natgillin/translations-raw huggingface dataset:
358/1997 and the Merger Directive.
Toimenpiteestä ei ole kyseisille pankkikonserneille edes etua, koska se merkitsee todellisuudessa lisäkuluja, joita muiden vastaavanlaisiin uudelleenjärjestelyihin osallistuneiden yhtiöiden ei asetuksessa 358/1997 ja sulautumadirektiivissä säädetyn yleisen neutraalin verojärjestelyn puitteissa yleensä tarvitse maksaa.
The interested parties in essence claim that the scheme in review is not selective because it is justified by the specificities of the banking sector and more particularly by the specificities of the banking restructurings in Italy.
Tutkittavana oleva järjestely ei asianomaisten mukaan ole valikoiva, vaan se on pankkisektorin erityispiirteiden ja ennen kaikkea kyseisten luottolaitosten uudelleenjärjestelyjen erityispiirteiden vuoksi perusteltu.
The Commission would have already considered the partial tax-neutrality scheme foreseen by Law 218/1990 as compatible with the common market in its prior practice, such as, for example, its Decision 2002/581/EC of 11 December 2001 on the tax measures for banks and banking foundations implemented by Italy [14], which further refers to its Notice opening the formal investigation procedure on the aid granted by Italy to Banco di Napoli [15].
Asianomaisten mukaan komissio olisi jo aikaisemmissa päätöksissään pitänyt laissa 218/1990 säädettyä osittain neutraalia verotusta yhteismarkkinoille soveltuvana. Esimerkkinä mainitaan valtiontukiohjelmasta, jonka Italia on toteuttanut pankkien hyväksi, 11 päivänä joulukuuta 2001 tehty komission päätös 2002/581/EY [14], jossa puolestaan viitataan komission tiedonantoon muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta Italian Banco di Napolille myöntämästä tuesta [15].
The interested parties also claim that there would be no specific advantage in favour of the restructured banks, should one compare the substitute tax paid to realign their gains and the tax payable by other companies having undergone similar tax-neutral reorganisations.
Lisäksi asianomaiset toteavat, että kyseiset uudelleenjärjestelyjen kohteena olleet luottolaitokset eivät ole saaneet mitään erityistä etua, mikä käy ilmi, kun verrataan toisiinsa kyseisten pankkien pääomavoitoistaan maksamaa korvaavaa veroa ja vastaavien uudelleenjärjestelyjen kohteena olleiden muiden yhtiöiden neutraalissa verotusjärjestelyssä maksamaa veroa.
The different tax rates applied in 2003 to the restructured banks as opposed to other companies can be explained by the different tax regimes for the two sets of restructurings. The parties observed that while the unrecognised gains resulting from the D.Lgs.
Uudelleenjärjestelyjen kohteena olleisiin pankkeihin vuonna 2003 sovellettujen verokantojen poikkeaminen muihin yhtiöihin sovelletuista voidaan selittää sillä, että näihin kahteen uudelleenjärjestelytyyppiin sovellettiin erilaista verojärjestelyä.
358/1997 restructurings were ‘freely distributable gains’ in that such gains could be distributed to shareholders without further company taxation, the gains realised under Law 218/1990 were ‘suspended’ for both the transferee and the transferor companies until such gains would have been distributed to respective shareholders.
Asianomaiset toteavat, että asetuksen 358/1997 nojalla toteutetuista uudelleenjärjestelyistä seuranneet verottamattomat pääomavoitot olivat vapaasti jaettavissa, sillä ne voitiin jakaa osakkeenomistajille ilman yhtiöveroseuraamuksia. Sen sijaan lain 218/1990 nojalla realisoituneet pääomavoitot olivat sekä luovuttavan että vastaanottavan yhtiön kannalta ”lykättyjä pääomavoittoja” siihen asti, kunnes ne jaettaisiin osakkeenomistajille.
The different tax regimes of the realised gains resulting from the two situations would have been interpretatively confirmed by the Risoluzione No 82/2000 of the Italian Ministry of Finance [16], whereby the tax administration would have recognised that the difference between the fair market value of a contributed branch and its tax basis did not give rise to a taxable gain, under the contribution in tax neutrality regime, provided that the tax bases of both the transferor and the transferee were not stepped up to the fair value.
