natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Compensation granted by the State for an expropriation of assets does not normally qualify as State aid.
Vahingonkorvaus, jonka valtio myöntää liikeomaisuuden pakkolunastuksen yhteydessä, ei yleensä ole valtiontukea.
In the assessment of this measure, it is therefore necessary to ascertain first of all whether the transfer of Società Terni’s hydropower assets to ENEL gave rise to an obligation to provide compensation, or whether it should be construed as a mere reorganisation of public assets.
Arvioitaessa tätä toimenpidettä on sen vuoksi ennen kaikkea selvitettävä, synnyttikö sähkötoimialan siirtäminen ENELille velvollisuuden myöntää vahingonkorvausta vai oliko kyseessä vain valtion omien tulolähteiden uudelleenorganisointi.
If the answer is that compensation was justified, the Commission must then determine until what date and/or what amount the Terni preferential tariff can be considered a commensurate compensatory measure.
Jos vastaus on, että vahingonkorvaus oli perusteltu, komission on määritettävä, mihin ajankohtaan ja/tai mihin summaan asti Ternin alennettua tariffia voidaan pitää kohtuullisena korvauksena.
Qualification as an expropriation and entitlement to compensation
Pakkolunastuksena pitäminen ja oikeus vahingonkorvaukseen
In 1962, when its hydropower assets were transferred to ENEL, Società Terni was a State owned company, controlled by an ente pubblico economico.
Vuonna 1962, kun vesivoimatoimiala luovutettiin ENELille, Terni oli julkisen liikelaitoksen määräysvallassa oleva valtion omistama yhtiö.
According to the Italian authorities, such entities had to be managed according to market principles.
Italian viranomaisten mukaan tällaisia laitoksia oli johdettava markkinaperiaattein.
The State was the majority shareholder in Società Terni, but part of the capital was also held by private investors and the company was quoted on the Stock exchange.
Valtio oli Terni-yhtiön enemmistöosakas, mutta osa Ternin osakkeista oli yksityisten sijoittajien omistuksessa ja yhtiö oli noteerattu pörssissä.
The nationalization law did not foresee compensation for enti pubblici‘strictu sensu’, but did so for enti pubblici economici such as Società Terni.
Kansallistamislaissa ei säädetty vahingonkorvauksista julkisina laitoksina (suppeassa merkityksessä) johdetuille yrityksille, mutta siinä säädettiin korvauksista julkisille liikelaitoksille, kuten Terni-yhtiölle.
This reflects the different principles which govern the functioning of these entities.
Tästä näkyy, että kyseisten laitosten toimintaa johdettiin erilaisin periaattein.
Moreover, other ‘pure’ electricity producers were expropriated during the same period and also received compensation (although on the basis of different criteria).
Lisäksi myös ”puhtaat” sähköntuottajat, jotka joutuivat samaan aikaan pakkolunastuksen kohteeksi, saivat vahingonkorvausta (vaikkakin eri kriteerein).
The Commission notes that the removal of Società Terni’s assets without compensation would have damaged the interests of the company, and in particular those of its private shareholders.
Komissio katsoo, että Terni-yhtiön omaisuuden pakkolunastus ilman vahingonkorvausta olisi vahingoittanut yhtiön ja etenkin sen yksityisten osakkeenomistajien etuja.
In the light of the principle of equality of treatment between private and public undertakings, and also in view of the need to protect the constitutional rights of Società Terni’s private shareholders to receive compensation, the Commission considers that Italy’s decision to treat Terni in the same way as a privately-owned company in the same position, and to grant it compensation for the removal of its assets, can be considered justified.
Komissio katsoo, että yksityisten ja julkisten yritysten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen nojalla Italian päätöstä kohdella Terniä samalla tavoin kuin samassa asemassa olevaa yksityistä yritystä ja myöntää sille omaisuuden pakkolunastuksesta vahingonkorvausta voidaan pitää perusteltuna, kun otetaan huomioon myös se, että Ternin yksityisten osakkeenomistajien perustuslaillinen oikeus vahingonkorvaukseen on turvattava.
