natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty — Application of the polluter-pays principle.
EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki — Aiheuttamisperiaatteen soveltaminen
In order to analyse whether the Measure includes State aid to BNFL and/or to the NDA, the Commission first assessed whether it provided an advantage to these entities.
Arvioidessaan, sisältyykö toimenpidekokonaisuuteen valtiontukea BNFL:lle ja/tai NDA:lle, komissio tarkastele ensimmäiseksi, onko toimenpidekokonaisuudesta niille etua.
Providing an advantage has to be understood in this respect as the State paying for costs that should normally have been borne by each of the two companies.
Edun saamisella tarkoitetaan tässä yhteydessä sitä, että valtio maksaa kustannukset, jotka näiden kahden yrityksen olisi tavallisesti pitänyt maksaa.
It is therefore necessary to first establish a benchmark for normal costs to be borne by a company in order to analyse later whether the State is paying part of these costs.
Tämän vuoksi on ensin määritettävä yritykselle aiheutuvat tavanomaiset kustannukset ja sitten analysoitava, maksaako valtio osan näistä kustannuksista.
Under Article 174 of the EC Treaty, the Community policy on the environment shall be based in particular on the principle that the polluter should pay.
EY:n perustamissopimuksen 174 artiklan mukaan yhteisön ympäristöpolitiikan lähtökohtana on pääperiaate, jonka mukaan saastuttajan olisi maksettava (ns. aiheuttamisperiaate).
Under Article 6 of the EC Treaty, environmental protection requirements must be integrated into the definition and implementation of the Community policies.
EY:n perustamissopimuksen 6 artiklan mukaan ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön politiikan määrittelyyn ja toteuttamiseen.
In practical terms, it is Commission practice to consider that the implementation in State aid policy of the polluter-pays principle requires that the costs of pollution be internalised by polluters.
Käytännössä komission tapana on katsoa, että aiheuttamisperiaatteen soveltaminen valtiontukipolitiikkaan edellyttää, että saastuttajien on maksettava itse saastumisen aiheuttamat kustannukset.
This means that such costs should be considered precisely as costs normally to be borne by the polluter, which, in turn, means that their payment by the State should be considered as an advantage granted by the State.
Tämä merkitsee, että tällaiset kustannukset olisi nimenomaan katsottava saastuttajalle aiheutuviksi tavanomaisiksi kustannuksiksi. Jos siis valtio sen sijaan maksaa nämä kustannukset, kyseessä on valtion myöntämä etu.
In the present case, the State will undertake to cover any shortfall in the NDA's ability to cover the costs linked to the nuclear liabilities of the assets that will be transferred to the NDA.
Käsiteltävänä olevassa asiassa valtio on sitoutunut kattamaan mahdolliset vajeet NDA:n kyvyssä maksaa kustannukset, jotka aiheutuvat NDA:lle siirrettäviin laitoksiin liittyvistä ydinalan vastuista.
Since these liabilities relate to the clean-up of sites contaminated by radioactivity, the Commission considers that they are pollution costs which, as explained above, should normally be borne by the polluters, namely, the operators of the sites.
Koska nämä vastuut liittyvät radioaktiivisuuden pilaamien laitosten puhdistamiseen, komissio katsoo, että ne ovat saastumisesta aiheutuneita kustannuksia, jotka saastuttajien eli voimalatoiminnan harjoittajien olisi yleensä maksettava edellä selitetyllä tavalla.
Since the State will pay for part of these costs, these payments should be considered as granting an advantage to the polluters.
Koska valtio maksaa osan näistä kustannuksista, maksut olisi katsottava saastuttajille myönnettäväksi eduksi.
In this respect, the Commission disagrees with the United Kingdom's claim that the Measure fulfils the polluter-pays principle because, according to the United Kingdom's figures, over 88 % of these costs will be paid for by the operators.
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten mielestä toimenpidekokonaisuus on yhteensopiva aiheuttamisperiaatteen kanssa, koska operaattorit maksavat viranomaisten toimittamien lukujen mukaan yli 88 prosenttia näistä kustannuksista. Komissio on kuitenkin eri mieltä viranomaisten kanssa.