Näissä kahdessa erilaisessa tilanteessa syntyneisiin pääomavoittoihin sovellettavien verojärjestelyjen erilaisuus on – asianomaisten mukaan – vahvistettu Italian valtiovarainministeriön päätökseen nro 82/2000 [16] sisältyvässä tulkinnassa. Päätöslauselmassa verohallinto myönsi, että luovutetun liiketoimintalohkon markkina-arvon ja sen verotusarvon erotus ei ole neutraalissa verojärjestelyssä verotettavaa pääomavoittoa, jos verotusarvoja ei täsmäytetä markkina-arvoon luovuttavan yhtiön eikä vastaanottavan yhtiön tasolla.
The Risoluzione would have further stated in fine that the difference realised from the transfer of the branch had a mere accounting relevance until the assets included in the branch are effectively sold and thus the ‘suspended gain’ was distributable to shareholders without any company tax.
Päätöksessä tultiin myös siihen tulokseen, että liiketoimintalohkon luovutuksesta seuraava ero on puhtaasti kirjanpidollinen, ellei kyseistä liiketoimintalohkoa myydä, ja siksi ”lykätty pääomavoitto” oli jaettavissa osakkeenomistajille ilman veroseuraamuksia yhtiön tasolla.
On the other hand, the accounting difference resulting from a partial tax-neutral contribution following the bank restructurings in question is, pursuant to Article 7(2) of Law 218/1990, expressly taxed not only if the assets are sold but also if the gain is distributed.
Toisaalta lain 218/1990 7 §:n 2 momentissa säädetään nimenomaisesti, että kyseisissä luottolaitosten uudelleenjärjestelyissä osittain neutraalin verotuksen puitteissa toteutetusta luovutuksesta johtuvaa kirjanpitoarvon eroa verotetaan paitsi silloin, jos omaisuuserät myydään, myös silloin, jos pääomavoittoa jaetaan osakkeenomistajille.
According to the comments received from interested parties, the fact that the tax rates set under Laws 342/2000 and 448/2001 for gain realignments in 2000 and 2001 were the same for banks and other company restructurings while in 2003 the tax rates were apparently more advantageous for the banks can be explained by the change introduced by the Italian company tax reform enacted in 2003 with the replacement of the tax imputation system with the 95 %-exemption system to avoid double economic taxation of dividends.
Asianomaisten huomautusten mukaan se, että laeissa 342/2000 ja 448/2001 vuosien 2000 ja 2001 täsmäytyksiä varten vahvistetut verokannat olivat samat sekä luottolaitosten uudelleenjärjestelyille että muita yhtiöitä koskeville uudelleenjärjestelyille, mutta vuoden 2003 täsmäytysten verokannat olivat selvästi edullisemmat pankeille, johtui vuoden 2003 yhtiöverouudistuksen myötä tulleista muutoksista. Yhtiöverouudistuksessa verohyvitysjärjestelmä korvattiin järjestelyllä, jossa vapautus verosta oli 95-prosenttinen osakkeiden kaksinkertaisen verotuksen välttämiseksi.
According to the comments received from interested parties, the restructured companies (unlike the restructured banks) could have distributed their historical gains without payment of any company tax. Under the imputation system applicable until 31 December 2003, however, the relative dividends would have been taxable at the level of the beneficiary-shareholder.
Asianomaiset toteavat myös, että – toisin kuin uudelleenjärjestelyn kohteena olleet luottolaitokset – muut uudelleenjärjestelyn kohteena olleet yhtiöt olisivat voineet jakaa pääomavoittonsa maksamatta yhtiöveroa, mutta osingot olisivat olleet 31 päivään joulukuuta 2003 voimassa olleen verohyvitysjärjestelmän nojalla veronalaisia osakkeenomistajan tasolla.
In case a substitute company tax was imposed to recognise such gains (like in the case of the tax realignment schemes of 2000 and 2001), the tax paid would have been credited against the tax payable by the shareholder upon receipt of the dividend.
