varhainen imeytymisvaihe. Lisäksi testiä varten suositeltavan koe-eläimen (rotan) ja ihmisen ihon läpäisevyysominaisuudet poikkeavat toisistaan.
Animal skin is generally more permeable and therefore may overestimate human percutaneous absorption (6)(8)(9).
Eläimen iho on yleensä läpäisevämpi, minkä vuoksi eläimillä tehdyissä kokeissa voidaan yliarvioida ihmisen ihoabsorptio (6) (8) (9).
Caustic/corrosive substances should not be tested in live animals.
Syövyttäviä emäksiä tai muita syövyttäviä aineita ei pitäisi testata elävillä elämillä.
Unabsorbed dose: represents that washed from the skin surface after exposure and any present on the non-occlusive cover, including any dose shown to volatilise from the skin during exposure.
Imeytymätön annos: se testiaineen määrä, joka pestään iholta altistuksen jälkeen ja joka on jäänyt ei-okklusiivisen suojan pinnalle, mukaan lukien se testiaineen määrä, jonka voidaan osoittaa haihtuneen iholta altistuksen aikana
Absorbed dose (in vivo): comprises that present in urine, cage wash, faeces, expired air (if measured), blood, tissues (if collected) and the remaining carcass, following removal of application site skin.
Imeytynyt annos(in vivo) se testiaineen määrä, joka on virtsassa, koe-eläinhäkin pesuvedessä, ulosteessa, uloshengitysilmassa (jos mitattu), veressä, kudoksissa (jos kerätty) sekä eläimen ruumiissa sen jälkeen, kun aplikointialueen iho on poistettu.
Absorbable dose: represents that present on or in the skin following washing.
Mahdollisesti imeytyvä annos: se testiaineen määrä, joka on iholla tai ihossa sen jälkeen, kun iho on pesty.
The test substance, preferably radiolabelled, is applied to the clipped skin of animals at one or more appropriate dose levels in the form of a representative in-use preparation.
Testiaine, joka suositellaan leimattavaksi radioaktiivisella merkkiaineella, aplikoidaan eläinten iholle, jolta on leikattu karvat. Testiaine annostellaan yleisesti käytössä olevan valmisteen muodossa, ja annostelussa käytetään yhtä tai useampaa sopivaa annostasoa.
The test preparation is allowed to remain in contact with the skin for a fixed period of time under a suitable cover (non-occlusive, semi-occlusive, or occlusive) to prevent ingestion of the test preparation.
Testiaineen annetaan olla kosketuksissa ihon kanssa tietyn ajan sopivan suojan alla (ei-okklusiivinen, puoliokklusiivinen tai okklusiivinen), jotta eläin ei voi niellä testiainetta.
At the end of the exposure time the cover is removed and the skin is cleaned with an appropriate cleansing agent, the cover and the cleansing materials are retained for analysis and a fresh cover applied.
Altistusajan lopussa suoja poistetaan ja iho puhdistetaan sopivalla puhdistusaineella. Suoja ja puhdistuksessa käytetyt materiaalit kerätään talteen analyysiä varten, ja ihon päälle pannaan uusi suoja.
The animals are housed prior to, during and after the exposure period in individual metabolism cages and the excreta and expired air over these periods are collected for analysis.
Eläimet ovat ennen altistusta, altistuksen aikana ja altistuksen jälkeen kukin erillisessä aineenvaihduntahäkissä, jossa eritteet ja uloshengitysilma kerätään koko ajalta talteen analyysiä varten.
The collection of expired air can be omitted when there is sufficient information that little or no volatile radioactive metabolite is formed.
Uloshengitysilman kerääminen ei ole välttämätöntä, jos on riittävää näyttöä siitä, että haihtuvia radioaktiivisia metaboliitteja muodostuu vain vähän tai ei lainkaan.
Each study will normally involve several groups of animals that will be exposed to the test preparation.
Kussakin tutkimuksessa käytetään normaalisti useita eläinryhmiä, jotka altistetaan testiaineelle.
One group will be killed at the end of the exposure period.
Yksi ryhmä lopetetaan altistusajan lopussa.
Other groups will be killed at scheduled time intervals thereafter (2).
Muut ryhmät lopetetaan määräaikavälein sen jälkeen (2).
At the end of the sampling time the remaining animals are killed, blood is collected for analysis, the application site removed for analysis and the carcass is analysed for any unexcreted material.
Näytteenottoajan lopussa lopetetaan jäljellä olevat eläimet, veri kerätään talteen analyysiä varten, altistusalueen iho poistetaan analyysiä varten ja tutkitaan, onko eläimen kehossa erittymätöntä materiaalia.
The samples are assayed by appropriate means and the degree of percutaneous absorption is estimated (6)(8)(9).
Näytteistä tehdään määritykset sopivin menetelmin ja ihoabsorption aste arvioidaan (6) (8) (9).
