natgillin/translations-raw huggingface dataset:
the time of observation of each abnormal sign and its subsequent course,
kunkin poikkeavuuden toteamisaika ja kehittyminen,
food and body-weight data,
tiedot ruoasta ja kehonpainosta,
haematological tests employed and results,
veritestit ja niiden tulokset,
clinical biochemistry tests employed and results,
käytetyt kliinis-biokemialliset testit tuloksineen,
a statistical treatment of results where possible,
tulosten tilastollinen käsittely soveltuvin osin,
discussion of the results,
tulosten pohdinta,
interpretation of results.
tulosten tulkinta.
The test substance is applied daily to the skin in graduated doses to several groups of experimental animals, one dose per group, for a period of 28 days.
Testattavaa ainetta levitetään useisiin ryhmiin jaettujen eläinten iholle porrastettuina annoksina (yksi annos ryhmää kohti) säännöllisesti 28 päivän koejakson aikana.
During the period of application, the animals are observed daily to detect signs of toxicity.
Jakson aikana eläimiä tarkkaillaan myrkytysoireiden suhteen.
Animals, which die during the test, are necropsied and at the conclusion of the test surviving animals are necropsied.
Ruumiinavaus tehdään kokeen aikana kuolleille eläimille ja kokeen päätyttyä myös henkiin jääneille eläimille, kun ne on ensin lopetettu.
The animals are kept under the experimental housing and feeding conditions for at least five days prior to the test.
Eläimet siirretään koetiloihin ja kokeen aikana annettava ruokinta aloitetaan vähintään viisi päivää ennen kokeen alkua.
Shortly before testing, fur is clipped from the dorsal area of the trunk of the test animals.
Terveiden aikuisten eläinten joukosta otetaan satunnaisotos, joka jaetaan käsittely- ja vertailuyryhmiin.
Shaving may be employed but it should be carried out approximately 24 hours before the test.
Karvapeite voidaan myös ajella, mutta se tulee tehdä noin vuorokautta ennen testin alkua.
Repeat clipping or shaving is usually needed at approximately weekly intervals.
Karvanpoisto on yleensä toistettava noin viikon välein.
When clipping or shaving the fur, care must be taken to avoid abrading the skin.
Karvapeitettä poistettaessa on varottava vahingoittamasta ihoa.
Not less than 10 % of the body surface area should be clear for the application of the test substance.
Vähintään 10 % ruumiin pinnasta on oltava ajeltuna, jotta siihen voidaan annostellaan testattavaa ainetta.
The weight of the animal should be taken into account when deciding on the area to be cleared and on the dimensions of the covering.
Koealueen suuruus ja peitesiteen mitat riippuvat eläimen painosta.
Daily application on a five to seven-day per week basis is used.
Päivittäinen altistus tehdään 5–7 kertaa viikossa.
The adult rat, rabbit or guinea-pig may be used.
Koe-eläiminä voidaan käyttää aikuisia rottia, kaneja tai marsuja.
At the commencement of the study, the range of weight variation in the animals used should not exceed ± 20 % of the appropriate mean value.
Testin alussa kumpaakaan sukupuolta edustavien eläinten painonvaihtelut eivät saa olla enempää kuin ± 20 % sukupuolen keskiarvosta.
At least 10 animals (five female and five male) with healthy skin should be used at each dose level.
Jokaista annostasoa kohti tarvitaan vähintään kymmenen eläintä (viisi naarasta ja viisi urosta).
At least three dose levels are required with a control or a vehicle control if a vehicle is used.
Tarvitaan vähintään kolme pitoisuustasoa ja yksi kontrolliryhmä.
The exposure period should be at least six hours per day.
Päivittäinen altistusaika on vähintään kuusi tuntia.
The application of the test substance should be made at similar times each day, and adjusted at intervals (weekly or bi-weekly) to maintain a constant dose level in terms of animal body-weight.
Päivittäisen altistuksen on kestettävä vähintään kuusi tuntia. Ainetta levitetään samaan aikaan joka päivä, ja annosta säädetään 1-2 viikon välein siten, että pitoisuustasot pysyvät vakiona eläimen painoon nähden.
Except for treatment with the test substance, animals in the control group should be handled in an identical manner to the test group subjects.
Testiaineen annostelua lukuun ottamatta verrokkiryhmän eläimiä on käsiteltävä täsmälleen samoin kuin testiryhmän eläimiä.
