natgillin/translations-raw huggingface dataset:
if two or more daily treatments are used (e.g. two or more treatments at 24 hour intervals), samples should be collected once between 18 and 24 hours following the final treatment for the bone marrow and once between 36 and 48 hours following the final treatment for the peripheral blood (12);
Jos päivittäisiä altistuskertoja on 2 tai enemmän (esim. kaksi tai useampia altistuksia 24 tunnin välein), näytteet on kerättävä luuytimestä kerran 18-24 tunnin kuluttua viimeisestä altistuksesta ja perifeerisestä verestä kerran 36–48 tunnin kuluttua viimeisestä altistuksesta (12).
Other sampling times may be used in addition, when relevant.
Tarvittaessa voidaan näytteitä ottaa muinakin ajankohtina.
If a range finding study is performed because there are no suitable data available, it should be performed in the same laboratory, using the same species, strain, sex, and treatment regimen to be used in the main study (13).
Jos tehdään annoksenmääritystutkimus, koska soveltuvia tietoja ci ole käytettävissä, se on tehtävä samassa laboratoriossa käyttäen samaa lajia, samaa kantaa, samaa sukupuolta olevia eläimiä ja samaa altistusohjelmaa kuin päätutkimuksessa on tarkoitus käyttää (13).
The highest dose may also be defined as a dose that produces some indication of toxicity in the bone marrow (e.g. a reduction in the proportion of immature erythrocytes among total erythrocytes in the bone marrow or peripheral blood).
Suurin annos voidaan määritellä myös annokseksi, joka aiheuttaa joitakin myrkyllisyyteen viittaavia muutoksia luuytimessä (esim. punasolujen esiasteiden osuuden pieneneminen punasolujen kokonaismäärästä luuytimessä tai perifeerisessä veressä).
If a test at one dose level of at least 2000 mg/kg body weight using a single treatment, or as two treatments on the same day, produces no observable toxic effects, and if genotoxicity would not be expected based upon data from structurally related substances, then a full study using three dose levels may not be considered necessary.
Ellei havaittavia myrkkyvaikutuksia esiinny testattaessa yhtä annostasoa, joka on vähintään 2000 mg/kg (eläimen painokiloa kohti) ja joka annetaan kerta-annoksena tai kahtena annoksena saman päivän aikana, ja ellei genotoksisuutta ole odotettavissa kemialliselta rakenteeltaan samanlaisilla aineilla saatujen tutkimustulosten perusteella, täydellinen tutkimus kolmella eri annostasolla ei ehkä ole välttämätön.
Bone marrow/blood preparation
Luuydin-/veripreparaatit
Bone marrow cells are usually obtained from the femurs or tibias immediately following sacrifice.
Luuydinsolut kerätään yleensä reisiluista tai sääriluista heti koe-eläinten lopettamisen jälkeen.
Commonly, cells are removed from femurs or tibias, prepared and stained using established methods.
Solut otetaan reisi- tai sääriluista, niistä tehdään preparaatit ja ne värjätään vakiintuneilla värjäysmenetelmillä.
Peripheral blood is obtained from the tail vein or other appropriate blood vessel.
Perifeerinen veri kerätään häntälaskimosta tai muusta sopivasta verisuonesta.
Blood cells are immediately stained supravitally (8)(9)(10) or smear preparations are made and then stained.
Verisolut värjätään heti supravitaaliväreillä (8) (9) (10) tai niistä tehdään ensin sivelyvalmisteet ja värjätään sen jälkeen.
The use of a DNA specific stain (e.g. acridine orange (14) or Hoechst 33258 plus pyronin-Y (15)) can eliminate some of the artifacts associated with using a non DNA specific stain.
DNA-spesifisten väriaineiden käyttö [esim. akridiinioranssi (14) tai Hoechst 33258 plus pyroniini-Y (15)] voi eliminoida joitakin ei-DNA-spesifisen väriaineen käyttöön liittyviä artefakteja.
This advantage does not preclude the use of conventional stains (e.g. Giemsa).
Tämä etu ei sulje pois tavanomaisten väriaineiden (esim. Giemsa) käyttöä.
Additional systems (e.g. cellulose columns to remove nucleated cells (16)) can also be used provided that these systems have been shown to adequately work for micronucleus preparation in the laboratory.
Myös muita järjestelmiä [esim. selluloosapylväitä tumallisten solujen poistamiseksi (16)] voidaan käyttää, mikäli nämä menetelmät on laboratoriossa osoitettu riittävän toimiviksi mikrotumapreparaattien valmistamisessa.
