natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Directive 2006/12/EC of the European Parliament and of the Council of 5 April 2006 on waste [4] establishes the legislative framework for the handling of waste in the Community.
Jätteistä 5 päivänä huhtikuuta 2006 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2006/12/EY [4] säädetään lainsäädännölliset puitteet, joita sovelletaan jätteiden käsittelyyn yhteisössä.
It defines key concepts such as waste, recovery and disposal and puts in place the essential requirements for the management of waste, notably an obligation for an establishment or undertaking carrying out waste management operations to have a permit or to be registered and an obligation for the Member States to draw up waste management plans.
Siinä määritellään keskeiset käsitteet, kuten jäte, jätteen hyödyntäminen ja jätteen loppukäsittely, ja siinä säädetään keskeiset jätehuoltoon sovellettavat vaatimukset, erityisesti velvoite, jonka mukaan jätehuoltotoimia suorittavalla laitoksella tai yrityksellä on oltava toimilupa tai se on rekisteröitävä, sekä jäsenvaltioiden velvoite laatia jätehuoltosuunnitelmia.
It also establishes major principles such as an obligation to handle waste in a way that does not have a negative impact on the environment or human health, an encouragement to apply the waste hierarchy and, in accordance with the polluter-pays principle, a requirement that the costs of disposing of waste must be borne by the holder of waste, by previous holders or by the producers of the product from which the waste came.
Siinä vahvistetaan myös tärkeitä periaatteita, kuten velvoite käsitellä jätteet siten, ettei sillä ole kielteisiä vaikutuksia ympäristöön ja ihmisten terveyteen, jätehierarkian soveltamiseen rohkaiseminen sekä, aiheuttamisperiaatteen mukaisesti, vaatimus siitä, että jätteiden loppukäsittelyn kustannuksista vastaa jätteen haltija tai aiemmat haltijat tai valmistajat, joiden tuotteesta jäte on peräisin.
Decision No 1600/2002/EC of the European Parliament and of the Council of 22 July 2002 laying down the Sixth Community Environment Action Programme [5] calls for the development or revision of the legislation on waste, including a clarification of the distinction between waste and non-waste, and for the development of measures regarding waste prevention and management, including the setting of targets.
Kuudennesta ympäristöä koskevasta yhteisön toimintaohjelmasta 22 päivänä heinäkuuta 2002 tehdyssä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 1600/2002/EY [5] vaaditaan jätteitä koskevan lainsäädännön kehittämistä tai tarkistamista, mukaan luettuna jätteen ja muun kuin jätteen välisen eron selventäminen sekä jätteen syntymisen ehkäisemistä ja jätehuoltoa koskevien toimien kehittäminen, mukaan luettuna tavoitteiden asettaminen.
The Commission communication of 27 May 2003 towards a Thematic Strategy on the prevention and recycling of waste noted the need to assess the existing definitions of recovery and disposal, the need for a generally applicable definition of recycling and a debate on the definition of waste.
Komission 27 päivänä toukokuuta 2003 antamassa tiedonannossa ”Kohti jätteiden syntymisen ehkäisemisen ja kierrätyksen teemakohtaista strategiaa” tuotiin esille tarve arvioida voimassa olevia jätteen hyödyntämisen ja jätteen loppukäsittelyn määritelmiä sekä tarve saada aikaan yleisesti sovellettavissa oleva kierrätyksen määritelmä ja käydä keskustelua jätteen määritelmästä.
In its resolution of 20 April 2004 on the abovementioned communication [6], the European Parliament called on the Commission to consider extending Council Directive 96/61/EC of 24 September 1996 concerning integrated pollution prevention and control [7] to the waste sector as a whole.
Euroopan parlamentti vaati edellä mainitusta tiedonannosta 20 päivänä huhtikuuta 2004 antamassaan päätöslauselmassa [6] komissiota harkitsemaan ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämiseksi 24 päivänä syyskuuta 1996 annetun neuvoston direktiivin 96/61/EY [7] soveltamisalan laajentamista kattamaan koko jäteala.