Where a vehicle is used to facilitate dosing, the vehicle control group should be dosed in the same way as the treated groups, and receive the same amount as that received by the highest dose level group.
Mikäli liuotinta käytetään annostelun helpottamiseksi, kontrolleille annostellaan liuotinta samalla tavoin kuin testiryhmille ja liuottimen määrä on yhtä suuri kuin suurimman annostason saavan testiryhmän liuotinmäärä.
The highest dose level should result in toxic effects but produce no, or few, fatalities.
Suurimman annoksen tulisi aiheuttaa myrkytysoireita, mutta ei lainkaan tai hyvin vähän kuolemantapauksia.
The lowest dose level should not produce any evidence or toxicity.
Pienimmän annostason ei pidä aiheuttaa lainkaan myrkytysoireita.
Where there is a usable estimation of human exposure, the lowest level should exceed this.
Jos käytettävissä on soveltuva arvio ihmisaltistumisesta, pienimmän annostason on ylitettävä tämä taso.
Ideally, the intermediate dose level should produce minimal observable toxic effects.
Keskimmäisen annostason olisi aiheutettava pienimmät havaittavissa olevat myrkytysoireet.
If more than one intermediate dose is used the dose levels should be spaced to produce a gradation of toxic effects.
Jos käytetään useita välitasoja, ne on valittava siten, että myrkytysoireet porrastuvat.
In the low and intermediate groups and in the controls, the incidence of fatalities should be low in order to permit a meaningful evaluation of the results.
Alimman annostason ja välitason ryhmissä sekä kontrolliryhmissä kuolleisuuden on oltava pieni, jotta tuloksia voidaan arvioida merkityksellisellä tavalla.
If application of the test substance produces severe skin irritation, the concentrations should be reduced and this may result in a reduction in, or absence of, other toxic effects at the high dose level.
Jos aine aiheuttaa vakavaa ihoärsytystä iholle levitettynä, pitoisuuksia on pienennettävä, mikä voi aiheuttaa suurannosryhmän eläimille muiden myrkytysoireiden vähenemistä tai oireiden häviämisen.
Moreover if the skin has been badly damaged it may be necessary to terminate the study and undertake a new study at lower concentrations.
Jos eläimen iho on pahoin vaurioitunut, voi olla tarpeen keskeyttää koe ja uusia se pienempiä pitoisuuksia käyttäen.
If a preliminary study at a dose level of 1000 mg/kg, or a higher dose level related to possible human exposure where this is known, produces no toxic effects, further testing may not be considered necessary.
Jos suoritetaan alustava koe käyttäen annostasoa 1000 mg/kg tai tätä korkeampaa tasoa, joka perustuu tunnettuun ihmisaltistukseen, eikä tällainen testi aiheuta myrkytysoireita, lisätestit voidaan katsoa tarpeettomiksi.
The experimental animals should be observed daily for signs of toxicity.
Eläimiä tarkkaillaan päivittäin myrkytysoireiden toteamiseksi.
The animals are treated with the test substance, ideally on seven days per week, for a period of 28 days.
Eläimiä käsitellään testattavalla aineella mieluiten seitsemänä päivänä viikossa 28 päivän ajan.
Animals in any satellite groups scheduled for follow-up observations should be kept for a further 14 days without treatment to detect recovery from or persistence of toxic effects.
Seurantaa varten koottuja apuryhmiä tarkkaillaan altistusjakson jälkeen vielä 14 päivän ajan ilman käsittelyä, jotta voidaan todeta, ovatko myrkytysoireet häviäviä vai pysyviä.
Exposure time should be at least six hours per day.
Päivittäisen altistuksen on kestettävä vähintään kuusi tuntia.
As an alternative a ‘collar protective device’ may be used.
Eläin voidaan sitoa osittain siten, ettei se pysty syömään ainetta.
haematology, including at least haematocrit, haemoglobin concentration, erythrocyte count, total and differential leucocyte count, and a measure of clotting potential;
hematologia — vähintään hematokriitti, hemoglobiinipitoisuus, punasolujen lukumäärä, valkosolujen kokonaismäärä ja erittelylaskenta sekä hyytymistekijät;
clinical blood biochemistry including at least one parameter of liver and kidney function: serum alanine aminotransferase (formerly known as glutamic pyruvic transaminase), serum aspartate aminotransferase (formerly known as glutamic oxaloacetic transaminase), urea nitrogen, albumin, blood creatinine, total bilirubin and total serum protein;
kliininen veribiokemia — vähintään yksi parametri seuraavista maksan ja munuaisten toimintakokeista, alaniiniaminotransferaasi (ALAT), seeruminaspartaattiaminotransferaasi (ASAT), virtsa-aineen typpi, albumiini, veren kreatiniini, kokonaisbilirubiini ja seerumin kokonaisproteiini.
