natgillin/translations-raw huggingface dataset:
He may also, if necessary, write off the company’s losses against his other income, provided it is the same type of income.
Osakas voi myös tarvittaessa kattaa yhtiön tappiot muilla tuloillaan edellyttäen, että kyse on luonteeltaan vastaavanlaisista tuloista ja tappioista.
However, under Article 156(1a) CGI, he may not as a rule write off losses from activities for industrial and commercial profit unless such activities involve the personal participation of one of the members of the tax unit in the performance of the acts necessary to the activity.
Yleisen verolain 156 pykälän 1 a momentin mukaisesti osakas voi kuitenkin kattaa teollisiin ja kaupallisiin tuloihin liittyvästä toiminnasta koituvat tappiot periaatteessa vain silloin, kun yksi verotusyksikön jäsenistä osallistuu henkilökohtaisesti kyseisen toiminnan kannalta välttämättömien toimien toteutukseen.
Each investor would acquire at least two co-ownership shares.
Kunkin sijoittajan oli hankittava vähintään kaksi osuutta.
The price was FRF 636216 (about EUR 100000) per set of two shares.
Hinta oli 636216 Ranskan frangia (noin 100000 euroa) kutakin kahden osuuden erää kohden.
The joint-ownership companies financed the acquisition of the shares as follows (per set of two shares):
Osakkuusyhtiöt rahoittivat osuuksien hankinnan seuraavasti (kutakin kahden osuuden erää kohden):
a capital investment by the shareholder of FRF 50000 (about EUR 7700),
osakkaan 50000 Ranskan frangin (noin 7700 euron) pääomasijoitus;
After all the Bank’s shares had been transferred, the joint-ownership vehicle consisted of the joint-ownership companies and the CIL (as holder of two shares).
Kun kaikki pankin omistamat osuudet oli myyty, laivanisännistöyhtiö koostui osakkuusyhtiöistä ja CIL:stä (joka omisti kaksi osuutta laivanisännistöyhtiöstä).
Operating phase of the vessel
Aluksen toimintavaihe
As part of the package, Le Levant was to be operated as a cruise vessel following its delivery until the end of 2003.
Rahoitusjärjestelyn mukaan Le Levant -alusta käytettäisiin risteilyaluksena toimituksestaan lähtien vuoden 2003 loppuun.
In accordance with the joint-ownership vehicle’s articles of association, the investor-shareholders would share the operating profits and losses pro rata to their interest in the vessel.
Laivanisännistöyhtiön yhtiöjärjestyksen mukaan osakkuusyhtiöt jakoivat liiketoiminnan tuotot ja tappiot suhteessa omistusosuuteensa aluksesta. On kuitenkin korostettava, että järjestely perustui ennusteeseen, jonka mukaan Le Levant -aluksen liikennöinti olisi viiden ensimmäisen toimintavuoden aikana huomattavan tappiollista.
The joint-ownership companies’ cash requirements would arise from:
Osakkuusyhtiöiden käteisvaratarpeet johtuivat seuraavista syistä:
the operating results of the joint-ownership vehicle, forecast as a loss,
laivanisännistöyhtiön tappiolliseksi ennustettu tuloslaskelma;
the annual repayments and financial costs of the bank loan granted by the Bank to acquire the shares, and
vuotuiset lyhennykset ja rahoituskulut pankkilainasta, jonka pankki oli myöntänyt osuuksien ostoon; ja
the companies’ operating expenses.
yhtiöiden liiketoimintakulut.
The cash requirements were to be covered by the investors who formally undertook to reinvest each year the tax savings made as a result of deducting the vessel’s operating losses in the joint ownership in the form of capital increases by the respective joint-ownership companies (other than in the last operating year, when the investors had the right to retain the tax savings).
Sijoittajien oli katettava nämä käteisvaratarpeet, ja sijoittajat sitoutuivatkin virallisesti investoimaan vuosittain uudelleen verosäästöt, joita laivanisännistöyhtiölle oli kertynyt aluksen liiketoimintatappioiden vähennysten seurauksena (lukuun ottamatta viimeistä toimintavuotta, jolta kertyneet verosäästöt sijoittajat saivat pitää), korottamalla osakkuusyritystensä pääomaa.