It also asked the Commission to differentiate clearly between recovery and disposal and to clarify the distinction between waste and non-waste.
Siinä myös pyydettiin komissiota tekemään selkeä ero jätteen hyödyntämisen ja jätteen loppukäsittelyn välille ja selventämään jätteen ja muun kuin jätteen eroa.
In its conclusions of 1 July 2004, the Council called on the Commission to bring forward a proposal for the revision of certain aspects of Directive 75/442/EEC, repealed and replaced by Directive 2006/12/EC, in order to clarify the distinction between waste and non-waste and that between recovery and disposal.
Neuvosto pyysi 1 päivänä heinäkuuta 2004 antamissaan päätelmissä komissiota tekemään ehdotuksen direktiivin 75/442/ETY, joka on kumottu ja korvattu direktiivillä 2006/12/EY, tiettyjen näkökohtien tarkistamisesta jätteen ja muun kuin jätteen eron selventämiseksi sekä eron tekemiseksi jätteen hyödyntämisen ja jätteen loppukäsittelyn välille.
The first objective of any waste policy should be to minimise the negative effects of the generation and management of waste on human health and the environment.
Kaiken jätepolitiikan ensisijaisena tavoitteena olisi oltava jätteestä ja jätehuollosta aiheutuvien haitallisten terveys- ja ympäristövaikutusten minimoiminen.
Waste policy should also aim at reducing the use of resources, and favour the practical application of the waste hierarchy.
Jätepolitiikalla olisi myös pyrittävä vähentämään luonnonvarojen käyttöä ja edistämään jätehierarkian soveltamista käytännössä.
In its Resolution of 24 February 1997 on a Community strategy for waste management [8], the Council confirmed that waste prevention should be the first priority of waste management, and that re-use and material recycling should be preferred to energy recovery from waste, where and insofar as they are the best ecological options.
Neuvosto vahvisti yhteisön jätehuoltostrategiasta 24 päivänä helmikuuta 1997 antamassaan päätöslauselmassa [8], että jätteen syntymisen ehkäisemisen olisi oltava jätehuollon tärkein painopistealue ja että uudelleenkäyttöä ja materiaalien kierrätystä olisi pidettävä suositeltavampana kuin energian talteenottoa jätteestä silloin, kun ne ovat ympäristön kannalta parhaita vaihtoehtoja.
It is therefore necessary to revise Directive 2006/12/EC in order to clarify key concepts such as the definitions of waste, recovery and disposal, to strengthen the measures that must be taken in regard to waste prevention, to introduce an approach that takes into account the whole life-cycle of products and materials and not only the waste phase, and to focus on reducing the environmental impacts of waste generation and waste management, thereby strengthening the economic value of waste.
Näin ollen on tarpeen tarkistaa direktiiviä 2006/12/EY, jotta voidaan selventää tärkeimpiä käsitteitä, kuten jätteen, jätteen hyödyntämisen ja jätteen loppukäsittelyn määritelmiä, tehostaa toimenpiteitä, joita on toteutettava jätteen syntymisen ehkäisemiseksi, ottaa käyttöön lähestymistapa, jossa otetaan huomioon tuotteiden ja materiaalien koko elinkaari eikä ainoastaan jätevaihe, ja keskittyä vähentämään jätteen syntymisen ja jätehuollon aiheuttamia ympäristövaikutuksia ja siten lisäämään jätteen taloudellista arvoa.
Furthermore, the recovery of waste and the use of recovered materials should be encouraged in order to conserve natural resources.
Lisäksi olisi edistettävä jätteiden hyödyntämistä sekä uusiomateriaalien käyttöä luonnonvarojen säästämiseksi.
In the interests of clarity and readability, Directive 2006/12/EC should be repealed and replaced by a new directive.
Selvyyden ja luettavuuden vuoksi direktiivi 2006/12/EY olisi kumottava ja korvattava uudella direktiivillä.