Other determinations which may be necessary for an adequate toxicological evaluation include calcium, phosphorus, chloride, sodium, potassium, fasting glucose, analysis of lipids, hormones, acid/base balance, methaemoglobin and cholinesterase activity.
Muita, riittävän toksikologisen arvion kannalta tärkeitä määrityksiä ovat kalsium, fosfori, kloridi, natrium, kalium, paastoverensokeri, lipidit, hormonit, happo-emästasapaino, methemoglobiini ja kolinesteraasiaktiivisuus.
Additional clinical biochemistry may be employed, where necessary, to extend the investigation of observed effects.
Muitakin kliinisiä biokemiallisia testejä voidaan tehdä, jos todettujen vaikutusten laajempi tutkimus on tarpeen.
At least the liver, kidneys, adrenals, and testes should be weighed wet as soon as possible after dissection, to avoid drying.
Vähintään maksa, munuaiset, lisämunuaiset ja kivekset on punnittava märkinä mahdollisimman pian dissektion jälkeen.
Organs and tissues, i.e. normal and treated skin, liver, kidney, spleen, testes, adrenals, heart, and target organs (that is those organs showing gross lesions or changes in size) should be preserved in a suitable medium for possible future histopathological examination.
Elimet ja kudokset (maksa, munuaiset, perna, kivekset, lisämunuaiset, sydän ja muut elimet, joissa on oleellisia vaurioita tai kokomuutoksia) on säilytettävä sopivassa aineessa mahdollisia myöhemmin tehtäviä histopatologisia tutkimuksia varten.
In the high dose group and in the control group, histological examination should be performed on the preserved organs and tissues.
Suurannosryhmän ja kontrolliryhmän eläinten säilötyille elimille ja kudoksille on tehtävä histologinen tutkimus.
Animals in the satellite group should be examined histologically with particular emphasis on those organs and tissues identified as showing effects in the other treated groups.
Kaikkien apuryhmien eläimet on tutkittava histologisesti kiinnittäen erityistä huomiota niihin elimiin ja kudoksiin, joissa on havaittu muutoksia käsiteltyjen ryhmien kohdalla.
animal data (species, strain, source, environmental conditions, diet, etc.),
laji, kanta, toimittaja, ympäristöolosuhteet, ruokavalio jne.,
test conditions (including the type of dressing: occlusive or not-occlusive),
testiolosuhteet (mukaan lukien siteen tyyppi, okklusiivinen tai ei-okklusiivinen),
dose levels (including vehicle, if used) and concentrations,
annostasot (mukaan lukien liuotin, jos sitä on käytetty),
no-effect level, where possible,
oireeton taso, mikäli mahdollista,
toxic response data by sex and dose,
myrkkyvastetulokset sukupuolen ja annostason perusteella,
toxic or other effects,
myrkytysoireet ja muut vaikutukset,
statistical treatment of results where possible,
tulosten tilastollinen käsittely, jos mahdollista,
This method is a replicate of the OECD TG 473, In Vitro Mammalian Chromosome Aberration Test (1997).
Tämä menetelmä on sama kuin OECD TG 473, In Vitro Mammalian Chromosome Aberration Test (1997).
The purpose of the in vitro chromosomal aberration test is to identify agents that cause structural chromosome aberrations in cultured mammalian cells (1)(2)(3).
In vitro -kromosomipoikkeavuustestin tarkoituksena on tunnistaa aineet, jotka aiheuttavat rakenteellisia kromosomipoikkeavuuksia viljellyissä nisäkässoluissa (1) (2) (3).
Structural aberrations may be of two types, chromosome or chromatid.
Rakenteelliset poikkeavuudet jakautuvat kahteen tyyppiin, kromosomi- ja kromatidipoikkeavuuksiin.
With the majority of chemical mutagens, induced aberrations are of the chromatid type, but chromosome-type aberrations also occur.