The reinvestment of the tax savings would be the sole source of financing for the joint-ownership companies during the operating phase.
Nämä verosäästöjen uudelleeninvestoinnit olivat osakkuusyhtiöiden ainoa rahoituslähde aluksen toimintavaiheessa.
End of the operation
Järjestelystä vetäytyminen
The joint-ownership companies promised to sell the shares to the Bank (and the Bank promised to buy them) for a total price of FRF 124861905 (about EUR 19 million) at the end of the vessel’s operating phase.
Osakkuusyhtiöt sitoutuivat myymään osuutensa pankille (ja pankki sitoutui vastavuoroisesti ostamaan kyseiset osuudet) 124861905 Ranskan frangin (noin 19 miljoonan euron) kokonaishintaan aluksen toimintavaiheen päätyttyä.
This price (the ‘base price’) could however vary according to a predefined formula on the basis of the actual rates applied in the top income tax bracket for the years 1997-2003.
Tämä nk. perushinta saattoi kuitenkin vaihdella noudattaen kaavaa, joka määritettiin etukäteen korkeimman vuosina 1997–2003 kulloinkin tosiasiallisesti sovelletun tuloveroprosentin perusteella.
The base price would be reduced by the joint-ownership companies’ liabilities on the date of transfer (consisting essentially of the CIL’s deposit of guarantee plus capitalised interest).
Perushinnasta vähennettiin osakkuusyhtiöiden vastuut myyntiajankohdalta (vastuut koostuivat pääasiassa CIL:n tekemästä vakuustalletuksesta ja pääomaan liitetyistä koroista).
The net price was estimated at FRF 56494213 (about EUR 8,7 million), or FRF 153101 (about EUR 23500) per set of two shares.
Nettohinta arvioitiin 56494213 Ranskan frangiksi (noin 8,7 miljoonaksi euroksi) eli 153101 Ranskan frangiksi (noin 23500 euroksi) kutakin kahden osuuden erää kohden.
The transfer was expected to take place by 29 February 2004 at the latest.
Myynti oli tarkoitus toteuttaa viimeistään 29 päivänä helmikuuta 2004.
For their part, the Bank and CIL made a mutually binding promise according to which CIL would acquire all the Bank’s shares at a price corresponding to the price paid by the Bank.
Pankki ja CIL olivat puolestaan antaneet toisilleen sitoumukset, joiden mukaan CIL ostaisi kaikki pankin omistamat osuudet pankin maksamaa hintaa vastaavaan hintaan.
This transfer, which would make the CIL the legal owner of Le Levant, would take place not later than 29 February 2004.
Tämä siirto, jonka seurauksena CIL:stä tulisi Le Levant -aluksen laillinen omistaja, oli määrä toteuttaa viimeistään 29 päivänä helmikuuta 2004.
The approval of the French authorities
Ranskan viranomaisilta saatu lupa
The Bank and CIP submitted the scheme summarised in section 2 to the French authorities in order to obtain the necessary approval to benefit from the tax advantages under the Loi Pons.
Pankki ja CIP ilmoittivat 2 jaksossa kuvaillusta järjestelystä Ranskan viranomaisille saadakseen sille Pons-laissa säädettyjen verohelpotusten myöntämiseen tarvittavan luvan.
By approval dated 26 November 1996, granted pursuant to Article 238a HA IIIb and c CGI, the budget minister decided that:
Budjettiministeri myönsi järjestelylle luvan 26 päivänä marraskuuta 1996 yleisen verolain 238 a HA pykälän III b ja c momentin mukaisesti ja päätti seuraavaa:
the joint-ownership companies could deduct the amount of their investments from their tax results for the year of purchase of their shares (the total basis for deduction was set at FRF 228,5 million, plus any bridging costs), and that,
Osakkuusyhtiöt voisivat vähentää investointiosuuksiensa hankintavuoden verotettavista tuloistaan (yhteenlaskettu vähennysperuste vahvistettiin 228,5 miljoonaksi Ranskan frangiksi, johon voidaan lisätä mahdolliset kuljetusmaksut).
Article 156(1a) CGI would not apply to losses arising from the acquisition and operation of the vessel (which would thus allow the shareholders of the joint-ownership companies to deduct these losses from their income).