The proportion of immature among total (immature + mature) erythrocytes is determined for each animal by counting a total of at least 200 erythrocytes for bone marrow and 1000 erythrocytes for peripheral blood (17).
Punasolujen esiasteiden osuus koko punasolumäärästä (esiasteet + kypsät punasolut) määritetään jokaisen eläimen osalta erikseen laskemalla yhteensä vähintään 200 punasolua luuytimestä ja 1000 punasolua perifeerisestä verestä (17).
At least 2000 immature erythrocytes per animal are scored for the incidence of micronucleated immature erythrocytes.
Vähintään 2000 punasolun esiastetta lasketaan eläintä kohti mikrotumaisten punasolujen esiasteiden esiintymistiheyden määrittämistä varten.
Additional information may be obtained by scoring mature erythrocytes for micronuclei.
Lisätietoja voidaan saada laskemalla mikrotumat kypsistä punasoluista.
When analysing slides, the proportion of immature erythrocytes among total erythrocytes should not be less than 20 % of the control value.
Objektilaseja analysoitaessa punasolujen esiasteiden osuuden punasolujen kokonaismäärästä tulisi olla vähintään 20 % kontrolliarvosta.
When animals are treated continuously for four weeks or more, at least 2000 mature erythrocytes per animal can also be scored for the incidence of micronuclei.
Kun koe-eläimille annetaan tutkittavaa ainetta jatkuvasti 4 viikon ajan tai pitempään, voidaan laskea myös vähintään 2000 kypsää punasolua eläintä kohti mikrotumien esiintymistiheyden toteamiseksi.
Systems for automated analysis (image analysis and cell suspensions flow cytometry) are acceptable alternatives to manual evaluation if appropriately justified and validated.
Automaattiset analyysijärjestelmät (kuva-analyysi ja solususpensioiden virtaussytometria) ovat hyväksyttäviä vaihtoehtoja manuaaliselle arvioinnille, mikäli ne perustellaan ja validoidaan asianmukaisesti.
The number of immature erythrocytes scored, the number of micronucleated immature erythrocytes, and the number of immature among total erythrocytes should be listed separately for each animal analysed.
Punasolujen esiasteiden laskettu määrä, mikrotumaisten punasolujen esiasteiden lukumäärä ja punasolujen esiasteiden osuus koko punasolumäärästä on lueteltava kunkin analysoidun eläimen osalta erikseen.
When animals are treated continuously for four weeks or more, the data on mature erythrocytes should also be given if it is collected.
Mikäli eläimille annetaan tutkittavaa ainetta jatkuvasti 4 viikon ajan tai pitempään, myös kypsien punasolujen tiedot on ilmoitettava, mikäli niitä on kerätty.
The proportion of immature among total erythrocytes and, if considered applicable, the percentage of micronucleated erythrocytes is given for each animal.
Punasolujen esiasteiden osuus koko punasolumäärästä ja, jos katsotaan aiheelliseksi, mikrotumaisten punasolujen prosentuaalinen määrä ilmoitetaan jokaisen eläimen osalta.
There are several criteria for determining a positive result, such as a dose-related increase in the number of micronucleated cells or a clear increase in the number of micronucleated cells in a single dose group at a single sampling time.
Positiivisille tuloksille on useita kriteerejä, kuten mikrotumaisten solujen lukumäärän annoksesta riippuva suureneminen tai mikrotumaisten solujen lukumäärän selvä suureneminen yksittäisessä annosryhmässä yhdellä näytteenottokerralla.
Statistical methods may be used as an aid in evaluating the test results (18)(19).
Tilastollisia menetelmiä voidaan käyttää apuna testitulosten arvioinnissa (18) (19).
Positive results in the micronucleus test indicate that the substance induces micronuclei which are the result of chromosomal damage or damage to the mitotic apparatus in the erythroblasts of the test species.
Mikrotumatestissä saadut positiiviset tulokset osoittavat, että tutkittava aine aiheuttaa mikrotumia, jotka ovat seurausta kromosomivauriosta tai mitoosilaitteen vauriosta testatun lajin punasoluissa.
Negative results indicate that, under the test conditions, the test substance does not produce micronuclei in the immature erythrocytes of the test species.
