natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Similarly, rentals from furnished dwellings may be included in the imputation basis after deduction of the rental differential between furnished and unfurnished dwellings.
Arviointiperustaan voidaan samoin sisällyttää kalustettujen asuntojen vuokrat sen jälkeen, kun kalustettujen ja kalustamattomien asuntojen vuokrien erot on vähennetty.
Sources for the base year estimate and methods of extrapolation
Perusvuoden estimaatin tietolähteet ja ekstrapolointimenetelmät
Housing stock
Asuntokanta
In general terms, the housing stock consists of all buildings or parts thereof which are used as dwellings.
Yleisesti ottaen asuntokanta koostuu kaikista asuntoina käytettävistä rakennuksista tai niiden osista.
More details are given in the section on special problems.
Lisätietoja annetaan erityisongelmia koskevassa kohdassa.
The major sources used to establish such a housing stock are building censuses, administrative building registers or population censuses.
Asuntokannan määrittelyssä käytetään lähteinä pääasiallisesti rakennuslaskentoja, hallinnollisia rakennusrekistereitä tai väestölaskentoja.
The base year figure is then updated to arrive at the current year estimate.
Tämän jälkeen perusvuoden luku saatetaan ajan tasalle, jotta saadaan kuluvan vuoden arvio.
With regard to the base year housing stock, building censuses seem to be the least problematic and the most complete, especially when carried out together with a population census.
Perusvuoden asuntokannan määrittelyssä näyttävät rakennuslaskennat olevan ongelmattomin ja täydellisin vaihtoehto, erityisesti silloin, kun ne tehdään yhdessä väestölaskennan kanssa.
Administrative building registers depend largely on legal procedures, which may cause uncertainties, for instance, about whether extensions, improvements, conversions and demolitions of dwellings are recorded properly.
Hallinnolliset rakennusrekisterit riippuvat suuresti oikeudellisista menettelyistä, mikä saattaa aiheuttaa epävarmuutta siitä, kirjataanko esimerkiksi asuntojen laajennukset, parannukset, muuntamiset toiseen tarkoitukseen ja purkamiset asianmukaisesti.
Using the information provided by households in a population census as the basis of the housing stock may cause problems because the results tend to underestimate second homes which are not occupied at the census date.
Kotitalouksien väestölaskennassa antamien tietojen käyttäminen asuntokannan perustana voi aiheuttaa ongelmia, koska tuloksissa yleensä arvioidaan määrältään todellista pienemmäksi kakkosasunnot, joissa ei asuta laskentapäivänä.
Principle 5:
Periaate 5:
For the compilation of the base year housing stock, Member States shall exploit either a building census or a population census or an administrative building register as an initial basis.
Jäsenvaltioiden on käytettävä perusvuoden asuntokannan muodostamisessa perustana rakennuslaskentaa, väestölaskentaa tai hallinnollista rakennusrekisteriä.
Since a building census usually provides the highest degree of completeness, the use of administrative building registers and population censuses requires intensive and thorough checks to obtain exhaustiveness.
Hallinnollisten rakennusrekistereiden ja väestölaskennan käyttö edellyttää niiden tehokasta ja perusteellisesta tarkistusta kattavuuden aikaansaamiseksi, koska rakennuslaskennat ovat tavallisesti täydellisimmät.
Actual rentals
Todelliset vuokrat
The second fundamental element for the calculation of the output of dwelling services, according to the stratification method, concerns the actual rentals paid in the rented sector.
Laskettaessa asuntopalvelujen tuotosta ositusmenetelmän mukaisesti toinen perustekijä koskee vuokra-asuntojen ryhmässä maksettuja todellisia vuokria.
Information on actual rentals in the base year may be derived from a census (e.g. population census) or from a sample survey such as a household budget survey or a specific rental survey.
Tiedot perusvuoden todellisista vuokrista saadaan joko laskennasta (esim. väestölaskenta) tai otantatutkimuksesta, kuten kulutustutkimuksesta taikka erityisestä vuokratiedustelusta.
In the first case, actual rentals are probably covered in total and the calculations only have an impact on the level of imputed rentals.