Kemiallisten mutageenien aiheuttamat poikkeavuudet ovat useimmiten kromatidityyppisiä, mutta myös kromosomityyppisiä poikkeavuuksia esiintyy.
An increase in polyploidy may indicate that a chemical has the potential to induce numerical aberrations.
Polyploidian lisääntyminen saattaa osoittaa, että kemiallinen aine voi aiheuttaa numeerisia poikkeavuuksia.
However, this method is not designed to measure numerical aberrations and is not routinely used for that purpose.
Tätä menetelmää ei ole kuitenkaan suunniteltu numeeristen poikkeavuuksien mittaamiseen, eikä sitä käytetä rutiininomaisesti tähän tarkoitukseen.
Chromosome mutations and related events are the cause of many human genetic diseases and there is substantial evidence that chromosome mutations and related events causing alterations in oncogenes and tumour-suppressor genes of somatic cells are involved in cancer induction in humans and experimental animals.
Kromosomimutaatiot ja niihin liittyvät tapahtumat ovat syynä moniin ihmisen geneettisiin sairauksiin, ja on saatu vakuuttavia todisteita siitä, että kromosomimutaatiot ja niihin liittyvät tapahtumat, jotka aiheuttavat muutoksia somaattisten solujen onkogeeneissä ja kasvunrajoitegeeneissä, ovat osallisina syövän synnyssä ihmisillä ja koe-eläimillä.
The in vitro chromosome aberration test may employ cultures of established cell lines, cell strains or primary cell cultures.
In vitro -kromosomipoikkeavuustestissä voidaan käyttää pysyvien solulinjojen viljelmiä, solukantoja tai primaarisia soluviljelmiä.
The cells used are selected on the basis of growth ability in culture, stability of the karyotype, chromosome number, chromosome diversity and spontaneous frequency of chromosome aberrations.
Käytettävien solujen valintakriteerejä ovat solujen kasvukyky viljelmässä, karyotyypin pysyvyys, kromosomiluku, kromosomien diversiteetti ja kromosomipoikkeavuuksien spontaanifrekvenssi.
Tests conducted in vitro generally require the use of an exogenous source of metabolic activation.
Solujen valintakriteereinä käytetään niiden kykyä kasvaa viljelmässä ja niiden spontaanimutaatiotaajuuden stabiliteettia.
This metabolic activation system cannot mimic entirely the mammalian in vivo conditions.
In vitro tehtävät testit vaativat yleensä eksogeenista metabolista aktivaatiota.
Care should be taken to avoid conditions which would lead to positive results which do not reflect intrinsic mutagenicity and may arise from changes in pH, osmolality or high levels of cytotoxicity (4)(5).
On pyrittävä välttämään erityisesti sellaisia olosuhteita, joissa saatavat positiiviset tulokset eivät heijasta aineen luontaista mutageenisuutta ja saattavat johtua pH:n muutoksista, osmolaliteetista tai voimakkaasta sytotoksisuudesta (4) (5).
This test is used to screen for possible mammalian mutagens and carcinogens.
Tätä testiä käytetään nisäkkäiden mahdollisten mutageenien ja karsinogeenien seulontaan.
Many compounds that are positive in this test are mammalian carcinogens; however, there is not a perfect correlation between this test and carcinogenicity.
Monet yhdisteet, joilla saadaan positiivinen tulos tässä testissä, ovat nisäkkäiden karsinogeeneja. Tämän testin ja karsinogeenisuuden välillä ei kuitenkaan ole täydellistä korrelaatiota.
Correlation is dependent on chemical class and there is increasing evidence that there are carcinogens that are not detected by this test because they appear to act through mechanisms other than direct DNA damage.
Korrelaatio riippuu kemiallisista ominaisuuksista, ja yhä useammat tutkimustulokset viittaavat siihen, että on olemassa karsinogeeneja, joita ei voida havaita tällä testillä, koska ne näyttävät vaikuttavan muiden mekanismien kuin suoran DNA-vaurion välityksellä.
Chromatid-type aberration: structural chromosome damage expressed as breakage of single chromatids or breakage and reunion between chromatids.
Kromatidipoikkeavuus: rakenteellinen kromosomivaurio, joka ilmenee yksittäisten kromatidien katkeamisena tai kromatidien katkeamisena ja uudelleenyhtymisenä.