Since most significant waste management operations are now covered by Community legislation in the field of environment, it is important that this Directive be adapted to that approach.
Koska merkittävimmät jätehuoltotoimet kuuluvat nyt yhteisön ympäristölainsäädännön soveltamisalaan, on tärkeää, että tämä direktiivi mukautetaan tähän lähestymistapaan.
An emphasis on the environmental objectives laid down in Article 174 of the Treaty would bring the environmental impacts of waste generation and waste management more sharply into focus throughout the life-cycle of resources.
Perustamissopimuksen 174 artiklassa määrättyjen ympäristötavoitteiden korostaminen toisi jätteen syntymisen ja jätehuollon ympäristövaikutusten vähentämisen selkeämmin esille materiaalien koko elinkaaren ajan.
Consequently, the legal basis for this Directive should be Article 175.
Näin ollen tämän direktiivin oikeusperustan olisi oltava perustamissopimuksen 175 artikla.
Effective and consistent rules on waste treatment should be applied, subject to certain exceptions, to movable property which the holder discards or intends or is required to discard.
Irtaimeen omaisuuteen, jonka haltija poistaa käytöstä, aikoo poistaa käytöstä tai on velvollinen poistamaan käytöstä, olisi tietyin poikkeuksin sovellettava tehokkaita ja yhdenmukaisia jätehuoltosääntöjä.
The waste status of uncontaminated excavated soils and other naturally occurring material which are used on sites other than the one from which they were excavated should be considered in accordance with the definition of waste and the provisions on by-products or on the end of waste status under this Directive.
Pois kaivetun maa-aineksen ja muun luonnosta peräisin olevan aineksen, joka ei ole pilaantunutta ja joka käytetään muualla kuin sillä paikalla, josta se on kaivettu, luokittelua jätteeksi olisi tarkasteltava tämän direktiivin mukaisten jätteen määritelmän sekä sivutuotteita tai jätteeksi luokittelun päättymistä koskevien säännösten mukaisesti.
Regulation (EC) No 1774/2002 of the European Parliament and of the Council of 3 October 2002 laying down health rules concerning animal by-products not intended for human consumption [9] provides, inter alia, for proportionate controls as regards the collection, transport, processing, use and disposal of all animal by-products including waste of animal origin, preventing it from presenting a risk to animal and public health.
Muiden kuin ihmisravinnoksi tarkoitettujen eläimistä saatavien sivutuotteiden terveyssäännöistä 3 päivänä lokakuuta 2002 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1774/2002 [9] säädetään muun muassa kaikkien eläimistä saatavien sivutuotteiden, myös eläimistä peräisin olevaan jätteen, keräyksen, kuljettamisen, käsittelyn, käytön ja loppukäsittelyn oikeasuhteisesta valvonnasta, jonka avulla estetään tästä jätteestä aiheutuvat riskit eläinten terveydelle ja kansanterveydelle.
It is therefore necessary to clarify the link with that Regulation, avoiding duplication of rules by excluding from the scope of this Directive animal by-products where they are intended for uses that are not considered waste operations.
Tämän vuoksi on tarpeen selventää yhteyttä mainittuun asetukseen ja välttää sääntöjen päällekkäisyys jättämällä tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle eläimistä saatavat sivutuotteet silloin, kun niitä käytetään tarkoituksiin, joita ei pidetä jätetoimina.
In the light of the experience gained in applying Regulation (EC) No 1774/2002, it is appropriate to clarify the scope of waste legislation and of its provisions on hazardous waste as regards animal by-products regulated by Regulation (EC) No 1774/2002.
Asetuksen (EY) N:o 1774/2002 soveltamisesta saadun kokemuksen perusteella on asianmukaista selventää jätelainsäädännön ja siihen sisältyvien vaarallista jätettä koskevien säännösten soveltamisalaa asetuksella (EY) N:o 1774/2002 säänneltyjen eläimistä saatavien sivutuotteiden osalta.
Where animal by-products pose potential health risks, the appropriate legal instrument to address these risks is Regulation (EC) No 1774/2002 and unnecessary overlaps with waste legislation should be avoided.
Mikäli eläimistä saatavat sivutuotteet saattavat aiheuttaa riskejä terveydelle, asianmukainen oikeudellinen väline näiden riskien välttämiseksi on asetus (EY) N:o 1774/2002, ja olisi vältettävä tarpeetonta päällekkäisyyttä jätelainsäädännön kanssa.
The classification of waste as hazardous waste should be based, inter alia, on the Community legislation on chemicals, in particular concerning the classification of preparations as hazardous, including concentration limit values used for that purpose.
Jätteen luokittelun vaaralliseksi jätteeksi olisi perustuttava muun muassa yhteisön kemikaalilainsäädäntöön erityisesti valmisteiden vaarallisiksi luokittelun osalta, mukaan lukien sitä varten käytettävät pitoisuuksien raja-arvot.
Hazardous waste should be regulated under strict specifications in order to prevent or limit, as far as possible, the potential negative effects on the environment and on human health due to inappropriate management.
Vaarallista jätettä olisi säänneltävä tiukoin erityisvaatimuksin, jotta voidaan estää tai rajoittaa mahdollisimman pitkälle epäasianmukaisesta käsittelystä mahdollisesti koituvia haittavaikutuksia ympäristölle ja ihmisten terveydelle.
Furthermore, it is necessary to maintain the system by which waste and hazardous waste have been classified in accordance with the list of the types of waste as last established by Commission Decision 2000/532/EC [10], in order to encourage a harmonised classification of waste and ensure the harmonised determination of hazardous waste within the Community.
Lisäksi on säilytettävä järjestelmä, jossa jäte ja vaarallinen jäte on luokiteltu komission päätöksellä 2000/532/EY [10] viimeksi vahvistetun jäteluettelon mukaisesti, jotta edistetään jätteen yhdenmukaistettua luokittelua ja varmistetaan vaarallisen jätteen yhdenmukaistettu määrittely yhteisössä.
It is necessary to distinguish between the preliminary storage of waste pending its collection, the collection of waste and the storage of waste pending treatment.
On tarpeen tehdä ero ennen jätteen keräystä tapahtuvan jätteen alustavan varastoinnin, jätteen keräyksen ja ennen jätteen käsittelyä tapahtuvan jätteen varastoinnin välillä.
Establishments or undertakings that produce waste in the course of their activities should not be regarded as engaged in waste management and subject to authorisation for the storage of their waste pending its collection.
Laitosten tai yritysten, jotka tuottavat jätettä toimintansa aikana, ei olisi katsottava osallistuvan jätehuoltoon eikä niiltä olisi vaadittava lupaa jätteidensä varastoimiseen ennen niiden keräystä.
Preliminary storage of waste within the definition of collection is understood as a storage activity pending its collection in facilities where waste is unloaded in order to permit its preparation for further transport for recovery or disposal elsewhere.
Keräyksen määritelmän piiriin kuuluvaa jätteen alustavaa varastointia pidetään ennen jätteen keräystä tapahtuvana varastointina laitoksissa, joissa jäte puretaan, jotta sitä voidaan valmistella kuljetettavaksi muualla tapahtuvaa hyödyntämistä tai loppukäsittelyä varten.
The distinction between preliminary storage of waste pending collection and the storage of waste pending treatment should be made, in view of the objective of this Directive, according to the type of waste, the size and time period of storage and the objective of the collection.
Tämän direktiivin tarkoituksen mukaisesti olisi jätteen lajin, varastoinnin laajuuden, keston ja keräyksen tarkoituksen mukaan erotettava toisistaan ennen jätteen keräystä tapahtuva alustava varastointi ja ennen jätteen käsittelyä tapahtuva varastointi.
This distinction should be made by the Member States.
Jäsenvaltioiden olisi tehtävä tämä erotus.
The storage of waste prior to recovery for a period of three years or longer and the storage of waste prior to disposal for a period of one year or longer is subject to Council Directive 1999/31/EC of 26 April 1999 on the landfill of waste [11].
Ennen jätteen hyödyntämistä tapahtuva varastointi, joka kestää vähintään kolme vuotta, ja ennen jätteen loppukäsittelyä tapahtuva varastointi, joka kestää vähintään vuoden, kuuluu kaatopaikoista 26 päivänä huhtikuuta 1999 annetun direktiivin 1999/31/EY [11] piiriin.
Waste collection schemes which are not conducted on a professional basis should not be subject to registration as they present a lower risk and contribute to the separate collection of waste.
Jätteenkeräysjärjestelmiin, joita ei pidetä yllä ammattimaisesti, ei olisi sovellettava rekisteröintiä koskevaa vaatimusta, koska niistä aiheutuu pienempi riski ja ne edistävät jätteen erilliskeräystä.
Examples of such schemes are waste medicines collected by pharmacies, take-back schemes in shops for consumer goods and community schemes in schools.
Esimerkkejä tällaisista järjestelmistä ovat apteekkien keräämät lääkejätteet, kulutustuotteita koskevat kauppojen palautusjärjestelmät ja koulujen vapaaehtoiset keräystapahtumat.
Definitions of prevention, re-use, preparing for re-use, treatment and recycling should be included in this Directive, in order to clarify the scope of these concepts.
Tähän direktiiviin olisi sisällytettävä jätteen syntymisen ehkäisemisen, uudelleenkäytön, niiden uudelleenkäyttöön valmistelun, käsittelyn ja kierrätyksen määritelmät, jotta näiden käsitteiden soveltamisalaa voidaan selventää.
The definitions of recovery and disposal need to be modified in order to ensure a clear distinction between the two concepts, based on a genuine difference in environmental impact through the substitution of natural resources in the economy and recognising the potential benefits to the environment and human health of using waste as a resource.
Hyödyntämisen ja loppukäsittelyn määritelmiä on muutettava sen varmistamiseksi, että näiden kahden käsitteen välillä voidaan tehdä selvä ero, joka perustuu niiden ympäristövaikutuksissa olevaan todelliseen eroon, joka aiheutuu siitä, että talouden kiertokulussa korvataan luonnonvaroja ja tunnustetaan ne edut, jotka jätteen käytöllä materiaalina saavutetaan ympäristölle ja ihmisten terveydelle.
In addition, guidelines may be developed in order to clarify cases where this distinction is difficult to apply in practice or where the classification of the activity as recovery does not match the real environmental impact of the operation.
Lisäksi voidaan laatia ohjeita, jolla voidaan selventää tapauksia, joissa eroa näiden kahden käsitteen välillä on käytännössä vaikea tehdä tai joissa toiminnan luokitteleminen hyödyntämiseksi ei vastaa toimenpiteen todellisia ympäristövaikutuksia.
This Directive should also clarify when the incineration of municipal solid waste is energy-efficient and may be considered a recovery operation.
Tässä direktiivissä olisi myös selvennettävä, milloin kiinteän yhdyskuntajätteen polttaminen on energiatehokasta ja sitä voidaan pitää hyödyntämisenä.
Disposal operations consisting of release to seas and oceans including sea bed insertion are also regulated by international conventions, in particular the Convention on the Prevention of Marine Pollution by Dumping of Wastes and Other Matter, done at London on 13 November 1972, and the 1996 Protocol thereto as amended in 2006.
Mereen päästämistä ja merenpohjaan sijoittamista koskevia loppukäsittelytoimia säännellään myös kansainvälisillä yleissopimuksilla, erityisesti jätteen ja muun aineen mereen laskemisen aiheuttaman meren pilaantumisen ehkäisemistä koskevalla, Lontoossa 13 päivänä marraskuuta 1972 tehdyllä yleissopimuksella ja sen vuoden 1996 pöytäkirjalla, sellaisena kuin se on muutettuna vuonna 2006.