Ensimmäisessä tapauksessa todelliset vuokrat katetaan todennäköisesti kokonaisuudessaan, ja laskelmilla on vaikutusta ainoastaan laskennallisten vuokrien tasoon.
In the case of sample surveys, the calculations affect the level of both actual and imputed rentals.
Otantatutkimuksen tapauksessa laskelmat vaikuttavat sekä todellisten että laskennallisten vuokrien tasoon.
However, differential non-response is known to be a general problem with this type of survey.
Tämäntyyppisissä tutkimuksissa tiedetään kuitenkin erottelevan kadon olevan yleinen ongelma.
If housing is considered as more of a luxury than as an essential item, this problem would have an undesirable impact on the results of the calculation, and should be offset.
Jos asuntoa pidetään enemmän ylellisyystekijänä kuin perustekijänä, tällä ongelmalla olisi ei-toivottu vaikutus vuokrien laskennan tuloksiin, ja sitä olisi tasapainotettava.
Another problem of a household budget survey, at least in some countries, concerns its small sample size that may restrict the possibility of stratifying the rentals.
Toinen kulutustutkimuksen ongelma ainakin joissakin maissa on sen pieni otoskoko, joka voi rajoittaa mahdollisuutta ositella vuokria.
In any case, available supplementary sources should be exploited as far as possible.
Käytettävissä olevia täydentäviä lähteitä olisi joka tapauksessa hyödynnettävä mahdollisimman paljon.
This may, for instance, be the case in countries where a high proportion of housing is under public control and housing agencies have to present accounts.
Näin voi olla esimerkiksi maissa, joissa suuri osa asunnoista on julkisen valvonnan alaisia ja asunnonvälitystoimistojen on annettava selontekoja.
Further, as an on-going task to improve the results, alternative sources, like specialised rental surveys, should be investigated.
Tulosten parantamiseksi olisi lisäksi jatkuvasti tutkittava vaihtoehtoisia lähteitä, kuten erityisiä vuokratutkimuksia.
Principle 6:
Periaate 6:
Member States shall exploit the broadest and most reliable sources to derive actual rentals per stratum, for example a population census or a household survey.
Jäsenvaltioiden on käytettävä laajimpia ja luotettavimpia lähteitä todellisten ositekohtaisten vuokrien saamiseksi, esimerkiksi väestölaskentaa tai kulutustutkimuksia.
Alternative sources should be assessed to improve the reliability and exhaustiveness, and particularly the stratification.
Vaihtoehtoisia lähteitä on arvioitava luotettavuuden, kattavuuden ja erityisesti osituksen parantamiseksi.
Extrapolation of base year results
Perusvuoden tulosten ekstrapolointi
Only few Member States have the annual information needed to carry out a full recalculation of the output of owner-occupied dwellings each year afresh.
Ainoastaan harvoilla jäsenvaltioilla on jokaista vuotta koskevat tiedot, joita tarvitaan omistusasuntojen tuotoksen laskemiseksi täysin uudelleen joka vuosi.
In most countries the results for a given year are taken as the benchmark and subsequently updated to estimate the current year figure by means of indicators.
Useimmissa maissa tietyn vuoden tulokset otetaan viitearvoksi, joka saatetaan ajan tasalle kuluvan vuoden lukujen arvioimiseksi indikaattoreiden avulla.
The update may be made by applying a combined indicator to the (total) base year output, or by separately extrapolating the housing stock and the rental per stratum.
Ajan tasalle saattaminen voidaan tehdä käyttämällä yhdistelmäindikaattoria perusvuoden (kokonais)tuotokseen tai ekstrapoloimalla erikseen asuntokanta ja ositekohtainen vuokra.
Although similar results could be expected in general, structural shifts, e.g. in the relationship between rented and owner-occupied dwellings, may cause differences.
Vaikka yleisesti ottaen voidaan odottaa samanlaisia tuloksia, eroavaisuuksia voivat aiheuttaa rakenteelliset vaihtelut, esimerkiksi vuokrattujen asuntojen ja omistusasuntojen välinen suhde.
In addition, a separate calculation would permit plausibility checks.
Erillinen laskenta mahdollistaisi lisäksi tulosten luotettavuuden tarkistukset.