Compensatory nature of the tariff
Tariffin luonne vahingonkorvauksena
The original compensatory arrangement
Alkuperäinen korvaustoimenpide
In 1962, Italy decided not to compensate Società Terni up to a fixed amount based on the market value of the expropriated assets (contrary to what was done in the case of ‘pure’ electricity producers).
Italia päätti vuonna 1962, että se ei maksa Terni-yhtiölle pakkolunastetun omaisuuden markkina-arvoon perustuvaa kiinteämääräistä korvausta (kuten ”puhtaille” sähköntuottajille).
Instead, the compensation took the form of the provision of a fixed amount of electricity at the price the company would have paid if it had retained its generating assets.
Sen sijaan vahingonkorvaus myönnettiin toimittamalla tietty määrä sähköä siihen hintaan, jonka yhtiö olisi joutunut maksamaan, jos se olisi saanut säilyttää sähköntuotantolaitoksensa.
It should be noted that this method made economic sense: the treatment of Società Terni as a ‘virtual self-producer’ of electricity had the advantage of neutralising the risk of additional damage that might have arisen to Terni, over the years, in case of an increase in energy prices, for example.
Huomattakoon, että menetelmällä oli täsmällinen taloudellinen logiikka: Terni-yhtiön kohtelu oletettuna omaan käyttöön tuottajana poisti riskin, että Terni-yhtiölle aiheutuisi lisävahinkoa, jos energian hinta vuosien kuluessa nousee.
The Commission can accept the principle of this method.
Komissio voi hyväksyä tämän menetelmän periaatteen.
However, compensation for an expropriation cannot consist in an open-ended arrangement, but must be clearly and predictably established at the time of the expropriation, subject to the possibility for the expropriated company to challenge the proposed amount.
Pakkolunastusta seuraava vahingonkorvaus ei voi kuitenkaan olla toimenpide, jonka voimassaoloa ei ole määritetty, vaan toimenpide on selvästi ja ennustettavasti määritettävä pakkolunastuksen yhteydessä jättäen pakkolunastuksen kohteeksi joutuneelle yritykselle mahdollisuuden riitauttaa ehdotettu korvaussumma.
Once accepted, a compensatory package cannot be reopened at a later stage.
Kun korvauspaketti on hyväksytty, siitä ei voida ottaa myöhemmin uudelleen käsittelyyn.
In the case at hand, the overall amount of compensation depended on the duration of the tariff.
Tarkasteltavana olevassa asiassa vahingonkorvauksen kokonaismäärä riippui tariffin kestosta.
The original compensatory package offered by the Italian authorities foresaw that the tariff would last thirty years and thus end in 1992.
Italian viranomaisten tarjoaman alkuperäisen korvauspaketin mukaan tariffi olisi voimassa 30 vuotta eli vuoteen 1992.
Società Terni could have challenged this mechanism under the nationalization law if it had considered it inadequate [21], but chose not to do so.
Terni-yhtiö olisi voinut riitauttaa mekanismin kansallistamislain perusteella, jos se olisi pitänyt sitä epäasianmukaisena [21], mutta se ei niin tehnyt.
The Commission has assessed whether, in view of its mechanism and duration, the original compensatory arrangement could be considered adequate.
Komissio on arvioinut, voitaisiinko alkuperäistä korvaustoimenpidettä pitää sen mekanismi ja kesto huomioon ottaen asianmukaisena.
In Italy, the operation of a hydropower plant is subject to a concession, the duration of which is such as to allow the company to amortize the investment.
Italiassa vesivoimalaitoksen toiminnan harjoittaminen edellyttää toimilupaa, joka on voimassa niin kauan, että yhtiö voi kuolettaa investoinnin.
When the concession expires, the company loses, in principle, the right to exploit its assets.
Kun toimilupa lakkaa, yhtiö menettää periaatteessa oikeuden käyttää laitoksiaan.
Considering Terni’s compensatory method, it made economic sense that the provision of electricity at production cost should not overrun the residual duration of the company’s concession.
Kun otetaan huomioon Ternin korvausmenetelmä, oli talouden näkökulmasta loogista, että sähköä ei toimitettaisi tuotantokustannushintaan kauempaa kuin yhtiön toimilupaa oli jäljellä.
