natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The accounting gain deriving from the realisation exchange is normally booked for tax purposes in a special reserve representing the non-recognised gain.
Kirjanpidollinen pääomavoitto kirjataan yleensä erityisvaraukseen, joka on tarkoitettu voitolle, jota ei vielä oteta verotuksessa huomioon.
Until the moment the realised gain is fiscally recognised, there is a misalignment between the book value and the tax value of the assets.
Siihen asti, kunnes realisoitunut voitto otetaan huomioon verotuksessa, omaisuuserien kirjanpitoarvo ja verotusarvo eivät täsmää.
A realignment is therefore a tax operation by which the tax value is adjusted to the book value of the assets concerned and as a result a capital gain is fiscally recognised and subject to tax.
Siksi toteutetaan täsmäytys, jossa kyseisten omaisuuserien verotusarvo oikaistaan niiden kirjanpitoarvoa vastaavaksi ja tämän seurauksena pääomavoitto muuttuu veronalaiseksi.
The accounting gain is now released from the reserve and included in the ordinary earnings of the year, while the stepped-up value of assets accordingly becomes fiscally depreciable.
Kirjanpidossa näkyvä voitto puretaan siis erityisvarauksesta ja kirjataan tavanomaisiin tilikauden tuottoihin, kun taas uudelleenarvostettujen omaisuuserien arvonkorotuksista tulee verotuksen kannalta poistokelpoisia.
It should be noted that capital gains are particular items of income, which, unlike ordinary income, reflect an economic surplus matured over time, while its tax recognition is necessarily a one-time operation.
Huomattakoon kuitenkin, että pääomavoitot ovat erityislaatuisia tuloja, jotka muista toiminnan tuotoista poiketen ovat seurausta käyttöomaisuuden taloudellisen arvon noususta pidemmän ajan kuluessa, kun taas pääomavoiton verottaminen tapahtuu väistämättä tietyllä hetkellä.
For this reason, capital gains realised by companies are not only deferred until the time of the tax realignment of the value of the relative assets, but are also subject to a preferential tax in lieu of the ordinary company tax.
Sen lisäksi, että pääomavoittojen verotusta lykätään kyseisten omaisuuserien verotusarvon täsmäytykseen asti, realisoituneisiin pääomavoittoihin sovelletaan yrityksiin tavallisesti sovellettavan verokannan sijaan yleensä korvaavaa alennettua verokantaa.
The preferential tax is an advantage as the company concerned not only pays a lower tax on the gains but can distribute such gains as dividends to its shareholders, which give right to a tax credit or exemption for the corporate taxes paid.
Alennettu verokanta hyödyttää yritystä, sillä se maksaa veron tavanomaista pienemmästä voitosta ja voi lisäksi jakaa kyseiset voitot osakkeenomistajille osinkoina, mistä mahdollisesti syntyy oikeus verohyvityksiin tai vapautuksiin yrityksen jo maksamista veroista.
The tax advantage deriving from the substitute tax is however justified by the fiscal technique [4] in view of the specificity of capital gains as income vis-à-vis ordinary earnings.
Korvaavasta verosta koituva etu voi valtiontukisääntöjen soveltamisen näkökulmasta olla perusteltu veroteknisistä syistä [4], kun otetaan huomioon pääomavoittojen erityisluonne verrattuna muusta toiminnasta saataviin tuottoihin.
Taxation of capital gains in Italy
Pääomavoittojen verotus Italiassa
In order to describe the nature of the scheme in review, it is necessary to summarise the Italian rules governing the taxation of capital gains resulting from the contributions of assets following certain company restructurings of the type foreseen by Law 218/1990 for the Italian banking system.
Tutkittavana olevan järjestelyn luonteen kuvaamiseksi on tehtävä yhteenveto säännöksistä, joita Italiassa sovelletaan verotettaessa pääomavoittoja, jotka on saatu Italian pankkijärjestelmää koskevassa laissa 218/1990 säädettyjen yritysten uudelleenjärjestelyjen seurauksena toteutetuista omaisuuserien luovutuksista.