Yleisen verolain 156 pykälän 1 a momentin säännöksiä ei sovellettaisi tappioihin, jotka johtuvat aluksen hankinnasta ja käytöstä (tämä puolestaan mahdollisti sen, että osakkuusyhtiöt pystyivät vähentämään nämä tappiot tuloistaan).
In the text of the approval decision the French authorities expressly noted certain elements of the operation, in particular that CIP and the Bank would ‘guarantee … holders of shares in the companies set up to purchase the shares that they would buy back their shares at the end of the 5th year of operation at a value of FRF 56756 million’.
Ranskan viranomaiset ottivat lupaa muotoillessaan nimenomaisesti huomioon tietyt järjestelyyn liittyvät tekijät ja erityisesti sen, että CIP ja Pankki ”takaavat osuuksien ostamista varten perustettujen yhtiöiden yhtiöosuuksien omistajille, että ne ostavat kyseiset osuudet takaisin viidennen toimintavuoden päätyttyä 56,756 miljoonalla Ranskan frangilla”.
The approval was subject to the condition that the joint-ownership companies keep their joint-ownership shares for five years from the delivery of the vessel and that the vessel operate overseas, notably out of Saint-Pierre-et-Miquelon, for a period of five years.
Luvan ehtona oli, että osakkuusyhtiöt säilyttäisivät osuutensa laivanisännistöyhtiössä viiden vuoden ajan aluksen toimittamisesta ja että aluksella liikennöitäisiin viiden vuoden ajan merentakaisilla alueilla, erityisesti Saint-Pierren ja Miquelonin saarilta liikennöitävillä reiteillä.
The shareholders should keep their shares in the joint-ownership companies for the same period.
Myös osakkaiden oli määrä säilyttää osuutensa osakkuusyhtiöissä viiden vuoden ajan.
The application for approval also reveals that the Bank and CIP were aware that the tax benefit claimed constituted State aid within the meaning of Article 87 of the Treaty [12].
Lupahakemuksesta ilmenee lisäksi, että pankki ja CIP olivat tietoisia siitä, että niiden pyytämä verohelpotus oli perustamissopimuksen 87 artiklassa tarkoitettua valtiontukea.
The Bank and CIP implemented the financing scheme despite the fact that the approval decision made no mention of notifying the Commission of the aid in accordance with Article 88 of the Treaty or of its compatibility with the common market.
Pankki ja CIP ottivat tästä huolimatta rahoitusjärjestelyn käyttöön, vaikka lupapäätöksessä ei mainittu millään tavoin mahdollisuutta, että tuesta ilmoitettaisiin komissiolle perustamissopimuksen 88 artiklan mukaisesti, eikä myöskään sitä, oliko kyse yhteismarkkinoille soveltuvasta tuesta.
According to information at the Commission’s disposal, the Le Levant financing operation was implemented in accordance with the package summarised in section 2.
Komission hallussa olevien tietojen mukaan Le Levant -aluksen rahoitus on toteutettu 2 jaksossa kuvaillun järjestelyn mukaisesti.
The various binding promises of sale and purchase between the parties in the package were applied as expected, as a result of which CIL took ownership of all the shares in Le Levant in January 2004 for a price of EUR 17825989.
Erilaiset myynti- ja ostolupaukset, jotka sitoivat osapuolet järjestelyyn, pantiin täytäntöön sovitusti ja CIL:stä tuli niiden myötä tammikuussa 2004 kaikkien Le Levant -aluksen osuuksien omistaja 17825989 euron hintaan.
The Commission notes that, under French law, the fact that all shares in a vessel have come to be held by a single shareholder requires the joint-ownership vehicle to be dissolved.
Komissio toteaa, että Ranskan lainsäädännön mukaisesti aluksen kaikkien omistusosuuksien keskittäminen yhdelle omistajalle merkitsee laivanisännistöyhtiön purkamista.
The joint-ownership companies were dissolved and deleted from the company register in May and July 2004 [13].
Osakkuusyhtiöt on todennäköisesti purettu ja poistettu kaupparekisteristä touko- ja heinäkuussa 2004.
In its initiation decisions of 2 December 1999 and 6 December 2006, the Commission found that the application of the Loi Pons to the Le Levant financing package had provided an advantage to shareholders in the joint-ownership companies (‘the investors’) and to CIL and that that advantage, which led to a shortfall in tax revenue, had been granted through State resources.