The rat is the most commonly used species, but hairless strains and species having skin absorption rates more similar to those of human, can also be used (3)(6)(7)(8)(9).
Yleisimmin käytetty laji on rotta, mutta voidaan käyttää myös muita karvattomia kantoja ja lajeja, joiden ihoabsorption nopeus vastaa enemmän ihmisen ihon abosorptionopeutta (3) (6) (7) (8) (9).
Young adult healthy animals of a single sex (with males as the default sex) of commonly used laboratory strains should be employed.
Testissä pitäisi käyttää nuoria täysikasvuisia elämiä, jotka ovat samaa sukupuolta (oletusarvoisesti uroksia) ja peräisin yleisesti käytetyistä laboratoriokannoista.
At the commencement of the study, the weight variation of animals used should not exceed ± 20 % of the mean weight.
Testin alussa koe-eläinten paino saa vaihdella enintään ± 20 % keskipainosta.
As an example, male rats of 200 g – 250 g are suitable, particularly in the upper half of this range.
Esimerkiksi 200–250 g painavat urosrotat ovat sopivia (erityisesti painoasteikon yläosassa).
A group of at least four animals of one sex should be used for each test preparation and each scheduled termination time.
Kunkin testiaineen ja kunkin lopetusajankohdan osalta on käytettävä vähintään neljä samaa sukupuolta edustavan eläimen ryhmää.
Each group of animals will be killed after different time intervals, for example at the end of the exposure period (typically 6 or 24 hours) and subsequent occasions (e.g. 48 and 72 hours).
Kukin eläinryhmä lopetetaan eri ajankohtina, esimerkiksi altistusajan lopussa (tyypillisesti 6 tai 24 tuntia) ja sen jälkeen määräajankohtina (esim. 48 ja 72 tunnin kuluttua).
If there are data available that demonstrate substantial differences in dermal toxicity between males and females, the more sensitive sex should be chosen.
Jos on näyttöä merkittävistä eroista uros- ja naarasyksilöiden ihomyrkyllisyydessä, on valittava herkempi sukupuoli.
If there are no such data, then either gender can be used.
Jos tällaista näyttöä ei ole, voidaan valita kumpi tahansa sukupuoli.
The temperature in the experimental animal room should be 22 oC (± 3 oC).
Koe-eläinhuoneen lämpötilan on oltava 22 oC (± 3 oC).
For feeding, conventional laboratory diets may be used and should be freely available together with an unlimited supply of drinking water.
Ravintona voidaan käyttää tavanomaista laboratoriorehua, jota pitäisi olla jatkuvasti eläinten saatavilla samoin kuin juomavettä.
During the study, and preferably also during the acclimatisation, the animals are individually housed in metabolism cages.
Testin ja mielellään myös laboratorio-olosuhteisiin totutuksen aikana eläimet ovat aineenvaihduntahäkeissä (yksi kussakin).
Since food and water spillage would compromise the results, the probability of such events should be minimised.
Koska ruoan ja veden läikkyminen vaikuttaisi tuloksiin, sen todennäköisyys on minimoitava.
The animals are marked to permit individual identification and kept in their cages for at least five days prior to the start of the study to allow for acclimatisation to the laboratory conditions.
Eläimet merkitään, jotta ne voidaan tunnistaa yksilökohtaisesti, ja pidetään häkeissä vähintään viisi päivää ennen testin alkua, jotta ne voidaan totuttaa laboratorio-olosuhteisiin.
Following the acclimatisation period, and approximately 24 hours prior to dosing, each animal will have an area of skin in the region of the shoulders and the back clipped.
Totutusajan lopussa ja noin 24 tuntia ennen testiaineen annostelua kultakin eläimeltä leikataan karvat osalta hartioiden ja selän alueen ihoa.
The permeation properties of damaged skin are different from intact skin and care should be taken to avoid abrading the skin.
Vahingoittuneen ihon läpäisevyysominaisuudet poikkeavat ehyen ihon läpäisevyysominaisuuksista, minkä vuoksi on vältettävä ihon raapiintuminen tai hiertyminen.
Following the clipping and approximately 24 hours before the test substance is applied to the skin, (See Section 1.4.7) the skin surface should be wiped with acetone to remove sebum.
Karvojen leikkaamisen jälkeen ja noin 24 tuntia ennen testiaineen aplikointia (ks. kohta 1.4.7) ihonäytteen pinta pyyhitään asetonilla talin poistamiseksi.
An additional soap and water wash is not recommended because any soap residue might promote test substance absorption.
Muuta pesua saippualla ja vedellä ei suositella, koska saippuajäämät voivat edistää testiaineen imeytymistä.
The area must be large enough to allow reliable calculation of the absorbed amount of test chemical per cm2 skin, preferably at least 10 cm2.