Asset contributions relative to banking reorganisations pursuant to Law 218/1990
Lain 218/1990 nojalla toteutettuihin luottolaitoskonsernien uudelleenjärjestelyihin liittyvät omaisuuserien luovutukset
Law 218/1990 had enacted a special scheme to facilitate the transfer of banking assets or branches of banking businesses held by the local public entities to newly created or existing private banks, with a view to rationalize the exercise of the banking activity in Italy (Article 1 of Law 218/1990).
Lailla 218/1990 otettiin Italian pankkitoiminnan saneerauksen yhteydessä käyttöön järjestely, jonka tarkoituksena oli helpottaa paikallisten julkisten luottolaitosten käyttöomaisuuden ja muiden omaisuuserien tai pankkisektorin liiketoimintalohkojen siirtämistä vastaperustetuille tai jo olemassa oleville yksityisille luottolaitoksille (lain 218/1990 1 §).
In 1990, the transfer of a branch of business was a sale of assets which would have triggered company tax at the ordinary rate on the difference between the current value of the assets transferred and the cost of such assets pursuant to Articles 54(5) and 9 of DPR No 917 of 22 December 1986 (DPR 917/1986) in force at that time.
Vuonna 1990 liiketoimintalohkon luovutus rinnastettiin verotuksellisesti omaisuuden myyntiin. Tämä tarkoitti, että luovutettujen omaisuuserien nykykäyttöarvon ja niiden verotusarvon erotuksesta olisi täytynyt maksaa yhtiöveroa tuolloin voimassa olleen 22 päivänä joulukuuta 1986 annetun presidentin asetuksen nro 917, jäljempänä ’DPR 917/1986’, 54 §:n 5 momentin ja 9 §:n nojalla.
To facilitate the transfer of the banking assets, Article 7(2) of Law 218/1990 provided, among other tax facilities, a derogatory tax scheme by which the gain realised from the transfer of assets contributed to private banks in the framework of a reorganisation foreseen by the said Article 1 in exchange for the stock of such banks is not recognised for taxation until such time when the gain is further realised either from the sale of the assets or is distributed to the shareholders (suspended recognition of gains).
Pankkien omaisuuserien luovutuksen helpottamiseksi lain 218/1990 7 §:n 2 momentissa säädetään muun muassa poikkeuksellisesta verojärjestelystä, jonka nojalla pääomavoittoja, joita on saatu luovuttamalla mainitun lain 1 §:ssä säädetyn uudelleenjärjestelyn yhteydessä omaisuuseriä yksityisille luottolaitoksille niiden osakkeita vastaan, ei oteta huomioon verotuksessa ennen kuin pääomavoitot realisoituvat omaisuuserien myynnin yhteydessä tai kun ne jaetaan osakkeenomistajille osinkojen muodossa (pääomavoiton verotuksen lykkääminen).
The objectives of Law 218/1990 can be summarised as follows:
Lain 218/1990 tavoitteet voidaan tiivistää seuraavasti:
permit the public entities exercising a banking activity (essentially retail banking) to transform their legal form into that of a joint-stock company, considered a more appropriate form for a commercial activity;
annetaan pankkisektorilla (lähinnä vähittäispankkeina) toimiville julkisille laitoksille mahdollisuus vaihtaa yhtiömuotonsa osakeyhtiöksi, koska se sopii liiketoiminnan harjoittamiseen paremmin;
permit such public banking entities to recapitalise by raising new capital, attract investors and consolidate;
annetaan näille julkisille luottolaitoksille mahdollisuus korottaa pääomaansa houkuttelemalla uutta pääomaa osakkeenomistajilta ja yhdistymällä;
establish a level playing field between public and private banks by recognising to the latter companies the same tax neutrality privilege previously granted to the sole public banks.
varmistetaan, että julkisilla ja yksityisillä luottolaitoksilla on samanlaiset toimintaedellytykset ja myönnetään viimeksi mainituille uudelleenjärjestelyjen seurauksena realisoituneiden pääomavoittojen verotuksessa sama neutraalin verotuksen etu kuin julkisille luottolaitoksille.
Article 7(2) of Law 218/1990 provided that 15 % of the gain realised at the time of the transfers was taxed upon the contributing entity (the local public entity) at the ordinary company tax rate (at the time 52,2 %, including 36 % of company tax IRPEG and 16,2 % of local tax ILOR).