Negatiiviset tulokset osoittavat, ettei tutkittava aine aiheuta koeolosuhteissa mikrotumia testattujen lajien punasolujen esiasteissa.
individual weight of the animals at the start of the test, including body weight range, mean and standard deviation for each group.
eläinten yksilöllinen paino testiä aloitettaessa, myös painon vaihteluväli, keskiarvo ja keskihajonta kussakin ryhmässä.
positive and negative (vehicle/solvent) control data,
positiivisia ja negatiivisia (kantaja-aine/liuotin) kontrolleja koskevat tiedot,
criteria for scoring micronucleated immature erythrocytes,
mikrotumaisten punasolujen esiasteiden laskentakriteerit,
proportion of immature erythrocytes among total erythrocytes,
punasolujen esiasteiden osuus punasolujen kokonaismäärästä,
number of micronucleated immature erythrocytes, given separately for each animal,
mikrotumaisten punasolujen esiasteiden lukumäärä, ilmoitetaan erikseen jokaisesta eläimestä,
mean ± standard deviation of micronucleated immature erythrocytes per group,
mikrotumaisten punasolujen esiasteiden keskiarvo ± keskihajonta ryhmää kohti,
statistical analyses and methods applied,
käytetyt tilastolliset analyysit ja menetelmät,
concurrent and historical negative control data,
samanaikaiset ja aikaisemmat negatiivisilla kontrolleilla saadut tulokset,
Heddle, J.A., (1973) A Rapid In Vivo Test for Chromosomal Damage, Mutation Res., 18, p. 187-190.
Heddle, J.A. (1973), A Rapid In Vivo Test for Chromosomal Damage, Mutation Res., 18, s. 187–190.
Schmid, W., (1975) The Micronucleus Test, Mutation Res., 31, p. 9-15.
Schmid, W. (1975), The Micronucleus Test, Mutation Res., 31, s. 9–15.
Heddle, J.A., Salamone, M.F., Hite, M., Kirkhart, B., Mavournin, K., MacGregor, J.G. and Newell, G.W.
Heddle, J.A., Salamonc, M.F., Hite, M., Kirkhart, B., Mavournin, K., MacGregor, J.G. and Newell, G.W.
Mavournin, K.H., Blakey, D.H., Cimino, M.C., Salamone, M.F. and Heddle, J.A., (1990) The In Vivo Micronucleus Assay in Mammalian Bone Marrow and Peripheral Blood.
Mavournin, K. H., Blakey, D.H., Cimino, M.C., Salamone, M.F. and Heddle, J.A. (1990), The In Vivo Micronucleus Assay in Mammalian Bone Marrow and Peripheral Blood.
Environmental Protection Agency Gene-Tox Program, Mutation Res., 239, p. 29-80.
Environmental Protection Agency Gene-Tox Program, Mutation Res., 239, s. 29–80.
MacGregor, J.T., Schlegel, R. Choy, W.N., and Wehr, C.M., (1983) Micronuclei in Circulating Erythrocytes: A Rapid Screen for Chromosomal Damage During Routine Toxicity Testing in Mice.
MacGregor, J.T., Schlegel, R., Choy, W.N. and Wehr, C.M.
Iin: ‘Developments in Science and Practice of Toxicology’, Ed.
(1983), Micronuclei in Circulating Erythrocytes: A Rapid Screen for Chromosomal Damage During Routine Toxicity Testing in Mice, in: Developments in Science and Practice of Toxicology, ed.
Miya, Elsevier, Amsterdam, p. 555-558.
Miya, Elsevier, Amsterdam, s. 555–558.
MacGregor, J.T., Wehr, C.M., Henika, P.R., and Shelby, M.E., (1990) The in vivo Erythrocyte Micronucleus Test: Measurement at Steady State Increases Assay Efficiency and Permits Integration with Toxicity Studies.
MacGregor, J.T., Wehr, C.M., Henika, P.R. and Shelby, M.E. (1990), The in vivo Erythrocyte Micronucleus Test: Measurement at Steady State Increases Assay Efficiency and Permits Integration with Toxicity Studies, Fund.
Hayashi, M., Morita, T., Kodama, Y., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr., (1990) The Micronucleus Assay with Mouse Peripheral Blood Reticulocytes Using Acridine Orange-Coated Slides.
Hayashi, M., Morita, T., Kodama, Y., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr.
Mutation Res., 245, p. 245-249.
(1990), The Micronucleus Assay with Mouse Peripheral Blood Reticulocytes Using Acridine Orange-Coated Slides, Mutation Res., 245, s. 245–249.