Chromosome-type aberration: structural chromosome damage expressed as breakage, or breakage and reunion, of both chromatids at an identical site.
Kromosomipoikkeavuus: rakenteellinen kromosomivaurio, joka ilmenee molempien kromatidien katkeamisena tai katkeamisena ja uudelleenyhtymisenä samassa kohdassa.
Endoreduplication: a process in which after an S period of DNA replication, the nucleus does not go into mitosis but starts another S period.
Endoreduplikaatio: tapahtumasarja, jossa DNA:n kahdentumisen S-vaiheen jälkeen tuma ei etene mitoosiin vaan aloittaa uuden S-vaiheen.
The result is chromosomes with four, eight, 16, …chromatids.
Tämän seurauksena syntyy kromosomeja, joissa on 4, 8, 16, ... kromatidia.
Gap: an achromatic lesion smaller than the width of one chromatid, and with minimum misalignment of the chromatids).
Aukko: gap, akromaattinen leesio, joka on pienempi kuin yhden kromatidin leveys ja johon liittyy minimaalinen kromatidin (kromatidien) siirtymä.
Mitotic index: the ratio of cells in metaphase divided by the total number of cells observed in a population of cells; an indication of the degree of proliferation of that population.
Mitoosi-indeksi: suhdeluku, joka saadaan jakamalla metafaasissa olevien solujen määrä solupopulaatiossa todettujen solujen kokonaismäärällä; ilmoittaa solujen proliferaatioasteen kyseisessä solupopulaatiossa.
Numerical aberration: a change in the number of chromosomes from the normal number characteristic of the cells utilised.
Numeerinen poikkeavuus: käytetyille soluille tyypillisestä normaalista kromosomimäärästä poikkeava kromosomien lukumäärä.
Polyploidy: a multiple of the haploid chromosome number (n) other than the diploid number (i.e. 3n, 4n and so on).
Polyploidia: haploidisen kromosomimäärän (n) esiintyminen moninkertaisena, muu kuin diploidinen kromosomimäärä (3n, 4n jne.).
Structural aberration: a change in chromosome structure detectable by microscopic examination of the metaphase stage of cell division, observed as deletions and fragments, intrachanges or interchanges.
Rakenteellinen poikkeavuus: kromosomirakenteen muutos, joka voidaan havaita solunjakautumisen metafaasivaiheen mikroskooppitutkimuksella ja joka ilmenee deleetioina ja fragmentteina, kromosomien sisäisinä tai kromosomien välisinä tekijänvaihdoksina.
Cell cultures are exposed to the test substance both with and without metabolic activation.
Soluviljelmät altistetaan tutkittavalle aineelle sekä ilman metabolista aktivaatiota että metabolisen aktivaatiojärjestelmän läsnäollessa.
At predetermined intervals after exposure of cell cultures to the test substance, they are treated with a metaphase-arresting substance (e.g. Colcemid® or colchicine), harvested, stained and metaphase cells are analysed microscopically for the presence of chromosome aberrations.
Kun soluviljelmät on altistettu tutkittavalle aineelle, ne käsitellään etukäteen määrätyin välein metafaasin pysäyttävällä aineella (esim. Colcemid® tai kolkisiini), solut kerätään ja värjätään, ja metafaasissa olevat solut analysoidaan mikroskooppisesti kromosomipoikkeavuuksien havaitsemiseksi.
Cells
Solut
A variety of cell lines, strains or primary cell cultures, including human cells, may be used (e.g. Chinese hamster fibroblasts, human or other mammalian peripheral blood lymphocytes).
Testissä voidaan käyttää eri solulinjoja, solukantoja tai primaarisia soluviljelmiä, myös ihmisen soluja (esim. kiinanhamsterin fibroblasteja, ihmisen tai muun nisäkkään perifeerisen veren lymfosyyttejä).
Media and culture conditions
Kasvatusväliaineet ja viljelyolosuhteet Sopivaa viljelynestettä ja inkubaatio-olosuhteita olisi käytettävä solujen tavanomaiseen siirrostamiseen ja testin aikana.
Appropriate culture media and incubation conditions (culture vessels, CO2 concentration, temperature and humidity) should be used in maintaining cultures.
Soluviljelmien ylläpidossa on käytettävä soveltuvia kasvatusalustoja ja inkubaatio-olosuhteita (kasvatusastiat, CO2-pitoisuus, lämpötila ja kosteus).