Jos yhtiöiltä olisi kannettu korvaavaa veroa pääomavoittojen huomioimiseksi verotuksessa (kuten vuoden 2000 ja 2001 täsmäytysjärjestelyissä), maksettu vero olisi hyvitetty määrästä, jonka osakkeenomistajan olisi täytynyt maksaa osingonjaon yhteydessä.
The situation would have substantively changed after 31 December 2003 with the 95 %-dividend exemption system applicable to gains being further distributed as dividends.
Tilanne muuttui merkittävästi 31 päivän joulukuuta 2003 jälkeen, kun otettiin käyttöön uudelleenjärjestelyissä syntyneitä lykättyjä pääomavoittoja koskeva järjestely, jossa osingoista 95 prosenttia on vapautettu verosta.
As of 2004, the tax on the gains realised from company reorganisations and further distributed as dividends would have been only applicable on 5 % of the gain distributed as dividend, with the latter being the only tax applicable (in the absence of any substitute tax), while the ordinary company tax rate would have applied to the gains of the reorganised banks in case distributed (also in the absence of any substitute tax).
Vuodesta 2004 muiden kuin pankkien uudelleenjärjestelyiden seurauksena realisoituneiden ja myöhemmin osinkoina jaettujen pääomavoittojen veroa kannettiin ainoastaan 5 prosentista osinkoina jaetuista pääomavoitoista, ja tämä oli ainoa kannettava vero (jos ei sovellettu korvaavaa veroa). Uudelleenjärjestelyn kohteena olleiden pankkien pääomavoitoista sen sijaan kannettiin voitonjaon yhteydessä yleinen yhtiövero (ellei sovellettu korvaavaa veroa).
To correct this difference of treatment, the legislator would have provided the nominal substitute tax rate set forth by Article 2(26) of Law 350/2003 to recognise the gains suspended with sole respect of the reorganised banks in question, while excluding the gains suspended under D.Lgs. 358/1997 because they were less severely taxed upon distribution (95 % excluded from taxation at the level of the recipient).
Tämän epätasapuolisuuden korjaamiseksi Italian lainsäätäjä otti käyttöön lain 350/2003 2 §:n 26 momentissa säädetyn nimellisen (alennetun) korvaavan verokannan, joka koski pelkästään uudelleenjärjestelyn kohteena olleiden pankkien lykättyjä pääomavoittoja eikä asetuksen 358/1997 nojalla lykättyjä pääomavoittoja, koska jaettaessa viimeksi mainittuja osinkoina verotus oli joka tapauksessa lievempi (osingonsaajan tasolla 95 prosenttia vapautettu verosta).
Such difference would total a fraction of the tax on the revaluation made and should even be reduced by the tax in excess paid to realign assets that do not give rise to taxable gains if sold (assets the transfer of which gives rise to exempt capital gains).
Erotus olisi vain murto-osa uudelleenarvostuksesta kannetusta verosta, ja lisäksi siitä olisi vähennettävä vero, jota on maksettu liikaa sellaisten omaisuuserien täsmäyttämiseksi, joiden myynnistä saatavaa pääomavoittoa ei veroteta (omaisuuserät, joiden myyntivoitto on vapautettu verosta).
Under the settled case law of the Court [17], to be considered State aid, a measure must fulfil all the criteria set by Article 87(1) of the EC Treaty; that is the measure must be granted by the State or through State resources, provide an advantage selectively favouring certain undertakings or productions without there being a justification deriving from the logic of the tax scheme, distort or threaten to distort competition and affect trade.
Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön [17] mukaan toimenpiteen on täytettävä kaikki EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätyt kriteerit, jotta sitä voidaan pitää valtiontukena, eli sen on oltava valtion myöntämää tai valtion varoista myönnettyä, tuotettava etua, joka suosii valikoivasti joitakin yrityksiä tai tuotannonaloja tavalla, joka ei ole perusteltavissa verojärjestelmän sisäisellä logiikalla, ja sen on vääristettävä tai uhattava vääristää kilpailua ja vaikutettava kauppaan.
The Commission considers that the scheme in review is clearly financed through State resources as the payment of a nominal substitute tax in lieu of the ordinary company tax on the gains recognised by effect of Article 2(26) of Law 350/2003 amounts to a relief from the company tax that should have been paid, at the expense of the State treasury.