Lain 218/1990 7 §:n 2 momentissa säädettiin, että 15 prosenttia luovutushetkellä realisoituvista pääomavoitoista on luovuttajalle (julkiselle luottolaitokselle) veronalaista tuloa, johon sovelletaan yleistä yhtiöverokantaa (tuolloin 52,2 prosenttia, josta oikeushenkilöiden tuloveron IRPEG:n osuus oli 36 prosenttia ja paikallisen tuloveron ILOR:n osuus 16,2 prosenttia).
The statute provided that the 15 % amount of the gain being taxed could be imputed to either the single assets as new tax basis recognised by the transferee bank or goodwill.
Laissa vahvistettiin, että verotettava 15 prosentin osuus pääomavoitosta voitiin kohdistaa yksittäisiin omaisuuseriin – luovutuksen vastaanottavan pankin uutena veropohjana – tai liikearvoon.
The statute also provided that the cost basis of the assets contributed to the beneficiary bank was carried over to the recipient bank (carried-over assets basis) and substituted to the shares of the bank received by the contributing entity (substituted shares basis), except for the taxed 15 % gain which was recognised (basis step-up).
Lisäksi laissa säädettiin, että vastaanottajapankille luovutettujen omaisuuserien verotusarvo merkitään vastaanottajan kirjanpitoon (siirretty verotusarvo) ja kirjataan myös luovuttajapankilta saatujen osakkeiden arvoksi (korvaava verotusarvo), lukuun ottamatta veronalaista 15 prosentin osuutta pääomavoitosta, joka otetaan huomioon verotusarvojen (siirrettyjen ja korvaavien) nousuna.
The scheme in essence provided for a regime of partial tax neutrality by which the contribution of a branch of business benefited from a roll-over relief provided that the tax basis of the business contributed was substituted to the shares received by the transferor and the business acquired is attributed by the transferee a tax basis equal to that which the assets had in the hands of the transferor prior to the contribution.
Järjestelyssä säädettiin siis osittaisesta verotuksen neutraaliudesta, jossa liiketoiminnan luovutukseen liittyi yhtiöveron lykkäys, jos luovutettujen toimintojen verotusarvot siirrettäisiin luovuttavalta luottolaitokselta saatuihin osakkeisiin ja luovutuksen saaja soveltaisi saatuihin omaisuuseriin verotusarvoa, joka niillä oli, kun ne olivat luovutuksen tekijän omistuksessa.
Such a regime provided for a misalignment between the current values of the assets at the moment of the contribution and their tax basis.
Järjestelyssä omaisuuserien käypä arvo luovutushetkellä ja niiden verotusarvo eriytettiin toisistaan.
Pursuant to Article 7(2) of Law 218/1990 both the transferee and the transferor had to annex to their tax returns a prospectus to record the misalignment of values.
Lain 218/1990 7 §:n 2 momentin nojalla sekä luovutuksen saajan että luovutuksen tekijän oli liitettävä veroilmoitukseensa ”täsmäytyslaskelma”, jossa niiden on selvitettävä verotusarvojen ja kirjanpitoarvojen poikkeamat.
Asset contributions relative to company reorganisations pursuant to the Merger Directive
Sulautumadirektiivin nojalla toteutettuihin yritysten rakenneuudistuksiin liittyvät omaisuuserien luovutukset
By the D.Lgs. No 544 of 30 December 1992 (D.Lgs. 544/1992), Italy transposed in its national legal system the Merger Directive 90/434/EEC [5].
Italia on sisällyttänyt direktiivin 90/434/ETY [5] (ns. sulautumadirektiivi) oikeusjärjestykseensä 30 päivänä joulukuuta 1992 annetulla decreto legislativo -asetuksella nro 544, jäljempänä ”asetus 544/1992”.
The Merger Directive since its original version covers mergers, divisions, transfers of assets and exchanges of shares concerning companies of different Member States when the following three requirements are met: (1) the companies must be listed in the Annex to the Directive; (2) the companies must be fiscally resident in a Member State and (3) the company must be subject to one of the national company taxes listed in Article 3(c) of the Directive.
