natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Germany has provided two consultants reports in support of its contention that the public entities which provided financial support to Kahla II acted like market economy investors.
Saksa on esittänyt kaksi konsulttien laatimaa selvitystä tukeakseen väitettään, jonka mukaan Kahla II:lle rahoitustukea myöntäneet julkiset laitokset ovat noudattaneet toiminnassaan markkinataloussijoittajan periaatteita.
As indicated in paragraph 91, the first report, dated 29 November 1993, proposes a restructuring plan for the Auffanggesellschaft in the light of the regional government’s efforts to preserve jobs at Kahla [22].
Kuten edellä 91 kohdassa on todettu, 29 päivänä marraskuuta 1993 päivätyssä ensimmäisessä selvityksessä esitetään edellisen yrityksen toimintaa jatkavan yhtiön rakenneuudistussuunnitelma, josta ilmenee osavaltion hallituksen pyrkimys säilyttää Kahlan tarjoamat työpaikat [22].
Restructuring was to take place over the period 1994-1997 and to cost a total of DEM 18,779 million.
Rakenneuudistus oli tarkoitus toteuttaa vuosina 1994–1997 ja sen kokonaiskustannuksiksi arvioitiin 18,779 miljoonaa Saksan markkaa.
The break-even point was to be reached in 1996, with a positive result of DEM 0,101 million.
Kannattavuusraja oli tarkoitus saavuttaa vuonna 1996, jolloin voittoa piti tulla 101000 Saksan markkaa.
The second report was prepared for TIB on 11 January 1994, i.e., before it took its 49 % stake in the company.
Toinen selvitys laadittiin 11 päivänä tammikuuta 1994 TIB:n toimeksiannosta, ennen kuin tämä otti haltuunsa 49 prosentin osuuden yrityksestä.
The study explains that TIB’s objective is to maintain and create jobs in Thuringia [23].
Tutkimuksen mukaan TIB:n tavoitteena oli työpaikkojen säilyttäminen ja uusien luominen Thüringenissä [23].
It points out that viability can be restored only through a restructuring drive enjoying the support of the public authorities.
Tutkimuksessa viitataan siihen, että kannattavuuden palauttaminen oli mahdollista saavuttaa vain julkisten viranomaisten tukeman rakenneuudistuksen avulla.
Break-even should be achieved in 1996, with a positive result of DEM 1,394 million.
Kannattavuusraja oli tarkoitus saavuttaa vuonna 1996, jolloin odotettiin 1,394 miljoonan Saksan markan voittoja.
In addition, the study points out that the public commitment towards Kahla II involves substantial risks, and any possibility of the company paying back any financial support before 1998 is ruled out.
Tutkimuksessa todettiin lisäksi, että Kahla II:n hyväksi myönnettävään julkiseen tukeen liittyi suuria riskejä ja että yrityksellä ei olisi mitään mahdollisuuksia maksaa saamiaan rahoitustukia takaisin ennen vuotta 1998.
In the light of these reports, the Commission concludes that the public financial institutions – particularly TIB – did not act like market economy investors in offering financial support to Kahla II.
Näiden selvitysten perusteella komissio päättelee, että valtion rahoituslaitokset – erityisesti TIB – eivät ole noudattaneet toiminnassaan markkinatalousyritysten periaatteita, kun ne ovat myöntäneet Kahla II:lle rahoitustukea.
The reports clearly state that the objective of the regional government and its financial institutions was to preserve jobs, which is not the main aim of a market economy investor.
Nämä selvitykset osoittavat yksiselitteisesti, että osavaltion hallituksen ja sen rahoituslaitosten tavoitteena oli työpaikkojen säilyttäminen. Tämä ei ole markkinatalousyrityksen päätavoite.
Moreover, the reports forecast losses for at least two years and do not analyse any potential quid pro quos for the authorities’ participation, something that would have been a must for any private investor.
Lisäksi selvityksissä ennakoitiin, että vähintään kaksi seuraavaa vuotta olisivat vielä tappiollisia, mutta niissä ei analysoitu viranomaisten osallistumisen minkäänlaisia mahdollisia vastasuorituksia, vaikka mikä tahansa markkinatalousyritys olisi joutunut sen tekemään.
As regards more specifically the TIB participation, the Commission cannot but adhere to its view that it is not in keeping with the private investor principle and that, consequently, it must be regarded as aid.
Erityisesti TIB:n osakkuutta tarkastellessaan komissio voi vain pysyä kannassaan, jonka mukaan se ei vastaa yksityisen markkinataloussijoittajan periaatetta ja sitä on tästä syystä pidettävä tukena.
The fact that five years later TIB sold its stake to the majority shareholders, Mr G. Raithel and his son, for more than it had itself paid in 1994 does not alter this conclusion.
Tätä päätelmää ei muuta tosiasia, että TIB myi osuutensa viiden vuoden kuluttua enemmistöosakas G. Raithelille ja tämän pojalle jopa omaa vuoden 1994 ostohintaansa korkeampaan hintaan.
TIB’s behaviour must be assessed ex ante, taking the potential risks and expected revenues into account.
TIB:n käyttäytymistä on arvioitava ottaen ennakoivasti huomioon mahdolliset riskit ja odotettavissa olevat tuotot.
On the basis of the reports available at that time, those risks were high [24], no measures were taken to address them and no analysis of future revenues was undertaken.
Tuolloin käytettävissä olevien selvitysten perusteella riskit olivat suuret [24], mutta niiden torjumiseksi ei ryhdytty mihinkään toimenpiteisiin. Tulevia tuottoja ei tarkemmin analysoitu.
What is more, the profit actually made by TIB was small.
Myös TIB:n saama tosiasiallinen myyntivoitto oli vähäinen.
Contrary to what Germany maintains, the terms of the TIB participation are not comparable to the terms offered by the private investor, Mr Raithel.
Vastoin Saksan väitteitä ei TIB:n osakkuusehtoja voida verrata yksityisenä rahoittajana toimineen Raithelin ehtoihin.
Raithel allegedly invested DEM 2,055 million in the company.
Raithel on ilmoituksen mukaan sijoittanut yritykseen 2,055 miljoonaa Saksan markkaa.
However, only DEM 0,055 million came out of his own pocket.
Vain 55000 Saksan markkaa oli kuitenkin peräisin sen yksityisistä varoista.
The remaining DEM 2 million came from state resources in the form of two loans granted to Raithel (measures 16 and 17).
Loput 2 miljoonaa Saksan markkaa oli rahoitettu valtion varoista kahdella Raithelille myönnetyllä lainalla (toimenpiteet 16 ja 17).
Moreover, one of the loans (measure 16) was included in a Federal Government guarantee to the granting Deutsche Ausgleichsbank, while the other (measure 17) was secured by a first mortgage on Kahla II’s land [25].
Toinen laina (toimenpide 16) sisältyi lainan myöntäneelle Deutsche Ausgleichsbank -pankille annettuun valtiontakaukseen ja toinen (toimenpide 17) oli taattu ensisijaisella kiinnityksellä Kahla II:n kiinteistöön [25].
TIB, on the other hand, made available to the company DEM 1,975 million of its own resources in the form of a holding.
TIB on sen sijaan osakkuutensa myötä osoittanut yritykselle omista varoistaan 1,975 miljoonaa Saksan markkaa.
This amount constituted capital which in the event of insolvency would be treated as junior ranking.
Tämä määrä oli omaa pääomaa, jolla on konkurssitapauksessa toissijainen asema.
The risk assumed by TIB is therefore much higher than that assumed by the private investor.
TIB:n ottama riski on näin ollen yksityisen sijoittajan riskiä huomattavasti suurempi.
As will be explained in paragraph 111, Mr Raithel was entitled, furthermore, to withdraw from the agreement if the TIB participation and/or other measures did not materialise, whereas TIB did not have that right.
Kuten jäljempänä 111 kappaleessa todetaan, G. Raithelilla oli myös oikeus irrottautua sopimuksesta, jos TIB:n osakkuus ja/tai muut toimenpiteet eivät toteutuisi, kun taas TIB:llä ei vastaavaa oikeutta ollut.
The TIB participation is therefore not in keeping with the private investor principle.
TIB:n osakkuus ei näin ollen ole yksityisen sijoittajan periaatteen mukainen.
As regards the remaining measures taken by Germany, in view of the particular situation of the company and of the fact that it operated in a market suffering from structural overcapacity, a market economy investor would have granted financial support only under conditions which reflected those facts.
Muista Saksan toteuttamista toimenpiteistä voidaan todeta, että markkinatalousyritys olisi rahoitettavan yrityksen erityisen tilanteen ja sen toiminnan rakenteellisesta ylikapasiteetista kärsivillä markkinoilla huomioon ottaen myöntänyt tälle taloudellista tukea vain ehdoin, jotka olisivat vastanneet näitä tosiseikkoja.
The Commission will first analyse the loans granted by TIB and state-owned banks.
Komissio tarkastelee seuraavaksi TIB:n ja valtion omistamien pankkien myöntämiä luottoja.
These loans are summarised in Table 10.
Yhteenveto näistä luotoista on taulukossa 10:
Interest rate
Korko
Reference rate
Viitekorko
6 million
6 milj.
0,2 million
0,2 milj.
Federal Government guarantee
valtiontakaus
1,8 million
1,8 milj.
mortgage on real estate for DEM 1,8 million; secondary mortgage on real estate for DEM 20 million
ensisijainen 1,8 miljoonan Saksan markan kiinteistökiinnitys; toissijainen 20 miljoonan Saksan markan kiinteistökiinnitys
2 million
2 milj.
mortgage on real estate for DEM 1,8 million, 2nd and 3rd mortgages for DEM 20 million, cession of machinery and rights over third parties, cession of stock, cession of claims against customers, 90 % guarantee from Land of Thuringia
toissijainen 1,8 miljoonan Saksan markan kiinteistökiinnitys, toissijainen ja kolmassijainen 20 miljoonan Saksan markan kiinteistökiinnitys, koneiden ja oikeuksien luovutus ulkopuolisille, varastoista luopuminen, asiakassaatavista luopuminen, Thüringenin osavaltion 90-prosenttinen takaus
1 million
1 milj.
As measure 18
Ks. toimenpide 18
1,73 million
1,73 milj.
3,45 million
3,45 milj.
Table 10 proves that the public financial institutions did not behave like market economy investors.
Taulukko 10 osoittaa, etteivät valtion rahoituslaitokset ole noudattaneet markkinatalousyrityksen periaatetta.
Specifically, as regards the shareholder loan from TIB (measure 12), it is noted that the agreed rate of interest was 12 % but that the amount of interest was capped at 50 % of annual profits.
TIB:n myöntämästä yrityksen tulokseen sidotulla korolla myönnetystä lainasta (toimenpide 12) voidaan erityisesti todeta, että sovittu korko oli 12 prosenttia, mutta koron määrä oli rajattu 50 prosenttiin yrityksen vuotuisesta voitosta.
The reports had already pointed out that Kahla II would not generate any profits during at least the first two years, which is what in fact happened.
Selvityksissä oli jo korostettu sitä, että Kahla II ei tuottaisi ainakaan kahden ensimmäisen vuoden aikana minkäänlaista voittoa. Tämä ennuste on myös toteutunut.
No increased interest rate was agreed to compensate for the years for which interest payments were improbable.
Korotetusta korosta ei ole sovittu niiden vuosien korvaamiseksi, joina koron maksu oli epätodennäköistä.
Consequently, TIB knowingly granted a shareholder loan which did not give it any additional voting rights, without demanding any security and at 0 % interest for at least two years.
Näin ollen TIB on myöntänyt yrityksen voittoon sidotun lainan, johon ei liittynyt mitään korotettuja äänioikeuksia, josta ei vaadittu mitään vakuuksia ja jonka korko oli 0 prosenttia vähintään kahden vuoden ajan.
No risk premium was agreed to offset the risks forecast in the report on the basis of which the shareholder loan (and the holding) was agreed.
Mistään riskikorotuksesta ei sovittu niiden riskien korvaamiseksi, jotka oli ennakoitu yrityksen tulokseen sidotulla korolla myönnetyn lainan myöntämistä (ja osakkuutta) edeltävässä selvityksessä.
As regards the remaining loans, the table shows they were all granted below the reference interest rate.
Muista lainoista taulukko osoittaa, että ne kaikki oli myönnetty viitekorkoa alhaisemmalla korolla.
Moreover, when security was provided, it either came from the public authorities or the same assets were used repeatedly to secure all loans.
Lisäksi vakuudet, mikäli niitä asetettiin, olivat joko viranomaisten asettamia tai kaikkien lainojen vakuudeksi annettiin toistuvasti sama omaisuus.
These assets were not independently valued, so their actual value is uncertain.
Kyseisestä omaisuudesta ei ole puolueetonta arviota, joten niiden tosiasiallinen arvo on kyseenalainen.
It must also be remembered that they were financed with state support.
Lisäksi on muistettava, että kyseinen omaisuus oli rahoitettu valtion tuella.
The guarantee agreement provided that a subsidiary guarantee amounting to DEM 0,7 million should be given by Mr G. Raithel, unless it could be proved that he had given a personal guarantee for the equity loan (measure 16).
Takaussopimuksessa edellytettiin, että G. Raithelin olisi annettava toissijainen 0,7 miljoonan Saksan markan takaus, ellei kävisi ilmi, että hän on antanut oman pääoman vahvistamiseksi myönnetylle lainalle (toimenpide 16) henkilökohtaisen vakuuden.
The loan agreement for measure 16 does not mention any provision of a personal guarantee, but refers to a Federal Government guarantee.
Toimenpiteeseen 16 liittyvä lainasopimus ei viittaa henkilökohtaisen takauksen vaan valtiontakauksen antamiseen.
The Commission was never informed that such a DEM 0,7 million guarantee was ever given.
Komissiolle ei kuitenkaan ole missään vaiheessa ilmoitettu tämän 0,7 miljoonan Saksan markan takauksen antamisesta.
Rather, according to the Commission’s information, the loan was secured by a Federal Government guarantee and not by a personal guarantee.
Lisäksi komission tietojen mukaan lainalle ei annettu henkilökohtaista takausta, vaan sille myönnettiin valtiontakaus.
Even if it had been given, it would rank lower than every other security and would cover only a very small part of the potentially high risk of non-payment.
Vaikka takaus olisikin annettu, se olisi toissijainen kaikkiin muihin vakuuksiin nähden ja kattaisi vain hyvin pienen osan mahdollisesta suuresta luottoriskistä.
In view of the above, the Commission can only conclude that the public banks and institutions did not act like market economy operators.
Tästä syystä komissio voi vain päätellä, etteivät valtion omistamat pankit ja laitokset ole toimineet markkinatalousperiaatteita noudattavien markkinaosapuolten tavoin.
Moreover, as regards the loans under measures 16-22, Germany itself describes them as aid [28], albeit of the existing variety.
Myös Saksa nimittää toimenpiteisiin 16–22 sisältyviä lainoja tuiksi [28], tosin voimassa olevaksi tueksi.
The Commission shares Germany’s view that they constitute aid.
Komissio on yhtä mieltä Saksan kanssa siitä, että toimenpiteet ovat tukia.
As regards their classification as existing aid, this issue will be analysed in the sections that follow.
Niiden luokittelua voimassa olevaksi tueksi tarkastellaan seuraavissa kappaleissa.
Regarding the grants (measures 15, 24-29 and 31-32), the Commission considers that a market economy investor would not have granted non-reimbursable subsidies.
Avustusten (toimenpiteet 15, 24–29, 31–32) osalta komissio katsoo, että markkinatalousyritys ei olisi myöntänyt avustuksia vaatimatta niiden takaisinmaksua.
Germany has not contested this point.
Saksa ei ole kiistänyt tätä tosiasiaa.
Finally, as regards the 90 % state guarantees (measures 13, 14, 23 and 30), Germany itself accepts that they constitute aid.
Osavaltion myöntämät 90-prosenttiset takaukset (toimenpiteet 13, 14, 23 ja 30) Saksa myöntää tuiksi.
In view of the related high risk and the lack of an appropriate risk premium, the Commission fully shares this view.
Niihin liittyvät suuret riskit ja riittävän riskilisän puuttuminen huomioon ottaen komissio on tästä asiasta täysin samaa mieltä.
There is therefore no need to analyse this issue further.
Tämän kysymyksen edelleen tutkiminen ei siis ole tarpeellista.
Germany asserts that these guarantees fall under the de minimis rules.
Saksan mukaan takaukset kuuluvat vähämerkityksisiä tukia koskevien sääntöjen soveltamisalaan.
This will be examined in Section D.
Tätä kysymystä tarkastellaan arvioinnin D osassa.
In view of the above, the Commission cannot conclude that the public financial institutions offered support to Kahla II under conditions comparable to those of a market economy investor.
Näin ollen komissio ei voi päätellä, että valtiolliset rahoituslaitokset olisivat myöntäneet Kahla II:lle tukea ehdoin, jotka olisivat verrattavissa markkinatalousyrityksen noudattamiin ehtoihin.
Consequently, all Germany’s measures are still regarded as aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
Tästä syystä kaikkia Saksan myöntämiä toimenpiteitä pidetään edelleen EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena.
Company in difficulty
Vaikeuksissa olevat yritykset
Kahla II is an Auffanglösung, this is, a new set-up which has taken over the assets of a bankrupt company.
Kahla II on niin sanottu Auffanglösung, eli uusi yritys, joka on ottanut haltuunsa selvitystilassa olevan yrityksen omaisuuden.
Although they are newly created companies, Auffanglösungen, a peculiar eastern German creation, can be regarded as companies in difficulty.
Vaikka tällaiset yritykset ovat uusia yrityksiä, joita on perustettu erityisesti Itä-Saksaan, niitä voidaan pitää vaikeuksissa olevina yrityksinä.
The reason for this is that these shell companies take over the assets of a company which has gone bankrupt and continue their business, usually without undergoing any acceptable restructuring.
Tämä johtuu siitä, että kyseiset pöytälaatikkoyhtiöt ovat ottaneet haltuunsa selvitystilassa olevan yrityksen omaisuuden ja jatkavat sen toimintaa, yleensä ilman ennalta toteutettua riittävää rakenneuudistusta.
Auffanglösungen therefore “inherit” a number of structural deficiencies and need substantial changes if they are to operate in a market economy.
Toisen yrityksen toimintaa jatkavat yritykset saavat näin ollen perintönä joukon rakenteellisia ongelmia ja niiden on toteutettava merkittäviä muutoksia voidakseen toimia markkinataloudessa.
Among these changes are investments to replace and update old plant and machinery, changes in the company’s structure (traditionally large conglomerates operating under a planned economy), personnel reduction (eastern German conglomerates usually operated with an excessively large workforce), a new product orientation, marketing, etc. In addition, the confidence of customers, suppliers and credit institutions needs to be regained since the Auffanggesellschaft is the successor to a failed company.
Tällaisia muutoksia ovat investoinnit vanhojen koneiden ja laitteiden korvaamiseen ja nykyaikaistamiseen, yrityksen rakenteen muuttaminen (perinteiset suuret yritysryppäät, jotka ovat toimineet suunnitelmataloudessa), henkilöstön vähentäminen (Itä-Saksan yritysryppäiden henkilöstön koko oli yleensä niiden toimintaan nähden liian suuri), tuotannon suuntaaminen uudelleen, markkinointi jne. Asiakkaiden, toimittajien ja luottolaitosten luottamus on myös saavutettava uudelleen, koska toimintaa jatkava uusi yritys on konkurssin tehneen yrityksen seuraaja.
In this sense they are not comparable to other newly created companies.
Tässä suhteessa niitä ei voi verrata muihin vasta perustettuihin yrityksiin.
The adjustment usually takes place through a restructuring involving, in most cases, state aid.
Sopeutuminen edellyttää tavallisesti rakenneuudistusta, johon liittyy useimmiten valtiontukia.
Taking the specific situation of the former eastern Germany into account, the Commission has adopted a flexible, generous approach allowing Auffanglösungen to benefit from restructuring aid until the end of 1999.
Saksan uusien osavaltioiden erityistilanteen vuoksi komissio on hyväksynyt joustavan ja väljän järjestelyn, joka mahdollistaa rakenneuudistustukien myöntämisen vanhan yrityksen toimintaa jatkaville yrityksille vuoden 1999 loppuun saakka.
This approach is codified in footnote 10 of the restructuring aid guidelines [29].
Tästä menettelytavasta on säädetty rakenneuudistusta koskevien suuntaviivojen (1999) alaviitteessä 10 [29].
In view of their specific situation, Auffanggesellschaften form an exception to the rule that newly created companies are ineligible for rescue and restructuring aid under the restructuring aid guidelines.
Erityisen tilanteensa vuoksi vanhan yrityksen toimintaa jatkavat yhtiöt muodostavat poikkeuksen säännöstä, jonka mukaan vasta perustetuille yrityksille ei voida rakenneuudistusta koskevien suuntaviivojen perusteella myöntää yritysten pelastamiseen ja rakenneuudistukseen tarkoitettuja tukia.
In separate proceedings [30], Germany expressly stated in letters dated 5 March and 6 May 1999 that Kahla II was a company in difficulty.
Erään toisen menettelyn yhteydessä [30] Saksa on yksiselitteisesti todennut 5 päivänä maaliskuuta ja 6 päivänä toukokuuta 1999 päivätyillä kirjeillä, että Kahla II on vaikeuksissa oleva yritys.
However, two years later, in a letter dated 26 September 2001, Germany contradicted its earlier statements, asserting that Kahla II had never been in difficulty.
Kahta vuotta myöhemmin Saksa kuitenkin aiempien ilmoitustensa vastaisesti totesi 26 päivänä syyskuuta 2001 päivätyllä kirjeellä, ettei Kahla II ollut koskaan ollut vaikeuksissa oleva yritys.
In the context of these proceedings, Germany considers that Kahla II cannot be regarded as a firm in difficulty as not all the conditions of the restructuring aid guidelines are met.
Tämän menettelyn yhteydessä Saksa katsoo, ettei Kahla II ole vaikeuksissa oleva yritys, koska kaikki rakenneuudistusta koskevissa suuntaviivoissa mainitut ehdot eivät täyty.
The Commission would point out that the restructuring aid guidelines do not give a precise definition of a company in difficulty, but instead mention typical symptoms.
Komissio huomauttaa, etteivät rakenneuudistusta koskevat suuntaviivat sisällä tarkkaa vaikeuksissa olevan yrityksen määritelmää, mutta niissä mainitaan kuitenkin tyypillisiä piirteitä.
Ex post this is confirmed by the fact that, according to the information available, the company never obtained any external bank finance without state support [33].
Jälkeen päin tämän vahvistaa tosiseikka, että yritys ei ole käytettävissä olevien tietojen mukaan koskaan saanut rahoitusta pankeilta ilman valtiontukea [33].
Effectively some of the indicators set out in the restructuring guidelines are not envisaged for Auffanglösungen since, as start-ups, the past cannot be looked into.
Joitakin rakenneuudistusta koskevissa suuntaviivoissa esitetyistä indikaattoreista ei ole tosiasiallisesti tarkoitettu sovellettavaksi vanhan yrityksen toimintaa jatkaviin yhtiöihin, koska ne on vasta perustettu ja niiden liiketoiminnan aiempaa kehitystä ei voida sen vuoksi tutkia.
Consequently, at the time of their creation they do not suffer from deteriorating profitability, increasing losses, diminishing turnover, growing inventories, declining cash flow, rising interest charges, etc. The Commission here recalls that Auffanglösungen are the exception to the rule that under the restructuring aid guidelines newly created companies cannot be considered firms in difficulty and therefore are not eligible for restructuring aid.
Tästä syystä ne eivät perustamisajankohtanaan kärsi sellaisista oireista kuten kannattavuuden taantuminen tai tappioiden lisääntyminen, liikevaihdon supistuminen, varastojen kasvu, kassavirran heikkeneminen, korkovastuiden lisääntyminen jne. Tässä yhteydessä komissio muistuttaa, että vanhan yrityksen toimintaa jatkavat yhtiöt ovat poikkeus säännöstä, jonka mukaan vasta perustettuja yrityksiä ei voida pitää vaikeuksissa olevina yrityksinä eikä niille sen vuoksi voida myöntää rakenneuudistustukia.
On the other hand, other indicators do apply to Auffanglösungen, particularly low net asset value.
Toisaalta on muita indikaattoreita, joita voidaan soveltaa vanhan yrityksen toimintaa jatkaviin yhtiöihin, kuten erityisesti nettovarallisuuden pienuus.
In the case of Kahla II, the Commission would point out that it is the successor to a bankrupt company and is therefore likely to have lost the confidence of a number of customers, suppliers and financial institutions.
Komissio muistuttaa, että Kahla II on konkurssitilassa olevan yhtiön seuraaja ja näin ollen se on oletettavasti menettänyt useiden asiakkaiden, toimittajien ja rahoituslaitosten luottamuksen.
Even the acquisition of assets was thus dependent on state support.
Jopa omaisuutensa hankintaa varten se tarvitsi valtion tukea.