Mutation Res., p. 278, 83-98.
MMS, Mutation Res., 278, s. 83–98.
Higashikuni, N. and Sutou, S., (1995) An optimal, generalised sampling time of 30 ± 6 h after double dosing in the mouse peripheral blood micronucleus test.
Higashikuni, N. and Sutou, S. (1995).
Mutagenesis, 10, p. 313-319.
An optimal, generalized sampling time of 30 ± 6 h after double dosing in the mouse peripheral micronucleus test, Mutagenesis, 10, s. 313–319.
Hayashi, M., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr., (1983) An Application of Acridine Orange Fluorescent Staining to the Micronucleus Test.
Hayashi, M., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr.
Mutation Res., 120, p. 241-247.
(1983), An Application of Acridine Orange Fluorescent Staining to the Micronucleus Test, Mutation Res., 120, s. 241–247.
MacGregor, J.T., Wehr, C.M. and Langlois, R.G., (1983) A Simple Fluorescent Staining Procedure for Micronuclei and RNA in Erythrocytes Using Hoechst 33258 and Pyronin Y.
MacGregor, J.T., Wehr, C.M. and Langlois, R.G.
Mutation Res., 120, p. 269-275.
(1983), A Simple Fluorescent Staining Procedure for Micronuclei and RNA in Erythrocytes Using Hoechst 33258 and Pyronin Y, Mutation Res., 120, s. 269–275.
Romagna, F. and Staniforth, C.D., (1989) The automated bone marrow micronucleus test.
Romagna, F. and Staniforth, C.D.
Mutation Res., 213, p. 91-104.
(1989), The automated bone marrow micronucleus test, Mutation Res., 213, s. 91–104.
Gollapudi, B. and McFadden, L.G., (1995) Sample size for the estimation of polychromatic to normochromatic erythrocyte ratio in the bone marrow micronucleus test.
Gollapudi, B. and McFadden, L.G.
Mutation Res., 347, p. 97-99.
(1995), Sample size for the estimation of polychromatic to normochromatic erythrocyte ratio in the bone marrow micronucleus test, Mutation Res., 347, s. 97–99.
Lovell, D.P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G.E., Clare, G., Ferguson, R., Richold, M., Papworth, D.G. and Savage, J.R.K., (1989) Statistical Analysis of In Vivo Cytogenetic Assays.
Lovell, D.P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G.E., Clare, G., Ferguson R., Richold, M., Papworth, D.G. and Savage, J.R.K.
This method is a replicate of the OECD TG 471, Bacterial Reverse Mutation Test (1997).
Tämä menetelmä on sama kuin OECD TG 471 Bacterial Reverse Mutation Test (1997).
The bacterial reverse mutation test uses amino-acid requiring strains of Salmonella typhimurium and Escherichia coli to detect point mutations, which involve substitution, addition or deletion of one or a few DNA base pairs (1)(2)(3).
Bakteereilla tehtävässä takaisinmutaatiotestissä käytetään Salmonella typhimurium- ja Escherichia coli -bakteereiden aminohappoja vaativia kantoja sellaisten pistemutaatioiden havaitsemiseksi, joihin liittyy DNA:n yhden tai useamman emäsparin korvautuminen, ylimäärä tai deleetio (1) (2) (3).
The principle of this bacterial reverse mutation test is that it detects mutations, which revert mutations present in the test strains and restore the functional capability of the bacteria to synthesise an essential amino acid.
Tämän bakteereilla tehtävän takaisinmutaatiotestin periaate on, että se paljastaa mutaatiot, jotka korjaavat testikannassa olevat mutaatiot ja palauttavat bakteerien toiminnallisen kyvyn syntetisoida essentiaalista aminohappoa.
The revertant bacteria are detected by their ability to grow in the absence of the amino-acid required by the parent test strain.
Revertantit bakteerit tunnistetaan siitä, että ne pystyvät kasvamaan, vaikka testibakteerikannan ennen takaisinmutaatiota tarvitsema aminohappo puuttuu.
Point mutations are the cause of many human genetic diseases and there is substantial evidence that point mutations in oncogenes and tumour-suppressor genes of somatic cells are involved in tumour formation in humans and experimental animals.