Established cell lines and strains should be checked routinely for stability in the modal chromosome number and the absence of mycoplasma contamination and should not be used if contaminated.
Pysyvistä solulinjoista ja kannoista on tarkistettava ajoittain modaalisen kromosomimäärän pysyvyys ja mahdollinen mykoplasmakontaminaatio. Kontaminoituneita viljelmiä ei pidä käyttää.
The normal cell cycle time for the cells and culture conditions used should be known.
Solujen normaali solusyklin kesto ja käytetyt viljelyolosuhteet on tunnettava.
Preparation of cultures
Viljelmien valmistelu
Established cell lines and strains: cells are propagated from stock cultures, seeded in culture medium at a density such that the cultures will not reach confluency before the time of harvest, and incubated at 37 oC.
Pysyvät solulinjat ja solukannat: solut kasvatetaan kantaviljelmistä, kylvetään kasvatusvälineeseen sellaiseen tiheyteen, että soluviljelmät eivät saavuta konfluenttisuutta ennen solujen keräämisajankohtaa, ja inkuboidaan 37 oC:ssa.
Lymphocytes: whole blood treated with an anti-coagulant (e.g. heparin) or separated lymphocytes obtained from healthy subjects are added to the culture medium containing a mitogen (e.g. phytohaemagglutinin) and incubated at 37 oC.
Lymfosyytit: antikoagulanteilla (esim. hepariinilla) käsiteltyä kokoverta tai terveiltä luovuttajilta saatuja erotettuja lymfosyyttejä lisätään mitogeenia (esim. fytohemagglutiniinia) sisältävään kasvatusväliaineeseen ja inkuboidaan 37 oC:ssa.
Metabolic activation
Metabolinen aktivaatio
Cells should be exposed to the test substance both in the presence and absence of an appropriate metabolic activation system.
Solut on altistettava tutkittavalle aineelle sekä ilman metabolista aktivaatiota että soveltuvan metabolisen aktivaatiojärjestelmän läsnäollessa.
The most commonly used system is a cofactor-supplemented post-mitochondrial fraction (S9) prepared from the livers of rodents treated with enzyme-inducing agents such as: Aroclor 1254 (6)(7)(8)(9), or a mixture of phenobarbitone and ß–naphthoflavone (10)(11)(12).
Yleisimmin käytetty aktivaatiojärjestelmä on entsyymejä indusoivilla aineilla, kuten Aroclor 1254:11ä (6) (7) (8) (9) tai fenobarbitonin ja ß-naftoflavonin (10) (11) (12) yhdistelmällä käsiteltyjen jyrsijöiden maksasta eristetty postmitokondriaalinen jae (S9), johon on lisätty kofaktoria.
In some cases it may be appropriate to utilise more than one concentration of post-mitochondrial fraction.
Joissakin tapauksissa saattaa olla perusteltua käyttää useampaa kuin yhtä postmitokondriaalisen jakeen pitoisuutta.
A number of developments, including the construction of genetically engineered cell lines expressing specific activating enzymes, may provide the potential for endogenous activation.
Monilla uusilla menetelmillä, kuten yhdistelmä-DNA-tekniikalla tuotetuilla solulinjoilla, jotka ilmentävät spesifisiä aktivaatioentsyymejä, saattaa olla endogeenista aktivaatiovaikutusta.
The choice of the cell lines used should be scientifically justified (e.g. by the relevance of the cytochrome P450 isoenzyme for the metabolism of the test substance).
Käytettyjen solulinjojen valinnan on oltava tieteellisesti perusteltua (esim. sytokromi P450 -isoentsyymin merkitys tutkittavan aineen metabolialle).
Test substance/Preparation
Tutkittava aine / valmistelu
Solid test substances should be dissolved or suspended in appropriate solvents or vehicles and diluted if appropriate prior to treatment of the cells.
Kiinteät tutkittavat aineet liuotetaan tai sekoitetaan sopiviin liuottimiin tai kantaja-aineisiin ja laimennetaan tarvittaessa ennen solujen käsittelyä.
Liquid test substances may be added directly to the test systems and/or diluted prior to treatment.
Nestemäiset tutkittavat aineet voidaan lisätä suoraan koejärjestelmiin ja/tai laimentaa ennen solujen käsittelyä.