There should be no confusion between the various aspects of the waste definition, and appropriate procedures should be applied, where necessary, to by-products that are not waste, on the one hand, or to waste that ceases to be waste, on the other hand.
Jätteen määritelmän eri näkökohtien välillä ei saisi olla sekaannusta, ja asianmukaisia menettelyjä olisi tarvittaessa sovellettava toisaalta sivutuotteisiin, jotka eivät ole jätettä, ja toisaalta jätteeseen, joka lakkaa olemasta jätettä.
In order to specify certain aspects of the definition of waste, this Directive should clarify:
Tiettyjen jätteen määritelmään liittyvien seikkojen tarkentamiseksi tässä direktiivissä olisi selvennettävä sitä,
when substances or objects resulting from a production process not primarily aimed at producing such substances or objects are by-products and not waste.
milloin aineet tai esineet, jotka ovat tulosta tuotantoprosessista, jonka ensisijaisena tavoitteena ei ole niiden valmistaminen, ovat sivutuotteita eivätkä jätettä.
The decision that a substance is not waste can be taken only on the basis of a coordinated approach, to be regularly updated, and where this is consistent with the protection of the environment and human health.
Päätös siitä, että aine ei ole jätettä, voidaan tehdä ainoastaan soveltaen säännöllisesti päivitettävää yhteensovitettua lähestymistapaa ja kun tämä on sopusoinnussa ympäristön ja ihmisten terveyden suojelun kanssa.
If the use of a by-product is allowed under an environmental licence or general environmental rules, this can be used by Member States as a tool to decide that no overall adverse environmental or human health impacts are expected to occur; an object or substance should be regarded as being a by-product only when certain conditions are met.
Jos sivutuotteen käyttö on sallittu ympäristöluvalla tai yleisillä ympäristöä koskevilla säännöillä, jäsenvaltiot voivat tämän perusteella päättää, ettei käytöstä odoteta olevan yleisesti haittaa ympäristölle tai ihmisten terveydelle; esinettä tai ainetta olisi pidettävä sivutuotteena ainoastaan silloin, kun tietyt ehdot täyttyvät.
Since by-products fall into the category of products, exports of by-products should meet the requirements of the relevant Community legislation; and
Koska sivutuotteet kuuluvat tuotteiden luokkaan, sivutuotteiden viennin olisi täytettävä asiaa koskevan yhteisön lainsäädännön vaatimukset; ja
when certain waste ceases to be waste, laying down end-of-waste criteria that provide a high level of environmental protection and an environmental and economic benefit; possible categories of waste for which ‘end-of-waste’ specifications and criteria should be developed are, among others, construction and demolition waste, some ashes and slags, scrap metals, aggregates, tyres, textiles, compost, waste paper and glass.
milloin tietty jäte lakkaa olemasta jätettä, määrittelemällä sellaisia jätteeksi luokittelun päättymistä koskevia perusteita, joilla saavutetaan ympäristönsuojelun korkea taso sekä ympäristöä koskeva ja taloudellinen hyöty; mahdollisia jäteluokkia, joiden osalta jätteeksi luokittelun päättymistä koskevia vaatimuksia ja perusteita olisi kehitettävä, ovat muun muassa rakennus- ja purkujäte, tietyt tuhkat ja kuonat, romumetallit, kiviaines, renkaat, tekstiilit, komposti, jätepaperi ja -lasi.
For the purposes of reaching end-of-waste status, a recovery operation may be as simple as the checking of waste to verify that it fulfils the end-of-waste criteria.
Jätteeksi luokittelun päättymisen edellyttämä hyödyntämistoimi voi yksinkertaisimmillaan olla jätteen tarkastaminen sen toteamiseksi, että se täyttää jätteeksi luokittelun päättymistä koskevat perusteet.