Pinta-alan on oltava tarpeeksi suuri (mielellään aikakin 10 cm2), jotta voidaan luotettavasti määrittää testikemikaalin imeytynyt määrä ihoneliösenttimetriä kohti.
This area is practicable with rats of 200-250 g bodyweight. After preparation, the animals are returned to metabolism cages.
Kymmenen neliösentimetrin näyte saadaan rotista, joiden paino on 200–250 g. Preparoinnin jälkeen eläimet pannaan takaisin aineenvaihduntahäkkeihin.
The test substance is the entity whose penetration characteristics are to be studied.
Testiaine on aine, jonka penetraatio-ominaisuuksia testissä tutkitaan.
Ideally, the test substance should be radiolabelled.
Testiaine suositellaan leimattavaksi radioaktiivisella merkkiaineella.
Test preparation
Testin valmistelu
The test substance preparation (e.g. neat, diluted, or formulated material containing the test chemical which is applied to the skin) should be the same (or realistic surrogate) as that to which humans or other potential target species may be exposed.
Testiainevalmisteen (esim. testiaineen sisältävä laimentamaton tai laimennettu materiaali tai formulaatio, joka aplikoidaan iholle) on oltava sama kuin valmiste, jolle ihmiset tai muut kohdelajit voivat altistua, tai kyseisen valmisteen realistinen korvike.
Any variations from the ‘in-use’ preparation must be justified.
Käytössä olevasta valmisteesta poikkeaminen on perusteltava.
For vehicles other than water the absorption characteristics and potential interaction with the test substance should be known.
Jos kantaja-aineena käytetään muuta kuin vettä, sen imeytymisominaisuudet ja mahdollinen reagointi testiaineen kanssa on tunnettava.
Application to the skin
Aplikointi iholle
An application site of a specific surface area is defined on the skin surface.
Ihon pinnalle määritetään aplikointialue (tietty pinta-ala).
A known amount of the test preparation is then evenly applied to the site.
Tunnettu määrä testiainetta aplikoidaan tasaisesti tälle alueelle.
This amount should normally mimic potential human exposure, typically 1-5 mg/cm2 for a solid or up to 10 μl/cm2 for liquids.
Määrän olisi jäljiteltävä altistumista ihmisissä, minkä vuoksi se on tyypillisesti 1–5 mg/cm2, kun testiaine on kiinteä, ja enintään 10 μl/cm2, kun testiaine on nestemäinen.
Any other quantities should be justified by the expected use conditions, the study objectives or physical characteristics of the test preparation.
Jos käytetään muuta määrää, tämä pitäisi perustella ennakoiduilla käyttöolosuhteilla, tutkimuksen tavoitteilla ja testiaineen fysikaalisilla ominaisuuksilla.
Following application, the treated site must be protected from grooming.
Aplikoinnin jälkeen on estettävä se, että eläin puhdistaa alueen.
An example of a typical device is shown in Figure 1.
Kuvassa 1 on esimerkki tyypillisestä laitteesta.
Normally, the application site will be protected by a non-occlusive cover (e.g. a permeable nylon gauze cover).
Tavallisesti aplikointialue peitetään ei-okklusiivisella suojalla (esim. läpäisevällä nailonharsolla).
However, for infinite applications the application site should be occluded.
Jos on kyse rajoittamattomasta annoksesta, aplikointialue on peitettävä okklusiivisella suojalla.
In case of evaporation of semivolatile test substances reduces the recovery rate of the test substance to an unacceptable extend (see also section 1.4.10, first paragraph), it is necessary to trap the evaporated substance in a charcoal filter covering the application device (see Figure 1).
Jos puolihaihtuvien testiaineiden haihtuminen vähentää testiaineen saantonopeutta liikaa (ks. myös kohta 1.4.10, ensimmäinen alakohta), haihtunut aine on kerättävä laitteen peittävään hiilisuodattimeen (ks. kuva 1).
It is important that any device does not damage the skin, nor absorb or react with the test preparation.
On tärkeää huolehtia siitä, että mikään väline ei vahingoita ihoa eikä absorboi testiainetta tai reagoi sen kanssa.
The animals are returned to individual metabolism cages in order to collect excreta.
Eläimet palautetaan aineenvaihduntahäkkeihin eritteiden keräämiseksi.
Duration of exposure and sampling
Altistusaika ja näytteenotto
The duration of exposure is the time interval between application and removal of test preparation by skin washing.
Altistusaika on aika, joka kuluu testiaineen aplikoinnista sen poistamiseen (ihon pesemiseen).
A relevant exposure period (typically 6 or 24 hours) should be used, based on the expected human exposure duration.
Altistusaika (tyypillisesti 6 tai 24 tuntia) valitaan sen mukaan, mikä on ennakoitu altistusaika ihmisissä.