Pistemutaatiot aiheuttavat monia ihmisen geneettisiä sairauksia, ja on saatu vakuuttavia todisteita siitä, että somaattisten solujen onkogeeneissä ja kasvunrajoitegeeneissä olevat pistemutaatiot ovat osallisina ihmisten ja koe-eläinten kasvainten muodostumisessa.
The bacterial reverse mutation test is rapid, inexpensive and relatively easy to perform.
Bakteereilla tehtävä takaisinmutaatiotesti on nopea, edullinen ja suhteellisen helposti toteutettava testi.
Many of the test strains have several features that make them more sensitive for the detection of mutations including responsive DNA sequences at the reversion sites, increased cell permeability to large molecules and elimination of DNA repair systems or enhancement of error-prone DNA repair processes.
Monilla testikannoilla on useita ominaisuuksia, joiden ansiosta ne osoittavat herkästi mutaatiot. Näitä ovat esimerkiksi herkästi reagoivat DNA-jaksot takaisinmutaatiokohdissa, solujen lisääntynyt läpäisevyys suurille molekyyleille ja DNA:n korjausjärjestelmien eliminoituminen tai virheille alttiiden DNA:n korjausprosessien lisääntyminen.
The specificity of the test strains can provide some useful information on the types of mutations that are induced by genotoxic agents.
Testikantojen spesifisyys voi tuottaa hyödyllistä tietoa genotoksisten aineiden aiheuttamien mutaatioiden tyypistä.
A very large data base of results for a wide variety of structures is available for bacterial reverse mutation tests and well-established methodologies have been developed for testing chemicals with different physico-chemical properties, including volatile compounds.
Käytettävissä on hyvin laaja tietokanta bakteerien takaisinmutaatiotestien tuloksista erittäin monissa rakenteissa, ja vakiintuneita menetelmiä on kehitetty fysikaalis-kemiallisilta ominaisuuksiltaan erilaisten kemiallisten aineiden, myös haihtuvien yhdisteiden, testaamista varten.
A reverse mutation test in either Salmonella typhimurium or Escherichia coli detects mutation in an amino-acid requiring strain (histidine or tryptophan, respectively) to produce a strain independent of an outside supply of amino-acid.
Takaisinmutaatiotesti joko Salmonella typhimurium- tai Escherichia coli -bakteereilla osoittaa aminohappoa vaativassa kannassa (edellisessä histidiini ja jälkimmäisessä tryptofaani) mutaation, jonka seurauksena syntyy ulkopuolisesta aminohapon saannista riippumaton kanta.
Base pair substitution mutagens are agents that cause a base change in DNA.
Emäsparin korvautumista aiheuttavat mutageenit ovat aineita, jotka aiheuttavat emäksen vaihtumisen DNA:ssa.
In a reversion test this change may occur at the site of the original mutation, or at a second site in the bacterial genome.
Takaisinmutaatiotestissä tämä vaihtuminen saattaa tapahtua alkuperäisen mutaation kohdassa tai jossakin muussa bakteerigenomin kohdassa.
Frameshift mutagens are agents that cause the addition or deletion of one or more base pairs in the DNA, thus changing the reading frame in the RNA.
Lukukehyksensiirtomutageenit ovat aineita, jotka aiheuttavat yhden tai useamman emäsparin ylimäärän tai vajauksen DNA:ssa, mikä muuttaa lukukehystä (reading frame) RNA:ssa.
INITIAL CONSIDERATIONS
ALUSTAVAT VALMISTELUT
The bacterial reverse mutation test utilises prokaryotic cells, which differ from mammalian cells in such factors as uptake, metabolism, chromosome structure and DNA repair processes.
Bakteereilla tehtävässä takaisinmutaatiotestissä käytetään prokaryoottisoluja, jotka poikkeavat nisäkässoluista soluunoton, metabolian, kromosomirakenteen ja DNA:n korjautumisprosessien suhteen.
In vitro metabolic activation systems cannot mimic entirely the mammalian in vivo conditions.
In vitro -metaboliset aktivaatiojärjestelmät eivät pysty täysin jäljittelemään nisäkässolujen in vivo -olosuhteita.
The test therefore does not provide direct information on the mutagenic and carcinogenic potency of a substance in mammals.
Testistä ei sen vuoksi voida suoraan päätellä aineen mutageenisuutta ja karsinogeenisuutta nisäkkäillä.
The bacterial reverse mutation test is commonly employed as an initial screen for genotoxic activity and, in particular, for point mutation-inducing activity.