Komissio katsoi päätöksissä, jotka se teki menettelyn aloittamisesta 2 päivänä joulukuuta 1999 ja 6 päivänä joulukuuta 2006, että Pons-lain soveltaminen Le Levant -aluksen rahoitusjärjestelyyn antoi osakkuusyhtiöiden osakkaille, jäljempänä ’sijoittajat’, ja CIL:lle edun, jonka myötä valtio menetti verotuloja ja joka myönnettiin sen vuoksi valtion varoista.
As regards the selectivity of the advantage, the Commission noted that the Loi Pons was selective in scope as the scheme applied only to investments in certain French overseas communities.
Edun valikoivuudesta komissio totesi, että Pons-lain soveltamisala oli valikoiva, sillä sen mukaista järjestelyä sovellettiin vain tietyissä Ranskan merentakaisissa yhteisöissä.
Lastly, the Commission considered that the aid was likely to distort competition in the cruise market, a market which was characterised by trade between Member States.
Komissio katsoi lisäksi, että tuki oli omiaan vääristämään kilpailua risteilyalusmarkkinoilla, joilla käydään tyypillisesti jäsenvaltioiden välistä kauppaa.
The Commission therefore found that the measure in question constituted State aid.
Komissio totesi sen vuoksi, että kyseinen toimenpide oli valtiontukea.
As regards the compatibility of the aid with the common market, the Commission felt that it did not appear to satisfy the conditions applicable to the development assistance referred to in Article 4(7) of Directive 90/684/EEC.
Tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille komissio totesi, ettei se näyttänyt täyttävän direktiivin 90/684/ETY 4 artiklan 7 kohdassa tarkoitettuihin kehitystukiin sovellettavia edellytyksiä.
In particular, the Commission expressed doubts regarding the condition that the real owner of the vessel must reside in the territory eligible for development assistance and as to the existence of a real development component.
Komissio esitti epäilyjä erityisesti siitä, täyttikö tuki edellytyksen, jonka mukaan aluksen todellisen omistajan on asuttava kehitystukikelpoisella alueella, ja siitä, sisälsikö tuki käytännössä kehitysosuuden.
The Commission therefore initiated a formal investigation procedure.
Komissio aloitti sen vuoksi muodollisen tutkintamenettelyn.
The Commission received comments from CIL and from the investors’ representatives, backed by the Bank.
Komissio sai huomautuksia CIL:ltä ja sijoittajien edustajilta, joilla oli takanaan pankin tuki.
CIL comments
CIL:n huomautukset
CIL first questions the applicability of Directive 90/684/EEC.
CIL kyseenalaisti huomautuksissaan ensiksikin sen, voitiinko direktiiviä 90/864/ETY soveltaa tähän tukeen.
CIL believes that the aim of that Directive is to manage the aid for which shipyards established in the Community may be directly or indirectly eligible and concludes that the Directive applies only to aid that benefits a shipyard.
CIL katsoo, että direktiivin 90/684/ETY tarkoituksena on säännellä tukia, jotka hyödyttävät suoraan tai välillisesti yhteisöön sijoittautuneita laivanrakennustelakoita. Se päätteli sen vuoksi, että kyseistä direktiiviä voidaan soveltaa vain telakoiden hyväksi myönnettäviin tukiin.
As the Commission had not demonstrated such a benefit, the Commission could not base its assessment of the aid on Directive 90/684/EEC.
Koska komissio ei ollut esittänyt näyttöä siitä, että tuki olisi hyödyttänyt telakoita, se ei voinut perustaa tuesta laatimaansa analyysia direktiiviin 90/684/ETY.
Secondly, CIL disputes the existence of State aid with reference to the criteria of Article 87(1) of the Treaty.
CIL kiisti myös näkemyksen, että kyse olisi perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdan mukaiset perusteet täyttävästä valtiontuesta.
Regarding the advantage that CIL allegedly gained from operating Le Levant, CIL makes the following three observations.
CIL esitti kolme huomautusta edusta, jonka sen väitettiin saaneen Le Levant -aluksen liikennöinnistä.