Komissio katsoo, että tutkittavana olevaa toimenpidettä rahoitettiin todistettavasti valtion varoin, sillä nimellisen (alennetun) korvaavan veron maksaminen pääomavoitoista lain 350/2003 2 §:n 26 momentin nojalla yleisen yhtiöveron sijaan vastaa yhtiöveron kevennystä valtiontalouden vahingoksi.
Presence of a selective advantage
Valikoiva etu
The Italian authorities and the interested parties have observed that, in its prior Decisions 2000/600/EC [18] on the conditional approval of the aid granted by Italy to the public banks Banco di Sicilia and Sicilcassa, and 1999/288/EC [19] on the conditional approval of the aid granted by Italy to Banco di Napoli, the Commission would have examined and approved the partial tax-neutrality scheme of Law 218/1990 because it concluded that the measure did not constitute State aid.
Italian viranomaiset ja asianomaiset katsoivat, että komissio oli aikaisemmissa päätöksissään – päätöksessä 2000/600EY [18] Italian valtion sisilialaisille julkisille pankeille Banco di Sicilialle ja Sicilcassalle myöntämän tuen ehdollisesta hyväksymisestä ja päätöksessä 1999/288/EY [19] Italian Banco di Napolille myöntämän tuen ehdollisesta hyväksymisestä – tutkinut ja hyväksynyt laissa 218/1990 säädetyn osittain neutraalin verotuksen, sillä se oli päätellyt, että toimenpide ei ollut valtiontukea.
For this reason, the scheme in review would also not constitute State aid as it would be the natural outcome of the tax suspension scheme set forth by Law 218/1990.
Siksi tutkittavana oleva järjestely ei myöskään olisi valtiontukea, sillä se on vain luonnollinen seuraus laissa 218/1990 säädetystä verotuksen lykkäysjärjestelystä.
The Commission considers that Article 7(2) of Law 218/1990 provided that the transfers of assets and stocks effected in the context of the banking reorganisations in question were treated as partially tax neutral.
Lain 218/1990 7 §:n 2 momentissa säädettiin, että pankkisektorin uudelleenjärjestelyjen puitteissa toteutettujen omaisuuserien ja osakkeiden luovutusten verokohtelu oli osittain neutraali.
This implied the partial non-recognition of gains realised from the transfer of the banking branches both for the transferor and the transferee entities, provided that the assets composing the transferred branch take the same tax basis they had in the hands of the transferor (carried-over basis) and the stock received by the transferor takes the same basis of the assets transferred (substituted basis).
Tämä tarkoitti, että pääomavoitot, jotka realisoituivat pankin liiketoimintalohkon luovutuksen seurauksena, jätettiin sekä luovuttavan että vastaanottavan yhtiön verotuksessa huomiotta, jos luovutetun liiketoimintalohkon muodostaville omaisuuserille annettiin sama verotusarvo kuin niillä oli, kun ne olivat luovuttavan yhtiön omistuksessa (siirretty verotusarvo), ja luovuttavalta yhtiöltä vastaanotetuille osakkeille annettiin sama verotusarvo kuin oli luovutetuilla omaisuuserillä (korvaava verotusarvo).
Under that regime, since there was no step-up in the tax bases of the assets and stocks exchanged, there was no tax advantage granted to the reorganising parties and the taxation of the gain realised from the transfer was only temporarily deferred for future recognition (such as the sale of the assets by the transferee or the stocks by the transferor).
Uudelleenjärjestelyyn osallistuneet yhtiöt eivät saaneet veroetua tämän järjestelyn puitteissa, koska vaihdettujen omaisuuserien ja osakkeiden verotusarvot eivät kasvaneet, ja luovutuksen seurauksena realisoituneen voiton verotusta pelkästään lykättiin tulevaisuuteen (esimerkiksi siihen asti, kunnes vastaanottava yhtiö myy omaisuuserät tai luovuttava yhtiö myy osakkeet).
As there was no basis step-up both for the transferor and of the transferee, there was no aid resulting from deferring the company-level gain recognition.
Koska luovuttajan tai vastaanottajan veropohja ei kasvanut, voiton verottamisen lykkääminen yhteisön tasolla ei ollut tukitoimenpide.