Bakteereilla tehtävää takaisinmutaatiotestiä käytetään yleisesti genotoksisuuden, ja varsinkin pistemutaatioita aiheuttavan vaikutuksen, alustavana seulontamenetelmänä.
An extensive database has demonstrated that many chemicals that are positive in this test also exhibit mutagenic activity in other tests.
Laaja tietokanta on osoittanut, että monilla kemiallisilla aineilla, joilla saadaan positiivinen tulos tässä tutkimuksessa, todetaan mutageenista vaikutusta myös muissa tutkimuksissa.
There are examples of mutagenic agents, which are not detected by this test; reasons for these shortcomings can be ascribed to the specific nature of the endpoint detected, differences in metabolic activation, or differences in bioavailability.
On myös esimerkkejä mutageenisista aineista, joita ei voida todeta tällä testillä. Nämä epäonnistumiset voivat johtua todetun tulostapahtuman spesifisestä luonteesta, metabolisen aktivaation eroista tai aineen erilaisesta biologisesta hyödynnettävyydestä.
On the other hand, factors, which enhance the sensitivity of the bacterial reverse mutation test can lead to an overestimation of mutagenic activity.
Toisaalta takaisinmutaatiotestin herkkyyttä lisäävät tekijät voivat johtaa mutageenisen aktiivisuuden liialliseen stimulaatioon.
The bacterial reverse mutation test may not be appropriate for the evaluation of certain classes of chemicals, for example highly bactericidal compounds (e.g. certain antibiotics) and those which are thought (or known) to interfere specifically with the mammalian cell replication system (e.g. some topoisomerase inhibitors and some nucleoside analogues).
Bakteereilla tehtävä takaisinmutaatiotesti ei välttämättä sovellu tiettyjen kemiallisten aineryhmien testaamiseen. Tällaisia ovat esimerkiksi voimakkaasti bakterisidiset yhdisteet (esim. tietyt antibiootit) ja aineet, joiden arvellaan (tai tiedetään) vaikuttavan erityisesti nisäkässolun kahdentumisjärjestelmään (esim. jotkut topoisomeraasin estäjät ja jotkut nukleosidianalogit).
In such cases, mammalian mutation tests may be more appropriate.
Nisäkkäillä tehtävät mutaatiotestit saattavat soveltua paremmin näihin tapauksiin.
Although many compounds that are positive in this test are mammalian carcinogens, the correlation is not absolute.
Vaikka monet tässä testissä positiivisen tuloksen antavat kemialliset aineet ovat karsinogeenisia nisäkkäillä, korrelaatio ei ole ehdoton.
It is dependent on chemical class and there are carcinogens that are not detected by this test because they act through other, non-genotoxic, mechanisms or mechanisms absent in bacterial cells.
Se riippuu aineryhmän kemiallisista ominaisuuksista, eikä kaikkia karsinogeeneja voida todeta tällä testillä, koska ne vaikuttavat muiden, ei-genotoksisten mekanismien tai bakteerisoluista puuttuvien mekanismien välityksellä.
Suspensions of bacterial cells are exposed to the test substance in the presence and in the absence of an exogenous metabolic activation system.
Bakteerisolususpensiot altistetaan tutkittavalle aineelle eksogeenisen metabolisen aktivaatiojärjestelmän läsnäollessa tai ilman sitä.
In the plate incorporation method, these suspensions are mixed with an overlay agar and plated immediately onto minimal medium.
Maljainkorporoitumismenetelmässä nämä suspensiot sekoitetaan overlay-agariin ja levitetään heti minimaalisen kasvualustan pinnalle.
In the preincubation method, the treatment mixture is incubated and then mixed with an overlay agar before plating onto minimal medium.
Preinkubaatiomenetelmässä tutkittavaa ainetta sisältävää seosta inkuboidaan, minkä jälkeen se sekoitetaan overlay-agariin ennen kuin se levitetään minimaalisen kasvualustan pinnalle.
For both techniques, after two or three days of incubation, revertant colonies are counted and compared to the number of spontaneous revertant colonies on solvent control plates.
Molemmissa menetelmissä revertantit pesäkkeet lasketaan 2–3 päivän inkubaatioajan jälkeen ja niiden määrää verrataan spontaanien revertanttien pesäkkeiden määrään pelkkää liuotinta sisältävissä kontrollimaljoissa.
Several procedures for performing the bacterial reverse mutation test have been described.
Takaisinmutaatiotesti bakteereilla voidaan tehdä useilla eri menetelmillä.