With regard to the indicators used, the quantity index is mostly derived from the output of the construction industry.
Käytetyistä indikaattoreista määräindeksi on yleensä saatu rakentamisen tuotoksesta.
The price indicator, on the other hand, is often based on the price index of rentals paid from the consumer price index.
Hintaindikaattori sen sijaan perustuu maksettujen vuokrien hintaindeksiin, joka saadaan kuluttajahintaindeksistä.
This may cause distortions in those cases where the assumption that imputed rentals follow the movement of the total is not justified, for instance, due to public rental controls.
Tämä voi aiheuttaa vääristymiä niissä tapauksissa, joissa olettamus, että laskennalliset vuokrat seuraavat kokonaissuuntausta, ei ole perusteltua esimerkiksi julkisen vuokrasäännöstelyn vuoksi.
For the extrapolation of imputed rentals, it therefore seems preferable to use, as in the base year, a price index reflecting the movement of privately rented dwellings.
Tämän vuoksi näyttää olevan suotavampaa käyttää laskennallisten vuokrien ekstrapolointiin yksityisten vuokra-asuntojen muutosta heijastelevaa hintaindeksiä, kuten perusvuonna.
Further, attention has to be drawn to the fact that price indices will normally exclude price increases due to quality changes.
Lisäksi on kiinnitettävä huomiota siihen, että hintaindeksissä ei yleensä oteta lukuun laadun muutoksista aiheutuvia hintojen nousuja.
The price indices therefore have to be supplemented by a quality indicator reflecting improvements.
Hintaindeksejä on tämän vuoksi täydennettävä parannuksia heijastelevalla laatuindikaattorilla.
Finally it seems useful to minimise the impact of structural changes on the results by restricting the extrapolation period.
Lopuksi näyttää hyödylliseltä supistaa rakenteellisten muutosten vaikutus tuloksiin mahdollisimman vähäiseksi rajoittamalla ekstrapolointikautta.
Taking account in this respect of the periodicity of the relevant basic statistics, it seems appropriate to carry out a benchmarking of the housing stock every 10 years, i.e., the normal interval for population censuses.
Kun otetaan huomioon asianomaisten perustilastojen jaksottaisuus, näyttää tarkoituksenmukaiselta tehdä asuntokannan tason määrittäminen joka kymmenes vuosi, mikä on tavallinen ajanjakso väestölaskentojen välillä.
In addition, the benchmarking of the price element (rental per stratum) should be carried out at least every five years, i.e., the usual periodicity for household budget surveys.
Hintatekijä (ositekohtainen vuokra) olisi määritettävä vähintään joka viides vuosi, mikä on tavallinen tiheys kulutustutkimuksen tekemiselle.
Principle 7:
Periaate 7:
If it is not possible to carry out complete re-estimation of the output of dwelling services annually, Member States may extrapolate a given base year figure using appropriate quantity, price and quality indicators.
Jos asuntopalvelujen tuotosta ei ole mahdollista arvioida täydellisesti joka vuosi, jäsenvaltiot voivat ekstrapoloida tietyn perusvuoden luvun käyttämällä asianmukaisia määrä-, hinta- ja laatuindikaattoreita.
The extrapolation of the housing stock and the average rental shall be carried out separately for each stratum.
Asuntokannan ja keskimääräisen vuokran ekstrapolointi on tehtävä erikseen kullekin ositteelle.
The extrapolation procedure shall distinguish between the calculations for actual and for imputed rentals.
Ekstrapolointimenettelyssä on eriteltävä todellisten ja laskennallisten vuokrien laskeminen.
If necessary, the number of strata used for extrapolation may be less than that used for the base year calculation.
Tarvittaessa ekstrapolointiin käytettyjen ositteiden lukumäärä voi olla pienempi kuin perusvuosilaskennassa käytetty.
To extrapolate the imputed rental for owner-occupied dwellings, in general, a price index reflecting private rentals shall be applied.
Omistusasuntojen laskennallisten vuokrien ekstrapoloimiseksi on yleensä käytettävä yksityisiä vuokria kuvastavaa hintaindeksiä.
In any case, the benchmarking of the housing stock should not exceed 10 years and that of the price element should not exceed five years, or similar quality should be achieved by appropriate other methods.