This tax deferral under the regime of Law 218/1990 was indeed consistent with the founding principles of company taxation according to which income taxation is applied to all revenues and gains realised by any company, and the realised gains were not recognised because there was no corresponding stepped-up tax basis for the assets concerned, so that taxation could still take place at a later stage.
Laissa 218/1990 säädetyn järjestelyn mukainen veronmaksun lykkäys oli lisäksi sopusoinnussa yhtiöverotuksen perusperiaatteiden kanssa (yhtiön kaikista tuotoista ja voitoista on maksettava tuloveroa). Realisoituneita pääomavoittoja ei kuitenkaan otettu verotuksessa huomioon, koska kyseisten omaisuuserien verotusarvo ei noussut, joten niitä saatettiin verottaa myöhemmin.
In the light of the foregoing, the Commission confirms the initial assessment made in its Decision opening the formal investigation procedure that both (a) the non-recognition of 85 % of the capital gains realised in the transactions governed by Law 218/1990, and (b) the non-recognition of the gains realised in the transactions governed by D.Lgs. 358/1997 are not State aid because the fiscal values of the assets exchanged remained unaltered [20], so that the fiscal gains did not materialise and no tax advantage was in conclusion granted.
Edellä esitetyn perusteella komissio vahvistaa muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä muotoillun alkuperäisen arvioinnin, jonka mukaan se, että a) lailla 218/1990 säädeltyjen operaatioiden puitteissa realisoituneista pääomavoitoista 85 prosenttia ja b) lailla 358/1997 säädeltyjen operaatioiden puitteissa realisoituneet pääomavoitot jätettiin ottamatta verotuksessa huomioon, ei ole valtiontukea, koska vaihdettujen omaisuuserien verotusarvot säilyivät ennallaan [20], ja siksi verotukselliset pääomavoitot eivät materialisoituneet eikä ole syntynyt etua.
As the realised gains were frozen, the relative earnings could not be distributed, nor could the correspondingly increased value of the assets be depreciated, amortised or otherwise deducted from the taxable income of the companies resulting from such transactions.
Koska realisoituneet pääomavoitot on jäädytetty, tällaisista operaatioista seurannutta omaisuuserien arvonnousua ei ole voitu jakaa, omaisuuserien arvonnoususta ei ole voitu tehdä poistoja, omaisuuserien arvoa ei ole voitu alentaa tai muulla tavoin vähentää yhtiön verotettavasta tulosta.
The Commission therefore concludes that the tax neutrality was justified by the inherent logic of the tax system and does not constitute State aid.
Näin ollen komissio toteaa, että neutraaliin verotukseen liittyvä veronlykkäys oli verojärjestelmän sisäisen logiikan mukaista eikä se ole valtiontukea.
By contrast, the tax realignment scheme foreseen by Article 2(26) of Law 350/2003 gave right to basis step-up, for which the ordinary company tax would have been paid, should a special substitute tax payable like the one in review not have been available.
Sen sijaan lain 350/2003 2 §:n 26 momentissa säädetty verotäsmäytys antoi oikeuden verotusarvon korotukseen, josta olisi täytynyt maksaa yleistä yhtiöveroa, ellei tutkittavana olevan kaltaista korvaavaa veroa olisi ollut käytettävissä.
The Commission understands that to facilitate the taxation of capital gains, the national legislator may apply a substitute tax at a more convenient rate than the ordinary tax.
Komissio katsoo, että kansallinen lainsäätäjä voi pääomavoittojen verotuksen keventämiseksi soveltaa yleistä verokantaa edullisempaa korvaavaa verokantaa.
Since the tax on disposition is generally paid up front but the tax benefits of the stepped-up basis in the assets being transferred arise over time through their periodic depreciation or at the time of disposition of the assets, ordinary taxation of such gains would generally lead to an increase in the net aggregate tax of the transferor-company and the transferee-company.
Koska myyntivoittovero maksetaan yleensä välittömästi, mutta luovutettujen omaisuuserien veroperustan kasvun veroedut realisoituvat vasta ajan myötä – kun omaisuudesta tehdään poistoja tai omaisuuseriä myydään – tällaisten voittojen yleinen verotus yleensä merkitsee sekä luovuttavan että vastaanottavan yhtiön nettoverorasituksen lisääntymistä.