Alkuperäisessä sulautumadirektiivissä käsiteltiin eri jäsenvaltioissa olevia yhtiöitä koskevia sulautumisia, diffuusioita, varojen siirtoja ja osakkeiden vaihtoja seuraavien kolmen ehdon täyttyessä: i) yhtiömuodon täytyy olla joku direktiivin liitteessä luetelluista; ii) yhtiön verotuksellisen kotipaikan on oltava jossakin jäsenvaltiossa; ja iii) yhtiön on maksettava jotakin direktiivin 3 artiklan c kohdassa luetelluista jäsenvaltioissa voimassa olevista yhtiöveroista.
Under the Merger Directive, a transfer of assets is defined as a transaction whereby a company transfers without being dissolved all or one or more branches of its activity to another company in exchange for the transfer of securities representing the capital of the company receiving the transfer (either a newly established subsidiary whose initial capitalisation consists of the transferred shares or an existing company).
Sulautumadirektiivissä varojensiirto määritellään seuraavasti: liiketoimi, jolla yhtiö ilman purkamismenettelyä siirtää koko toimintansa tai useita toimialojaan toiselle yhtiölle saaden vastineeksi vastaanottavan yhtiön yhtiöpääomaa edustavia arvopapereita (kyseessä voi olla perustettava tytäryhtiö, jonka alkupääoma muodostetaan siirrettävistä osakkeista, tai jo olemassa oleva yhtiö).
The Merger Directive requires the assets transferred to represent a branch of activity, which means all the assets and liabilities of a division of a company that from an organisational point of view constitute an independent business or entity capable of functioning by its own means (Article 2(i) of the Directive).
Direktiivin 2 artiklan i kohdan mukaan siirretyillä varoilla tarkoitetaan toimialaa eli yhtiön osan kaikkia varoja ja vastuita, jotka hallinnollisesti muodostavat itsenäisen toiminnan, toisin sanoen omavaraiseen toimintaan kykenevän yksikön.
In a recent judgement [6], the Court of Justice has clarified that in order to be covered by the Merger Directive a transfer of assets must encompass all the assets and liabilities relating to a branch of activity in their entirety.
Yhteisöjen tuomioistuin on äskettäin antanut tuomion [6], jonka mukaan kaikki tietyn toimialan varat ja vastuut on siirrettävä, jotta direktiiviä sovellettaisiin varojensiirtoon.
The Merger Directive requires the consideration for the transfer of assets to consist exclusively of shares, since in contrast to the other transactions such as the mergers, divisions and exchanges of shares covered by the Merger Directive, no cash payment is permitted in the case of the transfer of assets.
Sulautumadirektiivin mukaan varojensiirron vastikkeen on koostuttava pelkästään osakkeista, joten – toisin kuin muiden direktiivissä käsiteltyjen liiketoimien, kuten sulautumisten, diffuusioiden ja osakkeiden vaihtojen yhteydessä – tässä tapauksessa käteismaksu ei ole sallittu vastike varojensiirrosta.
Article 4 of the Merger Directive as cross-referenced by Article 9 provides that no taxes on capital gains may be levied at the transferee company level as a result of a transfer of assets.
Sulautumadirektiivin 9 artiklassa säädetään saman direktiivin 4 artiklaan viitaten, että arvonkorotusta ei voida varojensiirron yhteydessä verottaa vastaanottavan yrityksen tasolla.
Capital gains are defined as the full difference between the real values (the fair market value) of the assets and liabilities transferred and their values for tax purposes (tax basis), irrespective of any specific definition of values under domestic laws.
Direktiivissä määritellään arvonkorotukset siirrettyjen varojen ja vastuiden reaaliarvon (markkina-arvon) ja niiden verotusarvon erotukseksi siitä riippumatta, miten kyseiset arvot kansallisessa lainsäädännössä määritellään. Sulautumadirektiivissä säädetty arvonkorotusten edullinen kohtelu – kun on kyse yritysten varojensiirroista eri jäsenvaltioiden välillä – perustuu ns. kiinteän toimipaikan ehtoon.
The favourable treatment of realised gains pursuant to the Merger Directive dealing with transfers between companies of different Member States is based on a permanent establishment condition, meaning that only the assets that remain in a resident company or are effectively connected with a permanent establishment of the receiving company in the Member State of the transferring company may benefit from the tax deferral provided in Article 4 of the Directive.