Asuntokannan taso olisi määritettävä vähintään kymmenen vuoden välein ja hintatekijä vähintään viiden vuoden välein, tai vastaavaan laatuun olisi päästävä muita asianmukaisia menetelmiä käyttämällä.
Special problems
Erityisongelmat
Rental-free and cheap dwellings
Vuokrattomat ja halvat asunnot
When collecting data on actual rentals, sometimes zero or very low values will be observed.
Kerättäessä tietoja todellisista vuokrista havainnoidaan toisinaan nolla-arvoja tai erittäin pieniä arvoja.
In the case of rental-free dwellings this leads to the strange situation that the dwelling service is actually provided but without a (visible) payment.
Vuokrattomat asunnot aiheuttavat omituisen tilanteen siten, että asuntopalvelu on todella tuotettu mutta ilman (näkyvää) maksua.
It seems appropriate in such cases to adopt the solution that the observed actual zero rental be corrected.
Tällaisissa tapauksissa näyttää soveltuvalta ratkaisulta korjata havainnoitua todellista nollavuokraa.
An analogous solution would appear logical for cheap dwellings.
Vastaava ratkaisu näyttäisi johdonmukaiselta myös halpojen asuntojen tapauksessa.
Apart from interventions by general government, there are other reasons why rental-free or cheap dwellings may be observed.
Julkisyhteisöjen väliintulon lisäksi on muita syitä vuokrattomiin tai halpoihin asuntoihin.
One example is an employee occupying an employer-owned dwelling at a reduced or zero rental.
Yksi esimerkki on työntekijä, joka asuu työnantajan omistamassa asunnossa alennetulla vuokralla tai nollavuokralla.
This may concern all kinds of employees, including housekeepers or guardians.
Tämä voi koskea kaikenlaisia työntekijöitä, mukaan lukien taloudenhoitajat tai vartijat.
In this case the actual rental has to be corrected and the difference between the actual and comparable rental will be treated as remuneration in kind (see ESA95 paragraphs 4.04 to 4.06).
Tässä tapauksessa todellista vuokraa on korjattava ja todellisen ja normaalin vuokran välistä eroa on pidettävä luontoisetuna (vrt. EKT-95, kohta 4.04–4.06).
Another possibility is that dwellings are let at a zero or very low rental to relatives or friends.
Toinen mahdollisuus on se, että asuntoja vuokrataan nollavuokralla tai erittäin alhaisella vuokralla sukulaisille tai ystäville.
In this case the correction may be obtained by simply reclassifying those dwellings from the rented to the owner-occupied sector.
Tässä tapauksessa korjaus voidaan tehdä yksinkertaisesti osittelemalla uudelleen kyseiset asunnot vuokratuista asunnoista omistusasuntojen ryhmään.
Further, a similar correction seems appropriate in the case of lump sum payments by tenants, i.e., where the tenant makes a pre-payment of the rental for a longer than normal period.
Samanlainen korjaus näyttää lisäksi aiheelliselta, kun on kyse vuokralaisten kertamaksuista eli kun vuokralainen maksaa vuokrasta ennakkoa tavallista pidemmältä ajanjaksolta.
Principle 8:
Periaate 8:
The actual rental observed in the case of rental-free and cheap dwellings shall be corrected to include the full dwelling service.
Vuokrattomien ja halpojen asuntojen havainnoitua todellista vuokraa on korjattava niin, että se sisältää täysimääräiset asuntopalvelut.
Neither zero rentals nor cheap rentals shall be used to calculate imputed rentals, on an uncorrected basis.
Nollavuokria ja halpoja vuokria ei saa käyttää korjaamattomina laskennallisten vuokrien laskemiseen.
Holiday homes
Loma-asunnot
Holiday homes cover all kinds of leisure-time dwellings like the nearby weekend-house which is used for short periods many times a year or the more distant resort-home which is used for longer periods but only few times a year.
Loma-asunnot käsittävät kaikentyyppiset vapaa-ajan asunnot, kuten lähellä sijaitsevat viikonloppuasunnot, joita käytetään lyhyitä aikoja monta kertaa vuodessa, tai kauempana lomakeskuksissa sijaitsevat loma-asunnot, joita käytetään kerrallaan kauemmin mutta vain muutaman kerran vuodessa.
At first sight the case of rented holiday homes seems no problem, since the actual rental paid is taken as a measure for output.
Ensi näkemältä vuokrattujen loma-asuntojen tapaus näyttää ongelmattomalta, koska todellinen maksettu vuokra hyväksytään tuotoksen mittariksi.
However, if the actual rentals collected are on a monthly basis, the extrapolation to the yearly total may lead to over-estimates if no supplementary information on the average occupation time is included.
Jos kerätyt todelliset vuokrat ovat kuukausikohtaisia, ekstrapolaatio vuoden kokonaisarvoon voi kuitenkin johtaa yliarviointeihin, jos mukana ei ole täydentäviä tietoja keskimääräisestä käyttöajasta.
To calculate an imputed rental for owner-occupied holiday homes, the most logical approach is to stratify these properties and to apply the appropriate average annual rental for actually rented similar accommodation.
Loma-asuntoina toimivien omistusasuntojen laskennallisten vuokrien laskemiseksi johdonmukaisin lähestymistapa on ositella nämä kiinteistöt ja käyttää todella vuokrattujen vastaavien asuntojen keskimääräisiä vuosivuokria.
The annual rental implicitly reflects the average occupation time.
Vuosivuokra kuvastaa epäsuorasti keskimääräistä käyttöaikaa.
In the case of difficulties, a substitute method may be applied, i.e., to collect information on holiday homes in one stratum and to apply the average annual rental for actually rented holiday homes to the owner-occupied ones.
Vaikeissa tapauksissa voidaan käyttää korvikemenetelmää eli kerätä tiedot yhden ositteen loma-asunnoista ja soveltaa todella vuokrattujen loma-asuntojen keskimääräisiä vuosivuokria omistusasuntoina oleviin.
Thirdly, it is acceptable to use the full annual rental for ordinary dwellings, in the same stratum of location, where holiday homes account for a very minor part of the housing stock or where they cannot be separated from other dwellings.
Kolmanneksi on hyväksyttävää käyttää tavallisten asuntojen täysimääräistä vuosivuokraa samassa sijainnin mukaisessa ositteessa, jos loma-asunnot muodostavat erittäin pienen osan asuntokannasta tai jos niitä ei voida erottaa muista asunnoista.
Even in the case of resort homes these procedures seem reasonable when taking into account that they are always available to the owner and will also be used free of charge by his or her friends or relatives.
Jopa lomakeskuksissa sijaitsevien asuntojen tapauksessa nämä menettelyt näyttävät järkeviltä, kun otetaan huomioon, että ne ovat aina omistajan käytettävissä ja että hänen ystävänsä tai sukulaisensa myös käyttävät niitä maksutta.
Principle 9:
Periaate 9:
Holiday homes cover all kinds of leisure-time dwellings like the nearby weekend-house or the more distant resort-home.
Loma-asunnot käsittävät kaikentyyppiset vapaa-ajan asunnot, kuten lähellä sijaitsevat viikonloppuasunnot tai kauempana sijaitsevissa lomakeskuksissa olevat asunnot.
To estimate the output of holiday homes the annual average rentals of similar facilities shall preferably be used.
Loma-asuntojen tuotoksen arvioimiseksi on suotavinta käyttää vastaavien tilojen keskimääräisiä vuosivuokria.
Although stratification would seem desirable, holiday homes may be grouped in one stratum.
Vaikka ositus näyttäisi toivottavalta, loma-asunnot voidaan ryhmittää yhteen ositteeseen.
If holiday homes account for a very minor part of the housing stock, the full annual rental of ordinary dwellings, in the same stratum of location, may be used.
Jos asuntokannasta ainoastaan hyvin pieni osa on loma-asuntoja, voidaan käyttää samaan sijainnin mukaiseen ositteeseen kuuluvien tavallisten asuntojen täysimääräisiä vuosivuokria.
In the justified exceptional case of missing or statistically unreliable actual rentals for certain strata of holiday homes, other objective methods, like the user-cost method, may be employed.
Niissä perustelluissa poikkeustapauksissa, joissa tietyn loma-asunto-ositteen todellisia vuokria ei ole käytettävissä tai ne ovat tilastollisesti epäluotettavia, voidaan käyttää muita objektiivisia menetelmiä, kuten käyttäjäkustannusmenetelmää.
Time-sharing accommodation
Lomaosakeasunnot
In the case of time-share, a real estate agent sells the right to stay for a fixed period each year in a certain dwelling located in a tourist area and takes care of the administration of this property.
Lomaosakeasunnoissa kiinteistönvälittäjä myy oikeuden asua sovittu ajanjakso vuodessa tietyssä matkailualueella sijaitsevassa asunnossa ja pitää huolta tämän kiinteistön hoidosta.
The right is guaranteed by a certificate, which is issued after the initial payment.
Oikeus taataan todistuksella, joka annetaan alkumaksun jälkeen.
This certificate may be traded at the current price.
Tällä todistuksella voidaan käydä kauppaa käypiin hintoihin.
Periodic payments are further due to cover administrative costs.
Määräajoin aiheutuu lisäksi maksuja hoitokustannusten kattamiseksi.
From this description it follows that the initial payment should be treated as an investment since the certificate issued is similar to a share.
Tämän vuoksi alkumaksua olisi pidettävä sijoituksena, koska annettu todistus muistuttaa osaketta.
This is supported by the fact that at least in one Member State’s law the purchaser acquires a real right.
Tätä tukee se seikka, että ainakin yhden jäsenvaltion lain mukaan ostaja hankkii oikeuden kiinteään omaisuuteen.
Thus it would seem useful to include the initial payment under intangible assets in the national accounts.
Tämän vuoksi näyttäisi hyödylliseltä sisällyttää alkumaksu aineettomiin varoihin kansantalouden tilinpidossa.
Further, it would seem logical to consider the rental-free accommodation service as a dividend in kind paid by the real estate agent.
Lisäksi näyttäisi olevan johdonmukaista pitää vuokratonta majoituspalvelua kiinteistönvälittäjän luontoissuorituksena maksamana osinkona.
The fundamental problem is that a service is actually provided by the time-share accommodation which is not included in the output of the economy.
Perimmäinen ongelma on, että lomaosakeasunto tuottaa todellisen palvelun, jota ei ole sisällytetty talouden tuotokseen.
Logically this requires a correction.
Johdonmukaisesti ajateltuna tämä vaatii korjausta.
To start with, the proposal to accept the periodic payment as a proxy implicitly means that no correction is made for the accommodation service, since the periodic payment covers a different service, namely management costs.
Ensinnäkin ehdotus hyväksyä määräaikaiset maksut likiarvona tarkoittaa epäsuorasti sitä, että majoituspalvelua varten ei tehdä korjausta, sillä määräaikainen maksu käsittää eri palvelun, nimittäin hoitokustannukset.
Another theoretical possibility would be to consider the initial payment as a prepayment of the service provided and to distribute it over the relevant periods of occupation.
Toinen teoreettinen mahdollisuus olisi pitää alkumaksua tuotetun palvelun etumaksuna ja jakaa se eri käyttöaikojen osalle.
Apart from the statistical problems of putting this model into practice, there seems to be a contradiction in legal terms since the implicit interpretation is a purchase of a service and not the acquisition of an asset.
Tämän mallin käytännön toteuttamiseen liittyy tilasto-ongelmien lisäksi oikeudellinen ristiriita, sillä se tulkitaan epäsuorasti palvelun ostamiseksi eikä omaisuuden hankkimiseksi.
A further possibility consists of deriving a proxy from annual actual rentals for similar (self-catering) accommodation facilities.
On myös mahdollista johtaa likiarvo vastaavien majoituspalvelujen (joissa asukas huolehtii itse ruokailustaan) todellisista vuosivuokrista.
This solution is supported by the fact that time-share accommodations are located in tourist areas and coexist with actually rented holiday apartments.
Tätä ratkaisua tukee se, että lomaosakkeet sijaitsevat matkailualueilla ja ovat varsinaisten vuokrattujen loma-asuntojen yhteydessä.