Thus, a lower substitute tax on the gains realised from company reorganisations could be justified in principle as a technical measure to facilitate capital gain recognition.
Uudelleenjärjestelyjen seurauksena realisoituneiden pääomavoittojen yleistä verokantaa alempi korvaava verokanta voi siis periaatteessa olla perusteltu teknisenä toimenpiteenä, jonka tarkoituksena oli keventää pääomavoittojen verotusta.
Such a favourable tax realignment may however only be justified if it is objectively open to all similar recognitions of capital gains, such as those resulting from other reorganisations not covered by Law 218/1990 including those relating to other banks.
Tälläinen edullinen verotäsmäytys voi kuitenkin olla perusteltu ainoastaan, jos sitä sovelletaan objektiivisesti samoin ehdoin kaikkiin vastaaviin pääomavoittoihin, sellaisiinkin, joita laki 218/1990 ei koske, muiden luottolaitosten uudelleenjärjestelyt mukaan lukien.
The Commission considers that the realignments provided for by Laws 342/2000 and 448/2001 allowed the undertakings concerned with the reorganisations governed by both Law 218/1990 and Legislative Decree 358/1997 to recognise the historical gains realised by payment of a substitute tax set at the same level for all the undertakings concerned.
Komissio katsoo, että laissa 342/2000 ja 448/2001 säädetyt täsmäytykset antoivat lailla 218/1990 ja asetuksella 358/1997 säänneltyjen uudelleenjärjestelyjen kohteena olleille yrityksille mahdollisuuden maksaa pääomavoitoista kaikille yrityksille yhtäläisen korvaavan veron.
The Commission therefore concludes that the possibility to realign was a general tax measure and the reduced substitute tax as opposed to the ordinary company tax applicable at the time did not provide any competitive advantage to the companies in question because it was applied under identical conditions to all undertakings choosing to recognise the historical gains realised but temporarily non-recognised under the relevant provisions of Law 218/1990 or Legislative Decree 358/1997.
Näin ollen komissio toteaa, että kyseiset täsmäytykset olivat yleisiä verotoimenpiteitä ja että tuolloin sovellettua yleistä yhtiöveroa alempi korvaava vero ei tuonut kyseisille yhtiöille kilpailuetua, koska sitä sovellettiin samoin ehdoin kaikkiin yrityksiin, jotka päättivät lain 218/1990 tai asetuksen 358/1997 asiaa koskevien säännösten mukaisesti saattaa vielä verottamattomat pääomavoitot verotuksen piiriin.
The Commission therefore concludes that such realignments are general measures justified by the logic of the tax system and do not constitute State aid.
Näin ollen komissio katsoo, että tällaiset täsmäytykset ovat yleisiä verotoimenpiteitä, jotka ovat verojärjestelmän logiikan kannalta perusteltuja, eivätkä ne ole valtiontukea.
By contrast the Commission considers that the tax realignment foreseen by Article 2(26) of Law 350/2003 was not a general measure because it was only applicable to the capital gains derived by certain banks from the reorganisations effected under Law 218/1990.
Sen sijaan komissio katsoo, että lain 350/1997 2 §:n 26 momentissa säädetty verotäsmäytys ei ole yleinen toimenpide, koska sitä sovellettiin pelkästään lain 218/1990 nojalla toteutettujen uudelleenjärjestelyjen seurauksena realisoituneisiin tiettyjen luottolaitosten pääomavoittoihin.
The Commission considers in particular that the tax scheme in review provided an advantage represented by the difference between the tax effectively paid to realign the value of the assets and the tax which would have been normally paid if the same realignment would have been made in the absence of the same Article 2(26) of Law 350/2003.
Komissio katsoo, että kyseisestä verojärjestelystä saatu etu vastaa omaisuuserien arvon täsmäyttämiseksi maksetun veron ja sen veron erotusta, joka olisi täytynyt maksaa, jos täsmäytys olisi tehty soveltamatta lain 350/2003 2 §:n 26 momentin säännöksiä.