Tämä tarkoittaa, että ainoastaan varoihin, jotka jäävät yhtiöön, jonka verotuksellinen kotipaikka on varat siirtävän yhtiön jäsenvaltiossa, tai jotka tosiasiallisesti liitetään siirtävän yhtiön jäsenvaltiossa sijaitsevaan vastaanottavan yhtiön kiinteään toimipaikkaan, voidaan soveltaa direktiivin 4 artiklassa tarkoitettua verotuksen lykkäämistä.
The Merger Directive thus provides a system of tax neutrality or deferral, rather than an exemption, because the Member State of the transferee company retains the right to tax the capital gains realised upon transfer of the assets at the time of their future disposal.
Direktiivissä siis säädetään verotuksen neutraaliudesta tai veronkannon lykkäämisestä eikä verosta vapauttamisesta, sillä vastaanottavan yhtiön jäsenvaltio säilyttää oikeuden verottaa omaisuuserien luovutuksen yhteydessä realisoituneita pääomavoittoja sitten, kun omaisuuserät tulevaisuudessa myydään.
In order to remain taxable, the realised gains inherent in the transferred property have to be reflected in the tax accounts of the receiving company.
Jotta siirrettyihin omaisuuseriin liittyvät pääomavoitot säilyisivät veronalaisina, ne on merkittävä vastaanottavan yhtiön verokirjanpitoon.
To satisfy this condition, all assets and liabilities transferred must enter the tax accounts of the receiving company at their value immediately prior to the transfer.
Tätä varten kaikki siirretyt varat ja vastuut on merkittävä vastaanottavan yhtiön verokirjanpitoon siihen arvoon, joka niillä oli välittömästi ennen siirtoa (siirretty verotusarvo).
Therefore the receiving company has to take over the tax basis of the transferring company without benefiting from an option to step up the tax basis to fair market value.
Vastaanottavan yhtiön on näin ollen omaksuttava veropohja siirtävältä yhtiöltä, eikä sen ole mahdollista muuntaa veropohjaa markkina-arvoon.
As the Merger Directive — transposed in Italy’s law by D.Lgs. 544/1992 — only dealt with reorganisations of companies of different Member States, Italy has voluntarily extended the tax neutrality system to domestic reorganisations. By the D.Lgs.
Sulautumadirektiivin säännökset, jotka on otettu osaksi Italian lainsäädäntöä asetuksella 544/1992, koskevat pelkästään eri jäsenvaltioissa sijaitsevien yhtiöiden uudelleenjärjestelyjä, mutta Italia on ulottanut yhtiöiden uudelleenjärjestelyihin sovellettavan verotuksen neutraaliuden myös Italiassa toteutettaviin yhtiöiden uudelleenjärjestelyihin.
No 358 of 8 October 1997 (D.Lgs. 358/1997), Italy provided general tax provisions for company reorganisations in Italy including the transfer of assets relating to contribution of a branch of a business in exchange of shares.
Italia on 8 päivänä lokakuuta 1997 annetulla Decreto Legislativo -asetuksella nro 358, jäljempänä ’asetus 358/1997’, ottanut käyttöön alueellaan sijaitsevien yhtiöiden uudelleenjärjestelyyn sovellettavat yleiset verosäännökset, joita sovelletaan myös silloin, kun omaisuuden luovutus toteutetaan niin, että liiketoimintalohko vaihdetaan osakkeisiin.
The general system of taxation of gains deriving from company reorganisations in Italy and more particularly for contributions of assets pursuant to D.Lgs. 358/1997 was indeed based on two alternative optional systems.
Italiassa sijaitsevien yhtiöiden uudelleenjärjestelyjen yhteydessä syntyneiden ja etenkin asetuksessa 358/1997 tarkoitettuihin omaisuuden luovutuksiin liittyvien pääomavoittojen yleinen verojärjestelmä perustuu kahteen vaihtoehtoiseen järjestelmään.
On the one hand, Article 3 of D.Lgs. 358/1997 provided for an optional substitute capital gain tax regime for the contributions of a branch of business or a qualified participation to a recipient company in exchange of its shares.