Firstly, it is incorrect to regard CIL as operator of the vessel as, in fact, it had acted only in the capacity of manager on behalf of the joint-ownership which was the vessel’s real operator.
Se katsoi ensiksikin, että oli virheellistä väittää, että se olisi liikennöinyt aluksella, sillä se oli käytännössä vain laivanisännistöyhtiön lukuun toimiva laivanisäntä ja todellinen liikenteenharjoittaja oli laivanisännistöyhtiö.
Secondly, CIL believes that the Commission has failed to prove that the aid helped to operate Le Levant under more favourable conditions than those available to other operators as the Commission had not quantified the size of the alleged advantage.
CIL:n mukaan komissio ei ollut näyttänyt toteen, että tuki olisi mahdollistanut Le Levant -aluksen liikennöinnin muihin liikenteenharjoittajiin sovellettavia edellytyksiä edullisemmin ehdoin, sillä komissio ei ollut määrittänyt väittämänsä edun suuruutta.
Lastly, as regards the effect on trade between Member States, CIL notes that Le Levant is a low-capacity vessel, that it did not once operate in Community waters in the first five years of operation, that its clientele in this period consisted mainly of North Americans, i.e. non-Community nationals, and finally that it had no European competitors in its market niche.
Jäsenvaltioiden väliseen kauppaan kohdistuvista vaikutuksista CIL totesi, että Le Levant -aluksen kapasiteetti oli rajallinen, sillä ei ollut liikennöity viiden ensimmäisen toimintavuotensa aikana kertaakaan yhteisön vesillä, sen asiakaskunta oli koostunut kyseisen jakson aikana pääasiassa pohjoisamerikkalaisista eli yhteisön ulkopuolelta tulevista asiakkaista eikä sen markkina-alueella toiminut yhtään eurooppalaista kilpailijaa.
CIL doubts whether the operation of Le Levant can be considered to have affected trade between Member States.
CIL:n mukaan oli syytä epäillä, voitiinko Le Levant -aluksen liikennöinnin katsoa voineen vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
Nor did CIL benefit from aid in its capacity as investor-shareholder given that, as a company established outside mainland France, it did not pay tax in France and could not therefore make any tax deductions.
CIL ei myöskään ole saanut tukea osakkuusyhtiön ominaisuudessa, sillä se oli Ranskan Euroopassa sijaitsevien alueiden ulkopuolelle sijoittautunut yhtiö, joka ei ole maksanut veroja Ranskaan eikä sen vuoksi ole voinut saada minkäänlaisia verovähennyksiä.
The investors’ comments
Sijoittajien huomautukset
The investors consider first that the procedure adopted by the Commission was flawed.
Sijoittajat katsoivat ensiksikin, että komission noudattama menettely oli sääntöjenvastainen.
The Court of First Instance judgment of 22 February 2006 had invalidated the initiation decision of 2 December 1999, as this was inextricably linked to the final decision annulled, so the Commission could not legitimately supplement it with its Decision of 6 December 2006.
Tuomio, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi 22 päivänä helmikuuta 2006, merkitsi 2 päivänä joulukuuta 1999 tehdyn päätöksen mitätöimistä. Kyseinen päätös liittyi erottamattomasti yhteen tuomiolla kumotun lopullisen päätöksen kanssa, eikä komissio sen vuoksi olisi voinut täydentää mainittua päätöstä 6 päivänä joulukuuta 2006 tehdyllä päätöksellään.
In accordance with the procedure, the Commission should have adopted a new initiation decision and its supplementary decision of 2 December 2006 must thus be regarded as initiating proceedings from scratch.
Jotta menettely olisi noudattanut sääntöjä, komission olisi pitänyt tehdä uusi päätös menettelyn aloittamisesta ja 2 päivänä joulukuuta 2006 tehty täydentävä päätös oli katsottava tällaiseksi uudeksi aloittamispäätökseksi.
Secondly, the investors believe that the supplementary decision of 6 December 2006 contains a number of errors and shortcomings, in short the omissions identified by the Court of First Instance in its judgment of 22 February 2006 relating in particular to the nature of the business relationship between the investors, the Bank and CIL.