The Commission considers that these estimates show that about 12 % of the pollution costs will not be covered by the polluters, which demonstrates that the Measure does not fully implement the polluter-pays principle.
Komissio katsoo näiden lukujen osoittavan, että saastuttajien ei tarvitse maksaa noin 12 prosenttia saastumisen aiheuttamista kustannuksista. Tämä merkitsee, ettei toimenpidekokonaisuus ole täysin yhteensopiva aiheuttamisperiaatteen kanssa.
Whilst, as explained above, it is relatively easy to determine in this case that the Measure results globally in polluters being granted an advantage because they do not pay the full costs arising from their pollution, it is more difficult to determine the precise extent to which each of the operators is a polluter, and therefore the precise extent to which each of them is relieved of bearing its pollution costs.
Tässä asiassa on suhteellisen helppo todeta, kuten edellä selitettiin, että toimenpide johtaa saastuttajille myönnettävään etuun, koska niiden ei tarvitse maksaa saastuttamisesta aiheutuvia kustannuksia. On kuitenkin vaikeampi selvittää, missä määrin kukin operaattori voidaan katsoa saastuttajaksi, ja tämän perusteella vahvistaa täsmällisesti, kuinka suuresta osasta kustannuksia kukin operaattori vapautetaan.
Indeed, the majority of the pollution costs at stake in this case are costs linked to the decommissioning of nuclear power plants that were operated by several operators during their total lifetime.
Pääosa tässä kyseessä olevista saastuttamisen aiheuttamista kustannuksista liittyy sellaisten ydinvoimaloiden käytöstäpoistamiseen, joissa on ollut monta voimalatoiminnan harjoittajaa niiden koko elinkaaren aikana.
Implementing the polluter-pays principle in this case requires the ability to decide which of the successive operators is responsible for what part of these costs.
Aiheuttamisperiaatteen soveltaminen tässä asiassa edellyttää sitä, että määritetään kunkin peräkkäisen operaattorin vastuulle kuuluva osuus näistä kustannuksista.
Decommissioning costs are generated in one go in the very first moments of the operation of the plants.
Käytöstäpoistokustannukset aiheutuvat kerralla heti voimalatoiminnan alussa.
Later increments in these costs are marginal as compared with those created at the outset.
Myöhemmät lisäykset näihin kustannuksiin ovat marginaalisia verrattuna alkukustannuksiin.
A completely direct implementation of the internalisation of costs principle, which is the translation of the polluter-pays principle, would therefore require that all the plant's decommissioning costs be factored in the price of the first units of energy sold by the plant.
Aiheuttamisperiaatteesta seuraavan, kustannusten sisällyttämistä hintoihin koskevan periaatteen suora ja täydellinen soveltaminen edellyttäisi tämän vuoksi, että kaikki voimalan käytöstäpoistokustannukset laskutettaisiin ensimmäisten voimalan myymien energiayksiköiden hinnassa.
It is obvious that such an interpretation of the polluter-pays principle would be in complete contradiction with the economics of electricity generation and would be so impracticable that it would not even achieve its own goal.
On ilmeistä, että tällainen aiheuttamisperiaatteen tulkinta olisi täysin vastoin sähköntuotannon taloudellisia näkökohtia ja niin soveltamiskelvoton, ettei se edes saavuttaisi tavoitettaan.
It is therefore generally accepted that, in order to apply the polluter-pays principle to these costs in a way that would be practical, a means should be found of spreading the pollution costs (or, to be more exact, the legal duty to cover them) over at least the expected lifetime of the plant.
Onkin yleisesti hyväksyttyä, että aiheuttamisperiaatteen käytännön soveltaminen näihin kustannuksiin edellyttää, että löydetään keino saastuttamisesta aiheutuvien kustannusten jakamiseen (tai lähinnä niiden kattamista koskevan lakisääteisen velvoitteen jakamiseen) vähintään voimalan odotetun elinkaaren ajalle.
The way these pollution costs are spread has a particular relevance for the application of State aid rules where the State intervenes to pay the decommissioning costs of plants that have been owned by several owners.
Näiden saastuttamiskustannusten jakamistapa on erityisen merkittävä valtiontukisääntöjen soveltamisen kannalta, jos valtio osallistuu sellaisten voimalaitosten käytöstäpoistokustannuksiin, joissa on ollut useampia eri omistajayrityksiä.
Indeed, in such a case, the spread of the pollution costs between the successive owners also drives the spread of the potential advantage granted by the State to each of them.
Saastuttamiskustannusten jakaminen peräkkäisten omistajien kesken jakaa tällöin myös valtion mahdollisesti myöntämän edun niille jokaiselle.
There is no harmonised Community-wide system for allocating decommissioning costs to the successive owners of a nuclear plant.
Käytöstäpoistokustannusten kohdentamiseen ydinvoimalan peräkkäisille omistajille ei ole yhdenmukaistettua yhteisönlaajuista järjestelyä.
Member States have different systems for implementing a legal duty to meet nuclear liabilities, these systems resulting in different possible attributions of costs between successive plant owners.
Jäsenvaltioilla on erilaisia järjestelyjä ydinalan vastuiden kattamista koskevan lakisääteisen velvoitteen noudattamiseksi ja nämä järjestelyt johtavat erilaisiin kustannustenjakomalleihin voimalan peräkkäisten omistajien välillä.
Despite the lack of a harmonised system, the Commission considers that it is still possible to identify two broad categories.
Vaikka yhdenmukaistettua järjestelyä ei ole, järjestelyt voidaan silti komission mielestä jakaa kahteen päätyyppiin.
The first type of system consists in treating decommissioning liabilities as investment costs.
Ensimmäisessä järjestelymallissa käytöstäpoistovastuita kohdellaan investointikustannuksina.
In this case, the liability to cover these costs is created at the time the plant is turned on, and the cost becomes unavoidable from then on.
Tässä tapauksessa vastuu näiden kustannusten kattamiseen syntyy, kun voimala käynnistetään, ja kustannukset ovat sen jälkeen väistämättömiä.
In accounting terms, liabilities are similar to a debt to a hypothetical decommissioning operator.
Kirjanpitokäsittein tarkasteltuna vastuut muistuttavat velkaa kuvitteelliselle käytöstäpoisto-operaattorille.
Like all debt, this one may be repaid in instalments, as well as purchased or sold by various parties.
Tämä velka voidaan muiden velkojen tavoin maksaa erissä tai eri osapuolet voivat ostaa tai myydä sen.
But it is in any event completely triggered as from the beginning of operations.
Se kuitenkin syntyy kokonaisuudessaan toiminnan alkaessa.
The second type of system consists in treating decommissioning liabilities as operating costs.
Toisessa järjestelymallissa käytöstäpoistovastuita kohdellaan käyttökustannuksina.
In such cases, the legal liability to cover these costs is created periodically, normally on a yearly basis, as a counterpart for the operation of the plant.
Tällaisissa tapauksissa oikeudellinen vastuu näiden kustannusten kattamiseen syntyy kausittain, yleensä vuosittain, vastapainona voimalan toiminnalle.
Future instalments therefore remain avoidable.
Tällöin tulevat maksuerät voidaan välttää.
In accounting terms, liabilities are similar to an annual tax paid to a hypothetical decommissioning operator.
Kirjanpitokäsittein tarkasteltuna vastuut muistuttavat vuotuista veroa, joka maksetaan kuvitteelliselle käytöstäpoisto-operaattorille.
The legal charge for this equivalent of a tax is not completely triggered as from the beginning of the operations, but on a continuous basis during the operation of the plant.
Tätä veronluonteista maksua koskeva oikeudellinen vastuu ei muodostu kokonaisuudessaan kerralla voimalatoiminnan alkaessa, vaan se jatkuu koko toiminnan ajan.
The two systems above may in practice lead to the same behaviour in many cases, in particular for economically efficient power plants.
Edellä kuvaillut kaksi järjestelyä voivat käytännössä usein johtaa samanlaiseen toimintaan varsinkin taloudellisesti kannattavissa voimalaitoksissa.
In this case, operators covered by the first system would tend to put money aside to meet their originally triggered liability in the same regular way as they would if they had to meet an annual payment.
Tällaisessa tapauksessa ensimmäisen järjestelyn piiriin kuuluvat operaattorit rahastoivat usein varoja toiminnan aluksi syntyneen vastuun kattamiseen yhtä säännöllisesti kuin tilanteessa, jossa niiden olisi maksettava vuotuinen maksu.
However, they lead to two very different interpretations in State aid analysis in cases where an economically inefficient power plant is transferred from one owner to another under the promise by the State to pay for a shortfall in decommissioning costs.
Järjestelyt johtavat kuitenkin kahteen varsin poikkeavaan tulkintaan valtiontukianalyysissa, kun taloudellisesti kannattamaton voimalaitos siirtyy omistajalta toiselle ja valtio sitoutuu vastamaan kattamattomien käytöstäpoistokustannusten maksusta.
Under the first system, liability for funding the whole decommissioning cannot be avoided by the first owner.
Ensimmäisessä järjestelyssä ensimmäinen omistaja ei voi välttyä vastuusta rahoittaa käytöstäpoistaminen kokonaisuudessaan.
If he cannot sell a part of this liability under market conditions to the new owner he remains liable for this part, and the new owner cannot be held liable for it, irrespective of the size of this part as compared to the actual time during which the first owner operated the plant.
Jos ensimmäinen omistaja ei voi myydä osaa tästä vastuusta markkinaehdoin uudelle omistajalle, vastuu tästä osasta säilyy ensimmäisellä omistajalla. Uuden omistajan ei tällöin voida katsoa olevan vastuussa kyseisestä osuudesta riippumatta siitä, kuinka suuri tämä osuus on verrattuna sen ajan pituuteen, jolloin ensimmäinen omistaja harjoitti voimalatoimintaa.
This can lead to a situation where the first owner has to face a burden which is disproportionately high in relation to the time during which it operated the plant and, conversely, the new owner is faced with a burden which is disproportionately low.
Tämä voi johtaa tilanteeseen, jossa ensimmäisen omistajan on vastattava maksurasitteesta, joka on suhteettoman suuri sen ajan pituuteen verrattuna, jolloin tämä harjoitti voimalatoimintaa. Vastaavasti uuden omistajan maksurasite voi olla suhteettoman pieni.
The economic situation of the power plant is the factor that determines the spread of liabilities.
Voimalaitoksen taloudellinen tilanne määrittää vastuiden jakautumisen.
In the extreme case where the power plant is so inefficient that it covers no more than its operating costs, the first owner would be liable for all decommissioning costs and the new one for none.
Ääritilanteessa, jossa voimalaitos on niin kannattamaton, että se kattaa pelkästään käyttökustannuksensa, ensimmäinen omistaja vastaisi kaikista käytöstäpoistokustannuksista ja uusi vapautuisi kaikista maksurasitteista.
State intervention would then have to be interpreted as an advantage to the first owner only.
Valtion toimenpide olisi tällöin tulkittava ainoastaan ensimmäiselle omistajalle myönnettäväksi eduksi.
Under the second system, the new operator would in any event have to pay for amounts that would be charged to it under the periodical liability mechanism in the future.
Toisessa järjestelyssä uuden operaattorin olisi joka tapauksessa maksettava määrät, jotka siltä veloitettaisiin jatkossa kausittaisen vastuujärjestelmän perusteella.
These liabilities, on the other hand, are avoidable for the first operator, since the legal duty to pay them is only triggered upon actual operation of the plant.
Ensimmäinen operaattori voi sen sijaan välttää nämä vastuut, sillä oikeudellinen velvoite maksaa kustannukset syntyy ainoastaan voimalaitostoiminnan todellisesta harjoittamisesta.
Therefore, the first operator cannot be charged for future liabilities by the new operator under a market transaction unless it receives proper compensation.
Näin ollen uusi operaattori ei voi veloittaa ensimmäiseltä operaattorilta tulevia vastuita markkinaehdoin, ellei se maksa asianmukaista korvausta.
Under this system, operators therefore always remain liable for their share of the decommissioning costs, whatever the economic situation of the power plant.
Tässä järjestelyssä operaattorit vastaavat aina omasta osuudestaan käytöstäpoistamiskustannuksia riippumatta siitä, minkälainen voimalaitoksen taloudellinen tilanne on.
The United Kingdom's method for treating nuclear liabilities is neither of the two reference systems to implement the polluter-pays principle described in recitals (101) and (102) above, since, as has already been mentioned, it does not implement fully the polluter-pays principle.
Yhdistynyt kuningaskunta ei noudata ydinalan vastuiden käsittelyssä kumpaakaan johdanto-osan 101 ja 102 kappaleessa kuvailtua menetelmää aiheuttamisperiaatteen soveltamiseen. Kuten jo todettiin, se ei sovella aiheuttamisperiaatetta täysimääräisesti.
It is nevertheless necessary to refer to one proper benchmark in order to assess the Measure, otherwise it would not be possible to assess the extent to which the polluter-pays principle has not been implemented.
Toimenpidekokonaisuuden arvioimiseksi on kuitenkin suoritettava sopivia vertailuja, sillä muuten ei voida päätellä, missä määrin aiheuttamisperiaatetta ei ole sovellettu.
At the present stage of its legal analysis, the Commission is not in a position to decide whether Community law allows it to impose one of the two methods above in the context of analysing the implications of the polluter-pays principle under the State aid rules.
Komissio ei pysty oikeudellisen arviointinsa tässä vaiheessa päättämään, voiko se yhteisön lainsäädännön nojalla määrätä, että toista edellä mainituista menetelmistä sovelletaan analysoitaessa aiheuttamisperiaatteen vaikutuksia valtiontukisääntöjen perusteella.
The Commission finds that, in any event, it is not necessary to decide on this question for the present case, since, as will be demonstrated below, the two methods come to the same conclusion as regards BNFL and the NDA, that is, that the Measure does not include State aid to BNFL and includes a State aid to the NDA that can be found compatible with the common market.
Komissio katsoo, ettei tätä kysymystä ole kuitenkaan välttämätöntä ratkaista käsiteltävässä asiassa. Kuten jäljempänä osoitetaan, molempia menetelmiä soveltamalla päädytään BNFL:n ja NDA:n kannalta samaan päätelmään eli siihen, että toimenpidekokonaisuus ei sisällä valtiontukea BNFL:lle mutta sisältää yhteismarkkinoille mahdollisesti soveltumatonta valtiontukea NDA:lle.
Aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty — Absence of aid to BNFL.
EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtiontuki — BNFL:lle ei myönnetty tukea
The Commission has analysed whether the Measure includes an advantage to BNFL under each of the two reference systems described in recitals (101) and (102) above.
Komissio on analysoinut, sisältyykö toimenpidekokonaisuuteen etua BNFL:lle johdanto-osan 101 ja 102 kappaleessa kuvailtujen järjestelyjen perusteella.
As is explained above, both analyses aim at making sure that, consistently with the polluter pays principle, BNFL has covered the part of the nuclear liabilities that is attributable to it by its own means only –and in particular not by State support.
Kuten edellä selitettiin, kummankin analyysin tarkoituksena on varmistaa, että BNFL on vastannut aiheuttamisperiaatteen mukaisesti siitä osasta ydinalan vastuita, joka sen on katettava pelkästään omilla varoillaan eikä valtiontuella.
In conducting these two analyses, the Commission took account of the history of the ownership of the assets under consideration, as well as the history of State intervention in their favour, which is summarised below.
Näitä analyyseja laatiessaan komissio on ottanut huomioon tarkasteltavana olevien laitosten omistushistorian sekä valtion toimenpiteet eri omistajien hyväksi. Näistä esitetään yhteenveto seuraavassa.
The Magnox power plants were originally owned and operated by two publicly owned companies that also owned other, non-Magnox, power plants in the United Kingdom.
Magnox-voimalat omisti ja niissä toimintaa harjoitti alun perin kaksi valtionyhtiötä, jotka omistivat myös muita kuin Magnox-voimalaitoksia Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
The British nuclear sector was then restructured in several steps.
Sittemmin brittiläistä ydinteollisuutta on uudelleenjärjestelty moneen otteeseen.
In a first step, Magnox plants were separated from non-Magnox plants.
Ensiksi Magnox-voimalat erotettiin muista kuin Magnox-voimaloista.
The former were grouped together in a single publicly-owned company known as Magnox Electric.
Magnox-voimalat koottiin yhdeksi valtionyhtiöksi, jonka nimeksi tuli Magnox Electric.
A debt corresponding to the book value of the transferred plants was created.
Samalla muodostettiin velka, joka vastasi siirrettyjen voimaloiden kirjapitoarvoa.
This debt was owed to Magnox Electric by the companies now owning only the non-Magnox plants (hereunder referred to as ‘the Non-Magnox Operators’).
Magnox Electricille velallisia olivat muut yhtiöt, jotka omistivat tällöin ainoastaan muita kuin Magnox-voimaloita (jäljempänä ’muut kuin Magnox-operaattorit’).
The debt later on was earmarked for covering the Magnox plants' complete nuclear liabilities.
Velan katsottiin myöhemmin kattavan kaikki Magnox-voimaloiden ydinalan vastuut.
In a second step, the UK Government purchased the debt from Magnox Electric and replaced it with an undertaking to pay for the shortfall of nuclear liabilities, capped with the same value as the debt, and indexed with the same rates.
Toisessa vaiheessa Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus osti velan Magnox Electiriciltä ja korvasi sen sitoumuksella hoitaa ydinalan vastuiden maksuhäiriöt. Sitoumus vastasi velan arvoa ja indeksointia.
It should be noted that this step did not change Magnox Electric's position as it was entitled to receive this money as a result of the first step.
On syytä todeta, että tämä vaihe ei muuttanut Magnox Electricin asemaa, vaan sillä oli oikeus saada tämä määrä ensimmäisen vaiheen perusteella.
On the other hand, by this step the State alleviated the debt burden to the Non-Magnox Operators.
Toisaalta tällä toimella valtio kevensi muiden kuin Magnox-operaattoreiden velkarasitusta.
In a third step, BNFL purchased Magnox Electric from the Government for a symbolic price of one pound.
Kolmannessa vaiheessa BNFL osti Magnox Electricin valtiolta symboliseen yhden punnan hintaan.
At that time, the Government undertaking mentioned above was replaced by a new one, fixed at the newly estimated negative net book value of the power plants: GBP 3,7 billion.
Tuolloin edellä mainittu valtion sitoumus korvattiin uudella sitoumuksella, joka vahvistettiin voimaloiden uudelleenarvostetun negatiivisen nettomääräisen kirjanpitoarvon perusteella 3,7 miljardiksi punnaksi. GBP 3.7 billion.
It must be noted that, in contrast to what the Commission believed at the time of the Opening of Procedure, this undertaking bears no relationship with the letter of comfort which was approved by the Commission under State aid Case N 34/90.
On huomattava, että toisin kuin komissio katsoi menettelyn aloittamisen aikaan, tämä sitoumus ei liity hallinnolliseen kirjeeseen, jonka komissio hyväksyi valtiontukiasiassa N 34/90.
The Measure represents the fourth and last step of the restructuring.
Käsiteltävänä oleva toimenpidekokonaisuus vastaa uudelleenjärjestelyn neljättä ja viimeistä vaihetta.
BNFL transfers the power plants to the NDA, together with all financial assets attached to them, including the aforementioned undertaking (hereinafter the Magnox Undertaking).
BNFL siirtää NDA:lle voimalat ja koko niihin liittyvän rahoitusomaisuuden, myös edellä mainitun sitoumuksen (jäljempänä ’Magnox-sitoumus’).