And, indeed, this appears to be the rationale of the original provision of Italian law limiting the duration of the preferential tariff to 1992.
Tämä näyttääkin olleen logiikkana Italian lain alkuperäisessä säännöksessä, jossa alennettu tariffi ulotettiin vuoteen 1992.
While Terni’s own concession would have expired already a few years earlier, it is conceivable that the Italian authorities intended to align the expiry of the Terni tariff with the general expiry of hydroelectric concessions in Italy in 1992.
Ternin oma toimilupa päättyi jo joitakin vuosia aikaisemmin, mutta on ymmärrettävää, että Italian viranomaiset pyrkivät asettamaan Terni-tariffin voimassaolon päättymiseen vuoteen 1992, jolloin vesivoimalaitosten toimiluvat Italiassa yleisesti päättyivät.
Moreover, Società Terni had been granted a particularly long concession (60 years instead of 30), and therefore, at the time of expropriation, the company had already had thirty years to amortize its investment.
Lisäksi Terni-yhtiölle myönnetty toimilupa oli erityisen pitkä (60 vuotta 30 vuoden sijaan), ja sen vuoksi yhtiöllä oli pakkolunastuksen aikaan ollut jo 30 vuotta aikaa kuolettaa investointinsa.
In conclusion, the Commission considers that the original compensatory package was commensurate and by no means penalized for the company.
Yhteenvetona komissio toteaa, että alkuperäinen korvauspaketti oli asianmukainen eikä millään tavoin vahingoittanut yhtiötä.
The crucial issue here is whether the repeated extensions of this tariff arrangement can still be considered part and parcel of the compensation.
On tärkeää selvittää, voidaanko tariffijärjestelyn voimassaolon toistuvaa jatkamista vielä pitää vahingonkorvauksen erottamattomana osana.
The Commission takes the view that this cannot be the case.
Komission mielestä ei voida.
When the State expropriates, it establishes ex-ante either an absolute amount of compensation or, as in the case at hand, a compensatory mechanism.
Pakkolunastuksen yhteydessä valtio määrittää edeltä käsin joko absoluuttisen vahingonkorvausmäärän tai, kuten tässä asiassa, vahingonkorvausmekanismin.
Any ex-post revision of the amounts or the mechanism necessarily changes the nature of the measure, which can no longer be considered compensatory insofar as it departs from the original arrangement.
Korvausmäärien tai -mekanismin tarkistaminen jälkikäteen muuttaa väkisinkin toimenpiteen luonteen, jota ei voida enää pitää korvaavana, koska se poikkeaa alkuperäisestä sopimuksesta.
To admit the contrary would result in the exclusion of this type of measures from the scope of State aid control.
Jos näin ei olisi, tämän tyyppinen toimenpide jäisi valtiontukivalvonnan ulkopuolelle.
A Member State may, however, notify the Commission of its intention to grant further advantages to an expropriated company.
Jäsenvaltio voi kuitenkin ilmoittaa komissiolle aikomuksestaan myöntää pakkolunastuksen kohteeksi joutuneelle yritykselle lisäetuja.
Such notification will be examined by the Commission on its merits in the light of the State aid rules and taking into account the specific circumstances invoked.
Komissio tutkii tällaisen ilmoituksen valtiontukisääntöjen perusteella ja ottaa huomioon olosuhteet, joihin vedotaan.
The ‘study’
”Selvitys”
The study referred to in paragraph (63) purports to show that the compensation granted to Società Terni and its successor companies over the years did not fully cover the market value of the expropriated assets, and that therefore there was no overcompensation and the beneficiaries never de facto enjoyed an advantage.
Edellä 63 perustelukappaleessa tarkoitetussa selvityksessä todetaan, että Terni-yhtiölle ja vuosien kuluessa sen sijaan tulleille yhtiöille myönnetty vahingonkorvaus ei kattanut pakkolunastetun omaisuuden markkina-arvoa kokonaisuudessaan ja että siksi korvaus ei ollut liiallinen eikä tuensaajille itse asiassa koskaan koitunut mitään etua.
As a preliminary remark, the Commission would like to underline that an analysis of the adequacy of the compensatory agreement can only be carried out ex ante, that is, at the time of expropriation.
Ensinnäkin komissio haluaa korostaa, että korvausmekanismin asianmukaisuutta voidaan arvioida ainoastaan edeltä käsin, toisin sanoen pakkolunastuksen tapahtuessa.
In that context, it should be noted that the mechanism chosen by the Italian authorities aimed to put Società Terni in the same position as if its power plant had not been expropriated, by granting it access to electricity at cost price throughout the duration of its concession.
Huomattakoon, että Italian viranomaisten valitseman mekanismin tarkoituksena oli saattaa Terni-yhtiö samaan asemaan, jossa se olisi ollut, jos sen vesivoimalaitosta ei olisi pakkolunastettu, eli taata sähkön saanti tuotantokustannushintaan toimiluvan voimassaoloajan.
Therefore, the argument that, under this arrangement, the Terni companies may have obtained less that what they were legitimately entitled to is difficult to follow.
Väitteeseen, että Terni-yhtiö olisi saanut kyseisen mekanismin puitteissa vähemmän kuin sille olisi kuulunut, on vaikea yhtyä.
Besides, the Commission contends that, even if the findings of the study were substantiated (which is not the case, as demonstrated in points (88) to (92), that circumstance would be irrelevant for the purpose of establishing whether the tariff gave the beneficiaries an advantage.
Lisäksi komissio katsoo, että vaikka selvityksen päätelmät olisivat paikkansapitäviä (mitä ne eivät ole, kuten 87–91 perustelukappaleessa on osoitettu), seikka on merkityksetön selvitettäessä, koituiko tuensaajille tariffista etua.
It should be recalled that, at the time of the expropriation, Italy could have chosen to compensate Terni by paying a fixed financial amount based on the value of the expropriated assets.
On muistettava, että Italia olisi voinut päättää suorittaa Terni-yhtiölle pakkolunastuksen yhteydessä vahingonkorvauksen maksamalla kiinteämääräisen summan pakkolunastetun omaisuuden arvon perusteella.
However, Italy opted for a different method, which consisted in treating Società Terni as a virtual self-producer.
Italia kuitenkin valitsi toisen menetelmän, jossa Terni-yhtiötä kohdeltiin kuten oletettua omaan käyttöön tuottavaa yritystä.
This method made perfect economic sense, and it is within this reference framework that the presence of an advantage should be assessed.
Menetelmä oli taloudellisesti täysin looginen, ja mahdollista etua on arvioitava tässä viitekehyksessä.
Following this approach, one must conclude that, until the expiry of the original compensatory tariff arrangement (and only until that date) the beneficiaries did not receive an advantage.
Tätä lähestymistapaa seuraten on todettava, että alkuperäisen tariffikorvaustoimenpiteen voimassaolon päättymiseen asti, ja ainoastaan siihen asti, tuensaajille ei koitunut mitään etua.
This conclusion cannot be called into question as a result of applying alternative benefit and loss calculations, especially where these are carried out retrospectively.
Tätä ei voida kyseenalaistaa vaihtoehtoisia voitto- ja tappiolaskelmia soveltaen, varsinkaan jos ne tehdään jälkeenpäin.
Using a different method retrospectively (ex-post) would lead to conflicting or even illogical results, as the following example will illustrate.
Käyttämällä jälkeenpäin eri metodia voidaan saada ristiriitaisia tai jopa epäloogisia tuloksia, kuten seuraava esimerkki osoittaa. Oletetaan, että energian hintojen voimakkaan nousun vuoksi tuensaajien saamat korvaukset olisivat ylittäneet Ternin voimalaitoksen markkina-arvon jo tariffisopimuksen kymmenen ensimmäisen voimassaolovuoden aikana.
Suppose that, due to an explosion in energy prices, the financial amounts received by the beneficiaries had already exceeded the market value of Terni’s plant within the first 10 years of the tariff arrangement, following the study’s methodology, it should be concluded that there was an overcompensation, even though the expropriation package foresaw that the tariff would last 30 years.
Selvityksen logiikan mukaan kyseessä olisi liiallinen korvaus, vaikka vahingonkorvaussopimuksen mukaan tariffi on voimassa 30 vuotta. Tämä olisi selvä virhe, koska alkuperäisen järjestelyn logiikkaa ei oteta huomioon.
Besides, in the context of an expropriation, an ex-post recalculation of benefits and losses is totally out of place.
Pakkolunastuksen yhteydessä etujen ja tappioiden laskeminen uudelleen jälkeenpäin on täysin asiatonta.
The long-term economic outcome for the expropriated company, which is unpredictable at the time of the expropriation, cannot be the object of revision, many decades later, in order to justify further tranches of compensation.
Pakkolunastuksen kohteeksi joutuneen yrityksen pitkän aikavälin taloudellista tulosta, jota ei voida ennustaa pakkolunastuksen toteutuessa, ei voida asettaa tarkistuksen kohteeksi vuosikymmenien päästä, tarkoituksena perustella vahingonkorvauksen lisäeriä.
Therefore, the study can be dismissed as irrelevant.
Siksi selvitys on merkityksetön.
The Commission has nevertheless examined the data and findings of the study.
Komissio on kuitenkin tutkinut selvityksen tiedot ja päätelmät.
This analysis has shown that the study is methodologically flawed.
Analyysi osoitti, että selvityksen metodologia on virheellinen.
As will be shown below, it systematically underestimates the tariff advantage for the Terni companies, and in all likelihood overestimates the value of the expropriated assets.
Kuten jäljempänä käy ilmi, siinä aliarvioidaan järjestelmällisesti entisille Terni-yhtiöille koitunutta tariffietua ja hyvin todennäköisesti yliarvioidaan pakkolunastetun omaisuuden arvo.
In order to calculate the tariff advantage for the period 1963-1999, the study compares the price paid by Terni (Alternative 1-the cost of self-produced electricity) to the ordinary price paid by a comparable customer, meaning a self-producer who was exempt from certain tariff components (Alternative 2).
Laskettaessa tariffietua vuosilta 1963–1999 selvityksessä verrataan Ternin maksamaa hintaa (vaihtoehto 1 – omaan käyttöön tuotetun sähkön hinta) ja vastaavan käyttäjän eli omaan käyttöön sähköä tuottavan yrityksen, jonka ei tarvitse maksaa tiettyjä tariffikomponentteja, maksamaa tavanomaista hintaa (vaihtoehto 2).
The advantage is thus calculated as the difference between the two alternative preferential treatments foreseen as compensation for Terni.
Etu on siksi laskettu kahden vaihtoehtoisen, Ternille koituvan vahingon korvaamiseksi säädetyn etuuskohtelun erotuksena.
The Commission notes that, to calculate the tariff advantage, Terni’s actual tariff should have been compared with the ordinary tariff payable by a non self-producer with Terni’s consumption profile.
Komissio katsoo, että laskettaessa tariffietua olisi pitänyt verrata Terni-tariffia sellaiseen tariffiin, jota tavallisesti sovellettiin yrityksiin, jotka eivät tuota sähköä omaan käyttöön ja joilla on sama kulutusprofiili kuin Ternillä.
The study therefore underestimates Terni’s tariff advantage.
Näin ollen selvityksessä aliarvioidaan Ternin saama tariffietu.
For the period 2000-2006, the advantage is, again, taken to be the difference between the two preferential treatments, the only difference being that the actual price paid by Terni corresponds to Alternative 2 (and no longer Alternative 1, which was no longer possible after the reform of the tariff).
Vuosilta 2000–2006 etu on myös laskettu kahden etuuskohtelun erotuksena, ja erona on vain se, että Ternin maksama hinta on sama kuin vaihtoehto 2 (eikä enää vaihtoehto 1, koska tariffiuudistuksen jälkeen se ei ollut mahdollista).
Using this method, for some years the advantage even turns out to be negative, which demonstrates the flaws in the methodology, considering that the Terni companies always paid a tariff below the market price.
Tätä laskentatapaa soveltaen etu olisi joinakin vuosina ollut jopa negatiivinen, mikä ei pidä paikkansa, sillä Terniin on aina sovellettu markkinahintaa alhaisempaa tariffia.
In principle, for this period, the tariff advantage should have been simply equivalent to the compensatory component paid by Cassa Conguaglio.
Periaatteessa tariffiedun olisi tänä aikana pitänyt olla yksinkertaisesti yhtä suuri kuin Cassa Conguaglion maksama korvauskomponentti.
Therefore, the advantage is, again, very significantly underestimated.
Siksi etua on jälleen huomattavasti aliarvioitu.
Another flaw in the study concerns the value of the assets.
Selvityksen toinen puute koskee laitosten arvoa.
The study simply takes as the book value of the assets the difference between the item ‘plant and machinery’ in Terni’s 1962 budget (the year before the nationalization) and the same item the following year.
Selvityksessä omaisuuden kirjanpitoarvona pidetään Ternin vuoden 1962 (kansallistamista edeltävä vuosi) tilinpäätöksen ”koneet ja laitteet” -tase-erää vähennettynä seuraavan vuoden vastaavalla tase-erällä.
Firstly, it should be noted that there is no concrete proof that the difference is attributable exclusively to the loss of the hydro power plant.
Ensinnäkin on korostettava, että ei ole mitään konkreettista näyttöä siitä, että erotus johtuisi yksinomaan vesivoimalaitoksen menettämisestä.
However, even if, arguendo, that book value could be accepted, the method used in the study would nonetheless be flawed.
Vaikka hyväksyisimmekin kirjanpitoarvon, käytetty menetelmä olisi kuitenkin väärä.
As confirmed by Italy, the real value of a hydro plant at the moment of an expropriation is linked to the residual duration of the underlying concession [22].
Kuten Italia on vahvistanut, laitoksen reaaliarvo pakkolunastettaessa on yhteydessä toimiluvan jäljellä olevaan voimassaoloaikaan [22].
Therefore, the book value of the plant should have been corrected to take this into account.
Sen vuoksi laitoksen kirjanpitoarvo olisi pitänyt oikaista tämän huomioon ottamiseksi.
In the study, the book value is simply actualized to 2006 in line with inflation.
Selvityksessä kirjanpitoarvo on diskontattu vuoden 2006 arvoon pelkästään inflaatio huomioon ottaen.
Therefore, there is evidence suggesting that the study overestimates the assets' value.
Tämä viittaa siihen, että omaisuuserien arvo on selvityksessä yliarvioitu.
In conclusion, the study can be dismissed altogether.
Johtopäätös on, että selvitys voidaan jättää kokonaan huomiotta.
The extensions of the tariff
Tariffin voimassaolon jatkamiset
As regards the extensions in time of the Terni tariff, the Commission appreciates that their rationale was to retain the parallelism in treatment with those hydropower producers who had seen their concessions renewed.
Komissio ymmärtää, että Terni-tariffin voimassaolon jatkamisten logiikkana oli kohdella Terniä samalla tavalla kuin vesivoimalaitoksia, joiden toimiluvat oli uusittu.
However, such parallelism, which lies at the heart of the compensatory mechanism, was foreseen in the expropriation arrangement only for 30 years, not indefinitely.
Korvausmekanismin perustana oleva samanlainen kohtelu oli kuitenkin säädetty pakkolunastusjärjestelyssä vain 30 vuodeksi eikä toistaiseksi voimassa olevaksi.
Therefore, for the reasons already explained in paragraphs (73) to (78) above, these extensions did not have a compensatory nature.
Tästä syystä ei voida 73–78 kappaleessa esitetyistä syistä katsoa, että voimassaolon jatkamiset olisivat olleet luonteeltaan vahingonkorvauksia.
This conclusion is even more obvious for the second extension of the tariff.
Päätelmä on erityisen selvä tariffin toisen jatkamisen kohdalla.
This extension interrupted a phasing-out mechanism intended to ease the companies' transition to the full tariff, which signalled the Italian authorities' conviction that the companies had been fully compensated for.
Voimassaolon jatkaminen keskeytti asteittaisen vähentämisen mekanismin, jolla oli tarkoitus helpottaa yhtiön siirtymistä alentamattomaan tariffiin, mikä todistaa Italian viranomaisten olleen vakuuttuneita siitä, että yhtiön vahingot oli kokonaan korvattu.