Sijoittajien mukaan 6 päivänä joulukuuta 2006 tehdyssä täydentävässä päätöksessä oli useita virheitä ja puutteita, jotka vastasivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 22 päivänä helmikuuta 2006 antamassa tuomiossa esille otettuja puutteita ja jotka liittyivät erityisesti sijoittajien, pankin ja CIL:n välisten taloudellisten suhteiden luonteeseen.
The investors stress that they had signed a membership contract proposed by the Bank which was designed to bring them the benefits of a tax optimisation scheme.
Sijoittajat korostivat tehneensä pankin ehdotuksesta sopimuksen järjestelmään liittymisestä voidakseen hyödyntää verotuksen optimointiin tähtäävää järjestelmää.
They also point out that they were not qualified to operate a cruise business as most of them were senior managers or professionals (doctors, chemists, lawyers, bailiffs, solicitors) or had retired.
Sijoittajat korostivat lisäksi, ettei niillä ollut minkäänlaista pätevyyttä risteilytoiminnan harjoittamiseen, sillä niistä useimmat olivat ylempiä johtohenkilöitä, vapaiden ammattien harjoittajia (lääkäreitä, farmaseutteja, asianajajia, haastemiehiä, notaareja jne.) tai eläkeläisiä.
While it is formally correct that they were shareholders in the joint-ownership companies, the latter had no assets other than the shares and at no stage were they undertakings within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
Vaikka piti muodollisesti ottaen paikkansa, että sijoittajat olivat olleet osakkuusyhtiöiden osakkaita, kyseiset yhtiöt, jotka eivät olleet omistaneet muita omaisuuseriä kuin osuudet, eivät olleet koskaan olleet perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yrityksiä.
Rather than economic operators bearing the risks inherent to an economic activity, the investors had merely subscribed to a financial product with a minimum return guaranteed by the promoters of the package.
Sijoittajat eivät olleet taloudellisia toimijoita, jotka ottivat vastatakseen taloudelliseen toimintaan liittyvistä riskeistä, vaan rahoitustuotteen hankkijoita, joille järjestelyn toteuttajat olivat taanneet tietyn vähimmäistuoton.
As a result, neither the investors, nor their joint-ownership companies, nor the joint-ownership vehicle to which they belonged were eligible to receive State aid as they were not engaged in an economic activity.
Tämän vuoksi sijoittajat, niiden osakkuusyhtiöt ja laivanisännistöyhtiö, jonka ne olivat perustaneet, eivät voineet olla valtiontukien saajia, sillä ne eivät ole harjoittaneet taloudellista toimintaa.
The investors further contend that the Commission made a mistake by applying Directive 90/684/EEC to the aid in question.
Sijoittajat katsoivat lisäksi, että komissio oli tehnyt virheen soveltaessaan tarkasteltavaan tukeen direktiiviä 90/684/ETY.
They believe that the Directive applies only to aid received by a vessel’s constructor (i.e. the shipyard), a fact which the Commission had dismissed in this case.
Ne katsoivat, että kyseistä direktiiviä voitiin soveltaa vain aluksen rakentajan (ts. laivanrakennustelakan) hyväksi myönnettyihin tukiin, joista ei komission mukaan ollut kyse tässä tapauksessa.
In this connection, the investors are also of the opinion that the Commission’s conclusion is based on a superficial analysis and that a closer examination of the facts would have shown that the aid granted had benefited a shipyard.
Sijoittajien mukaan tämä komission tekemä päätelmä perustui pintapuoliseen arviointiin, sillä asian perusteellisempi tarkastelu olisi osoittanut, että myönnetty tuki suosi laivanrakennustelakkaa.
Winning the contract had given the shipyard, which was in financial difficulties, a genuine lifeline.
Risteilyalusta koskeva sopimus oli ollut varsinainen onnenpotku kyseiselle telakalle, joka oli taloudellisissa vaikeuksissa.
As the vessel would not have been built without the financing scheme which the Loi Pons allowed, the tax benefits at issue did indeed confer a financial advantage on the yard without any reciprocal concession.
Koska alusta ei olisi rakennettu ilman Pons-lain mukaista rahoitusjärjestelyä, kyseiset verohelpotukset antoivat telakalle tosiasiallisesti vastikkeettoman taloudellisen edun.
V. COMMENTS OF THE FRENCH AUTHORITIES
V RANSKAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET