natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The basis, therefore, of the identification of hazard is the aquatic toxicity of the substance or mixture, although this shall be modified by taking account of further information on the degradation and bioaccumulation behaviour, if appropriate.
Vaaran tunnistamisen perusteena on siksi aineen tai seoksen myrkyllisyys vesiympäristölle, mutta tunnistamisprosessissa on tarvittaessa otettava huomioon hajoamis- ja bioakkumulaatiokäyttäytymistä koskevia tietoja.
While the classification system applies to all substances and mixtures, it is recognised that for special cases the Agency will issue guidance.
Luokitusjärjestelmä koskee kaikkia aineita ja seoksia, mutta erityistapauksissa kemikaalivirasto antaa niitä koskevat ohjeet.
The core classification system for substances consists of one acute classification category and three chronic classification categories.
Aineiden luokitusjärjestelmässä on yksi välittömän vaarallisuuden kategoria ja kolme kroonisen vaarallisuuden kategoriaa.
The acute and the chronic classification categories are applied independently.
Välittömän ja kroonisen luokituksen kategorioita käytetään toisistaan riippumatta.
The criteria for classification of a substance in acute Category 1 are defined on the basis of acute aquatic toxicity data only (EC50 or LC50).
Kriteerit aineen luokittelemiseksi välittömästi vaaralliseksi kategoriaan 1 määritetään pelkästään välitöntä myrkyllisyyttä vesieliöille koskevien tietojen perusteella (EC50 tai LC50).
The criteria for classification of a substance into the chronic categories combine two types of information, i.e. acute aquatic toxicity data and environmental fate data (degradability and bioaccumulation data).
Kriteereissä, joiden perusteella aineet luokitellaan kroonisen vaarallisuuden kategorioihin, yhdistetään kahdentyyppisiä tietoja, jotka koskevat välitöntä myrkyllisyyttä vesieliöille ja käyttäytymistä ympäristössä (hajoavuutta ja bioakkumulaatiota).
The system also introduces a ‘safety net’ classification (referred to as Chronic Category 4) for use when the data available do not allow classification under the formal criteria but there are nevertheless some grounds for concern (see example in table 4.1.0).
Järjestelmässä otetaan myös käyttöön ns. ”turvaverkko”-luokitus (krooninen, kategoria 4), jota käytetään, kun käytettävissä olevat tiedot eivät mahdollista muodollisten kriteerien mukaista luokitusta, mutta tiettyä syytä huoleen kuitenkin on (katso esimerkki taulukossa 4.1.0).
The system for classification recognises that the core intrinsic hazard to aquatic organisms is represented by both the acute and chronic toxicity of a substance.
Luokitusjärjestelmässä otetaan huomioon se, että sekä aineen välitön että krooninen myrkyllisyys kuvaavat aineen sisäistä vaarallisuutta vesieliöille.
Separate hazard categories are defined for both properties representing a gradation in the level of hazard identified.
Kummallekin ominaisuudelle määritetään erikseen vaarakategoriat, jotka vastaavat tunnistetun vaaran astetta.
The lowest of the available toxicity values shall normally be used to define the appropriate hazard category(ies).
Asianmukaisen vaarakategorian (-kategorioiden) määrittelyssä käytetään tavallisesti alinta käytettävissä olevista myrkyllisyysarvoista.
There are circumstances, however, when a weight of evidence approach is appropriate.
Joissakin olosuhteissa on kuitenkin aiheellista käyttää todistusnäyttöön perustuvaa lähestymistapaa.
The principal hazard of a ‘hazardous to the aquatic environment’ substance is defined by chronic toxicity, although acute toxicity at L(E)C50 levels ≤ 1 mg/l are also considered hazardous.
”Vesiympäristölle vaaralliseksi” luokitellun aineen pääasiallinen vaara määritellään kroonisen myrkyllisyyden avulla, vaikka välitöntä myrkyllisyyttä arvoilla L(E)C50 ≤1 mg/l pidetään myös vaarallisena.
The intrinsic properties of a lack of rapid degradability and/or a potential to bioconcentrate in combination with acute toxicity are used to assign a substance to a chronic (long term) hazard category.
Aineen sijoittamisessa kroonisen (pitkäaikaisen) vaarallisuuden kategoriaan otetaan huomioon aineen sisäiset ominaisuudet — että aine ei hajoa nopeasti ja/tai että sillä taipumus biokertyä — sekä välitön myrkyllisyys.
Substances with acute toxicities well below 1 mg/l contribute as components of a mixture to the toxicity of the mixture even at a low concentration and shall normally be given increased weight in applying the summation of classification approach (see note 1 of Table 4.1.0 and 4.1.3.5.5).
Aineet, joiden välitön myrkyllisyys on huomattavasti alle 1 mg/l, lisäävät seoksen aineosina seoksen myrkyllisyyttä jopa matalina pitoisuuksina, ja niitä painotetaan yleensä enemmän sovellettaessa seoksen luokiteltujen aineosien yhteenlaskuun perustuvaa luokitustapaa (katso huomautus 1 taulukossa 4.1.0 ja 4.1.3.5.5 jakso).
The criteria for classifying and categorising substances as ‘hazardous to the aquatic environment’ are summarised in Table 4.1.0.
Yhteenveto luokituskriteereistä ja aineiden sijoittamisesta kategorioihin ”vesiympäristölle vaarallinen” esitetään taulukossa 4.1.0.
Table 4.1.0
Taulukko 4.1.0
Classification categories for hazardous to the aquatic environment
Vesiympäristölle vaarallinen — luokituskategoriat
Acute (short-term) aquatic hazard
Välitön (lyhytaikainen) vaara vesieliöille
96 hr LC50 (for fish)
96 h LC50 (kaloille)
≤ 1 mg/l and/or
≤ 1 mg/l ja/tai
48 hr EC50 (for crustacea)
48 h EC50 (äyriäisille)
72 or 96 hr ErC50 (for algae or other aquatic plants)
72 tai 96 h ErC50 (leville tai muille vesikasveille)
≤ 1 mg/l.
≤1 mg/l.
Chronic (long-term) aquatic hazard
Krooninen (pitkäaikainen) vaara vesieliöille.
and the substance is not rapidly degradable and/or the experimentally determined BCF ≥ 500 (or, if absent, the log Kow ≥ 4).
ja aine ei ole nopeasti hajoava ja/tai kokeellisesti määritetty BCF ≥ 500 (tai, jos ei saatavilla, log Kow ≥ 4).
Chronic Category 2
Krooninen kategoria 2
> 1 to ≤ 10 mg/l and/or
>1 – ≤10 mg/l ja/tai
> 1 to ≤ 10 mg/l
>1 – ≤10 mg/l
and the substance is not rapidly degradable and/or the experimentally determined BCF ≥ 500 (or, if absent, the log Kow ≥ 4), unless the chronic toxicity NOECs are > 1 mg/l.
ja aine ei ole nopeasti hajoava ja/tai kokeellisesti määritetty BCF ≥ 500 (tai, jos ei saatavilla, log Kow ≥ 4), elleivät kroonisen myrkyllisyyden NOEC-arvot ole > 1 mg/l.
Chronic Category 3
Krooninen kategoria 3
> 10 to ≤ 100 mg/l and/or
>10 – ≤100 mg/l ja/tai
> 10 to ≤ 100 mg/l
>10 – ≤100 mg/l
and the substance is not rapidly degradable and/or the experimentally determined BCF ≥ 500 (or, if absent, the log Kow ≥ 4) unless the chronic toxicity NOECs are > 1 mg/l.
ja aine ei ole nopeasti hajoava ja/tai kokeellisesti määritetty BCF ≥ 500 (tai, jos ei saatavilla, log Kow ≥ 4), elleivät kroonisen myrkyllisyyden NOEC-arvot > 1 mg/l.
‘Safety net’ classification
Turvaverkko-luokitus
Chronic Category 4
Krooninen kategoria 4
This includes, for example, poorly soluble substances for which no acute toxicity is recorded at levels up to the water solubility (note 3), and which are not rapidly degradable and have an experimentally determined BCF ≥ 500 (or, if absent, a log Kow ≥ 4), indicating a potential to bioaccumulate, will be classified in this category unless other scientific evidence exists showing classification to be unnecessary.
Tapauksia, joissa tiedot eivät mahdollista edellä mainittujen kriteerien mukaista luokitusta, mutta tiettyä syytä huoleen kuitenkin on, ovat esimerkiksi niukkaliukoiset aineet, jotka eivät ole välittömästi myrkyllisiä vesiliukoisuuspitoisuuttansa alemmissa pitoisuuksissa (huomautus 3), jotka eivät ole nopeasti hajoavia ja joille on kokeellisesti määritetty BCF ≥ 500 (tai, jos BCF ei saatavilla, log Kow ≥ 4), mikä osoittaa taipumusta kertymiseen, luokitellaan tähän luokkaan, jollei muuta tieteellistä näyttöä luokituksen tarpeettomuudesta ole.
Such evidence includes chronic toxicity NOECs > water solubility or > 1 mg/l, or evidence of rapid degradation in the environment.
Tällainen näyttö on esimerkiksi se, että kroonisen myrkyllisyyden NOEC-arvot > vesiliukoisuus tai > 1 mg/l, tai näyttö nopeasta hajoamisesta ympäristössä.
When classifying substances as Acute Category 1 and/or Chronic Category 1 it is necessary at the same time to indicate an appropriate M-factor (see table 4.1.3).
Kun aine luokitellaan välittömästi vaaralliseksi kategoriaan 1 ja/tai kroonisesti vaaralliseksi kategoriaan 1, on samalla ilmoitettava asianmukainen M-kerroin (katso taulukko 4.1.3).
Classification shall be based on the ErC50 [= EC50 (growth rate)].
Luokitus perustuu ErC50-arvoon [= EC50 (kasvunopeus)].
In circumstances where the basis of the EC50 is not specified or no ErC50 is recorded, classification shall be based on the lowest EC50 available.
Jos EC50-arvon perustetta ei tiedetä tai ErC50-arvoa ei ole kirjattu, luokitus perustuu alhaisimpaan saatavilla olevaan EC50-arvoon.
‘No acute toxicity’ is taken to mean that the L(E)C50(s) is/are above the water solubility.
”Ei välittömästi myrkyllistä” määritellään siten, että L(E)C50-arvo/-arvot on/ovat suurempia kuin vesiliukoisuus.
Also for poorly soluble substances, (water solubility < 1 mg/l), where there is evidence that the acute test does not provide a true measure of the intrinsic toxicity.
Tämä koskee myös niukkaliukoisia aineita (vesiliukoisuus < 1 mg/l), kun on näyttöä siitä, että akuutti testi ei anna oikeata kuvaa aineelle ominaisesta myrkyllisyydestä.
Acute aquatic toxicity is normally determined using a fish 96 hour LC50, a crustacea species 48 hour EC50 and/or an algal species 72 or 96 hour EC50.
Välitön myrkyllisyys vesieliöille määritetään tavallisesti käyttämällä seuraavia testejä: kalat, 96 h LC50, äyriäiset (Crustacea), 48 h EC50 ja/tai levät, 72 h tai 96 h EC50.
These species cover a range of trophic levels and taxa and are considered as surrogate for all aquatic organisms.
Nämä lajit edustavat useita ravintoketjun tasoja ja eliösystematiikan osia ja niitä käytetään sijaislajeina muiden vesieliöiden sijasta.
Data on other species (e.g. Lemna spp.) shall also be considered if the test methodology is suitable.
Muistakin lajeista (esim. Lemna-suvun vesikasvista) saadut tiedot on otettava huomioon, jos testimenetelmä on sopiva.
The aquatic plant growth inhibition tests are normally considered as chronic tests but the EC50s are treated as acute values for classification purposes (see note 2).
Vesikasvien kasvun estymistä koskevan testin katsotaan yleensä testaavan kroonista myrkyllisyyttä, mutta EC50-arvoa pidetään luokitustarkoituksissa akuuttina arvona (katso huomautus 2).
For determining chronic aquatic toxicity for classification purposes data generated according to the standardised test methods referred to in Article 8(3) shall be accepted, as well as results obtained from other validated and internationally accepted test methods.
Kroonisen vesieliömyrkyllisyyden määrittämisessä luokitustarkoituksia varten hyväksytään 8 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuilla testimenetelmillä saadut tiedot sekä myös muilla validoiduilla ja kansainvälisesti hyväksytyillä testimenetelmillä saadut tiedot.
The NOECS or other equivalent L(E)Cx (e.g. EC10) shall be used.
Luokituksessa on käytettävä NOEC-arvoja tai muita vastaavia L(E)Cx-arvoja (esim. EC10).
Bioaccumulation
Bioakkumulaatio
Bioaccumulation of substances within aquatic organisms can give rise to toxic effects over longer time scales even when actual water concentrations are low.
Aineiden bioakkumuloituminen voi pitkällä aikavälillä aiheuttaa vesieliöissä myrkyllisiä vaikutuksia pienilläkin pitoisuuksilla.
For organic substances the potential for bioaccumulation shall normally be determined by using the octanol/water partition coefficient, usually reported as a log Kow.
Orgaanisten aineiden taipumus bioakkumulaatioon arvioidaan tavallisesti oktanoli/vesi-jakautumiskertoimen avulla, joka ilmaistaan yleensä log Kow -arvona.
The relationship between the log Kow of an organic substance and its bioconcentration as measured by the bioconcentration factor (BCF) in fish has considerable scientific literature support.
Orgaanisen aineen log Kow -arvon ja sen biokertyvyyden välinen suhde eli biokertyvyystekijä (BCF) kalassa mitattuna on saanut kannatusta tieteellisessä kirjallisuudessa.
Using a cut-off value of log Kow ≥ 4 is intended to identify only those substances with a real potential to bioconcentrate.
Raja-arvoa log Kow ≥ 4 käyttämällä pyritään tunnistamaan pelkästään ne aineet, joilla on todellinen taipumus biokertyä.
While this represents a potential to bioaccumulate, an experimentally determined BCF provides a better measure and shall be used in preference if available.
Vaikka tämä merkitsee taipumusta bioakkumulaatioon, kokeellisesti määritetty BCF mittaa ominaisuutta paremmin, joten sitä on käytettävä ensisijaisesti, jos saatavilla.
A BCF in fish of ≥ 500 is indicative of the potential to bioconcentrate for classification purposes.
Jos kalan BCF ≥ 500, tämä merkitsee mahdollista biokertyvyyttä luokitustarkoituksiin.
Rapid degradability of organic substances
Orgaanisten aineiden nopea hajoavuus
Substances that rapidly degrade can be quickly removed from the environment.
Nopeasti hajoavat aineet poistuvat nopeasti ympäristöstä.
While effects of such substances can occur, particularly in the event of a spillage or accident, they are localised and of short duration.
Vaikka tällaisten aineiden vaikutuksia voi ilmetä erityisesti vuoto- tai onnettomuustapauksessa, ne ovat paikallisia ja lyhytkestoisia.
In the absence of rapid degradation in the environment a substance in the water has the potential to exert toxicity over a wide temporal and spatial scale.
Jos aine ei hajoa nopeasti ympäristössä, aineella voi olla vedessä pitkäaikainen ja laajamittainen myrkyllinen vaikutus.
One way of demonstrating rapid degradation utilises the biodegradation screening tests designed to determine whether an organic substance is ‘readily biodegradable’.
Yksi tapa osoittaa nopea hajoavuus on käyttää biohajoavuuden seulontatestejä, jotka on suunniteltu sen määrittämiseen, onko orgaaninen aine ”helposti biohajoava”.
Where such data are not available, a BOD(5 days)/COD ratio ≥ 0,5 is considered as indicative of rapid degradation.
Jollei tällaisia tietoja ole saatavilla, osoitukseksi nopeasta hajoavuudesta katsotaan se, että BOD(5 päivää)/COD -suhde 0,5.
Thus, a substance which passes this screening test is considered likely to biodegrade ‘rapidly’ in the aquatic environment, and is thus unlikely to be persistent.
Näin ollen aineen, joka läpäisee seulontatestin, katsotaan todennäköisesti hajoavan vesiympäristössä nopeasti, eikä se todennäköisesti ole pysyvä.
However, a fail in the screening test does not necessarily mean that the substance will not degrade rapidly in the environment.
Se, ettei aine läpäise seulontatestiä, ei kuitenkaan välttämättä merkitse sitä, ettei aine hajoa nopeasti ympäristössä.
Other evidence of rapid degradation in the environment may therefore also be considered and are of particular importance where the substances are inhibitory to microbial activity at the concentration levels used in standard testing.
Muukin näyttö nopeasta hajoavuudesta ympäristössä voidaan siksi ottaa huomioon, ja se on erityisen merkittävää silloin, kun aineet estävät mikrobitoiminnan standarditestauksessa käytetyillä pitoisuuksilla.
Thus, a further classification criterion is included which allows the use of data to show that the substance did actually degrade biotically or abiotically in the aquatic environment by > 70 % in 28 days.
Siksi luokitukseen on otettu mukaan lisäperuste, jonka avulla voidaan käyttää tietoja osoittamaan, että aine todella hajoaa bioottisesti tai abioottisesti vesiympäristössä yli 70-prosenttisesti 28 vuorokaudessa.
Thus, if degradation is demonstrated under environmentally realistic conditions, then the criterion of ‘rapid degradability’ is met.
Jos siis hajoavuus osoitetaan todenmukaisissa ympäristöolosuhteissa, ”nopean hajoavuuden” kriteeri täyttyy.
Many degradation data are available in the form of degradation half-lives and these can be used in defining rapid degradation provided that ultimate biodegradation of the substance, i.e. full mineralisation, is achieved.
Hajoamista koskevat tiedot on usein ilmoitettu puoliintumisaikoina, joita voidaan käyttää nopean hajoavuuden määrittelyssä edellyttäen, että aine hajoaa täydellisesti, eli saavutetaan täydellinen mineralisaatio.
Primary biodegradation does not normally suffice in the assessment of rapid degradability unless it can be demonstrated that the degradation products do not fulfil the criteria for classification as hazardous to the aquatic environment.
Primaarinen biohajoavuus ei yleensä riitä nopean hajoavuuden arvioimiseen, jollei voida osoittaa, että hajoamistuotteet eivät täytä kriteerejä aineen luokittelemiseksi ”vesiympäristölle vaaralliseksi”.
The criteria used reflect the fact that environmental degradation may be biotic or abiotic.
Käytetyt kriteerit heijastavat sitä, että hajoaminen ympäristössä voi olla bioottista tai abioottista.
Hydrolysis can be considered if the hydrolysis products do not fulfil the criteria for classification as hazardous to the aquatic environment.
Hydrolyysi voidaan ottaa huomioon, jos hydrolyysituotteet eivät täytä kriteerejä aineen luokittelemiseksi ”vesiympäristölle vaaralliseksi”.
Substances are considered rapidly degradable in the environment if one of the following criteria holds true:
Aineiden katsotaan olevan ympäristössä nopeasti hajoavia, jos ne täyttävät seuraavat kriteerit
if, in 28-day ready biodegradation studies, at least the following levels of degradation are achieved;
jos helppoa biologista hajoavuutta mittaavassa 28 vuorokauden testissä saavutetaan vähintään seuraavat hajoamisen tasot:
tests based on dissolved organic carbon: 70 %
liuenneen orgaanisen hiilen määrään perustuvat testit: 70 %
tests based on oxygen depletion or carbon dioxide generation: 60 % of theoretical maximum.
hapen kulutukseen tai hiilidioksidin tuotantoon perustuvat testit: 60 % teoreettisesta enimmäisarvosta.
These levels of biodegradation must be achieved within 10 days of the start of degradation which point is taken as the time when 10 % of the substance has been degraded; or
Nämä biologisen hajoamisen tasot on saavutettava 10 vuorokauden kuluessa hajoamisen alkamisesta, joksi katsotaan ajankohta, jona 10 % aineesta on hajonnut; tai
if, in those cases where only BOD and COD data are available, when the ratio of BOD5/COD is ≥ 0,5; or
jos ainoastaan BOD- tai COD-tiedot ovat saatavissa, silloin kun BOD5/COD ≥ 0,5; tai
if other convincing scientific evidence is available to demonstrate that the substance can be degraded (biotically and/or abiotically) in the aquatic environment to a level > 70 % within a 28-day period.
jos käytettävissä on muuta vakuuttavaa tieteellistä näyttöä, joka osoittaa, että aine voi hajota (bioottisesti ja/tai abioottisesti) vesiympäristössä yli 70-prosenttisesti 28 vuorokaudessa.
Inorganic compounds and metals
Epäorgaaniset yhdisteet ja metallit
For inorganic compounds and metals, the concept of degradability as applied to organic compounds has limited or no meaning.
Hajoavuudella sellaisena, kuin sitä sovelletaan orgaanisiin yhdisteisiin, on vain rajallinen tai olematon merkitys epäorgaanisille yhdisteille ja metalleille.
Rather, such substances may be transformed by normal environmental processes to either increase or decrease the bioavailability of the toxic species.
Pikemminkin tällaiset aineet voivat muuttua normaaleissa ympäristöprosesseissa siten, että se joko lisää tai vähentää myrkyllisten ionien biokäytettävyyttä.
Equally the use of bioaccumulation data shall be treated with care.
Vastaavasti bioakkumulaatiota koskevia tietoja on käytettävä varovaisesti.
Poorly soluble inorganic compounds and metals may be acutely or chronically toxic in the aquatic environment depending on the intrinsic toxicity of the bioavailable inorganic species and the rate and amount of this species which enter solution.
Niukkaliukoiset orgaaniset yhdisteet ja metallit voivat aiheuttaa välitöntä tai kroonista myrkyllisyyttä vesiympäristössä sen mukaan, mikä biologisesti hyödynnettävän epäorgaanisen ionin sisäinen myrkyllisyys on ja miten nopeasti ja missä määrin kyseinen ioni liukenee veteen.
The classification system for mixtures covers all classification categories which are used for substances, i.e. Acute Category 1 and Chronic Categories 1 to 4.
Seosten luokitusjärjestelmä kattaa kaikki aineille käytettävät kategoriat eli välittömän vaarallisuuden kategorian 1 ja kroonisen vaarallisuuden kategoriat 1–4.
In order to make use of all available data for purposes of classifying the aquatic environmental hazards of the mixture, the following is applied where appropriate:
Jotta seoksen vesiympäristölle aiheuttamien vaarojen luokituksessa voitaisiin hyödyntää kaikki saatavissa olevat tiedot, tarvittaessa sovelletaan seuraavaa:
The ‘relevant components’ of a mixture are those which are classified ‘Acute Category 1’ or ‘Chronic Category 1’ and present in a concentration of 0,1 % (w/w) or greater, and those which are classified ‘Chronic Category 2’, ‘Chronic Category 3’ or ‘Chronic Category 4’ and present in a concentration of 1 % (w/w) or greater, unless there is a presumption (such as in the case of highly toxic components (see 4.1.3.5.5.5)) that a component present in a lower concentration can still be relevant for classifying the mixture for aquatic environmental hazards.
Seoksen ”merkitykselliset aineosat” ovat ne, jotka luokitellaan välittömään kategoriaan 1 tai krooniseen kategoriaan 1 ja joita seoksessa on vähintään 0,1 painoprosenttia, sekä ne, jotka luokitellaan krooniseen kategoriaan 2, krooniseen kategoriaan 3 tai krooniseen kategoriaan 4 ja joita seoksessa on vähintään 1 painoprosentti, ellei ole syytä olettaa (kuten erittäin myrkyllisten aineosien tapauksessa, katso 4.1.3.5.5.5 jakso), että aineosa, jota on seoksessa vähemmän, voi silti olla merkityksellinen luokiteltaessa seos sen vesiympäristölle aiheuttamien vaarojen kannalta.
Generally, for substances classified as ‘Acute Category 1’ or ‘Chronic Category 1’ the concentration to be taken into account is (0,1/M) %.
”Välitön kategoria 1”- tai ”krooninen kategoria 1” -luokiteltujen aineiden yhteydessä huomioon otettava pitoisuus on yleensä (0,1/M) prosenttia.
(For explanation M-factor see 4.1.3.5.5.5).
(M-kerroin selostetaan 4.1.3.5.5.5 jaksossa).
The approach for classification of aquatic environmental hazards is tiered, and is dependent upon the type of information available for the mixture itself and for its components.
Vesiympäristölle aiheutuvien vaarojen luokituksessa käytetään vaiheittaista lähestymistapaa, joka riippuu saatavilla olevista seosta ja sen aineosia koskevista tiedoista.
Figure 4.1.2 outlines the process to be followed.
Kaaviossa 4.1.2 on esitetty noudatettava menettely.
Elements of the tiered approach include:
Vaiheittaisen lähestymistavan tekijöitä ovat:
classification based on tested mixtures;
seoksilla tehtyihin testeihin perustuva luokitus
classification based on bridging principles;
päättelysääntöihin perustuva luokitus
the use of ‘summation of classified components’ and/or an ‘additivity formula’.
luokiteltujen aineosien yhteenlasku ja/tai yhteenlaskukaava
Figure 4.1.2
Kaavio 4.1.2
Tiered approach to classification of mixtures for acute and chronic (long term) aquatic environmental hazards
Vaiheittainen lähestymistapa seoksen vesiympäristölle aiheuttamien välittömien ja kroonisten (pitkäaikaisten) vaarojen luokittelemiseksi
Aquatic toxicity test data available on the mixture as a whole
Koko seoksesta on saatavilla vesieliömyrkyllisyyttä koskevaa testitietoa
for acute/chronic aquatic hazard (see 4.1.3.3)
Välitön/krooninen vaara vesiympäristölle (ks. 4.1.3.3)
Sufficient data available on similar mixtures to estimate hazards
Samankaltaisista seoksista on saatavilla riittävästi tietoja vaarojen
Apply bridging principles (see 4.1.3.4.)
Sovelletaan päättelysääntöjä (ks. 4.1.3.4)
for acute/chronic aquatic hazard
Välitön/krooninen vaara veslympäristölle
Either aquatic toxicity or classification data available for all relevant components
luokitusta koskevat tiedot saatavilla kaikista relevanteista aineosista
Apply summation Method (see 4.1.3.5.5) using:
Sovelletaan aineosien yhteenlaskumenetelmää (ks.