Asetuksen 358/1997 3 §:ssä säädetään vaihtoehtoisesta korvaavasta pääomavoittojen verojärjestelystä, joka koskee yhtiöiden osien tai määräosuuksien vaihtamista kyseisen yhtiön osakkeisiin.
Article 3 first set a discipline to determine the relative gains as the difference between the tax basis of the assets transferred in the hands of the transferor prior to the transfer and either the accounting value attributed by the transferor to the shares received as a result of the contribution or if higher the accounting value attributed by the transferee to the branch of business transferred.
Asetuksen 3 §:ssä ensinnäkin vahvistetaan, että kyseisiä pääomavoittoja määritettäessä on vähennettävä luovutettujen omaisuuserien verotusarvosta – joka niillä oli siirtävän yhtiön omistuksessa – joko luovuttavan yhtiön kirjanpidossa omaisuuserien luovutuksesta korvauksena saaduille osakkeille annettu arvo tai vastaanottavan yhtiön kirjanpidossa luovutetulle liiketoimintalohkolle annettu arvo, jos viimeksi mainittu on suurempi.
Article 3 further provided that the gains could be recognised if a substitute tax of 19 % was paid.
Lisäksi 3 §:ssä säädetään mahdollisuudesta maksaa pääomavoitoista 19 prosentin korvaava vero.
Under the new system, the tax bases inclusive of the realised gains were recognised as the new values of the assets both for the transferor and the transferee so that no misalignment between tax and accounting values was produced (contributions in accounting neutrality).
Uuden järjestelyn mukaan sekä luovuttava yhtiö että vastaanottava yhtiö merkitsevät realisoituneiden pääomavoittojen kirjanpitoarvoksi ja verotusarvoksi omaisuuserien uuden arvon, jotta voidaan välttää verotusarvon ja kirjanpitoarvon poikkeaminen toisistaan (luovutuksen kirjanpidollinen neutraalius).
On the other hand, Article 4 of D.Lgs. 358/1997 provided that the parties of the transfer could opt for a roll-over relief system comparable to the one available under the Merger Directive.
Toisaalta asetuksen 358/1997 4 §:ssä säädetään, että omaisuuden luovutukseen osallistuvat voivat valita sulautumadirektiivissä säädetyn kaltaisen veronlykkäyksen.
Under this system the contribution of the assets of a branch of business between companies in Italy was fiscally neutral, meaning that the gains realised from the transfer of assets in exchange of shares were not fiscally recognised provided that the tax basis of the business contributed was substituted over to the shares received by the transferor and the assets acquired received the carried-over basis that the assets had in the hands of the transferor (contribution in tax neutrality).
Tällaisessa järjestelyssä liiketoimintalohkon omaisuuserien luovutus Italian alueella sijaitsevien yhtiöiden välillä on verotuksellisesti neutraali. Toisin sanoen pääomavoittoja, jotka realisoituvat vaihdettaessa omaisuuseriä osakkeisiin, ei oteta verotuksessa huomioon, jos luovutettujen omaisuuserien verotusarvo siirretään osakkeille, jotka siirtävä yhtiö saa, ja vastaanotettaville omaisuuserille annetaan verotusarvo, joka niillä oli, kun ne olivat siirtävän yhtiön omaisuutta (omaisuuden luovutuksen verotuksellinen neutraalius).
The Italian company tax system eventually underwent a major reform in 2003, at the same time that the realignment scheme of Law 350/2003 entered into force (1 January 2004). The reform was enacted by the D.Lgs.
Italian yhtiöverojärjestelmää muutettiin perusteellisesti vuonna 2003 eli samoihin aikoihin, kun laissa 350/2003 säädetty täsmäytysjärjestelmä tuli voimaan (1 päivästä tammikuuta 2004).
No 344 of 12 December 2003, which for what is of interest of this review provided for:
Uudistus tuli voimaan 12 päivänä joulukuuta 2003 annetulla Decreto Legislativo -asetuksella nro 344/2003, jäljempänä ’asetus 344/200’3, jossa säädettiin seuraavista tämän menettelyn kannalta merkityksellisistä seikoista: