natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its decision to initiate proceedings, the Commission expressed doubts as to whether the scheme satisfied all the tests in point 4(3) of the notice of 11 March 2000 on the application of Articles 87 and 88 of the EC Treaty to State aid in the form of guarantees (the ‘Guarantees Notice’) [2], which would have allowed the Commission to conclude that there was no aid involved.
Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio epäili, että Italian alusrahoituksen takausrahasto ei täytä kaikkia niitä edellytyksiä, jotka mainitaan EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta valtiontukiin takauksina 11 päivänä maaliskuuta 2000 annetun tiedonannon (jäljempänä ’takauksia koskeva tiedonanto’) [2] 4.3 kohdassa ja joiden perusteella voitaisiin sulkea pois se mahdollisuus, että tukijärjestelmään sisältyy valtiontukea.
Among other things, the Commission wondered whether a State-provided guarantee scheme which charged the same premium to all users independently of the individual risks of the financed project — in a sector where there was a market willing to offer such guarantees — could be considered likely to be self-financing.
Komissio pohti myös, miten todennäköistä on, että valtion perustama takausrahasto, joka veloittaa kaikilta järjestelmän käyttäjiltä saman palkkion rahoitettavaan hankkeeseen liittyvistä riskeistä riippumatta ja toimii alalla, jolla on tällaisten takausten myöntämiseen valmiit markkinat, kykenee itse rahoittamaan takauksista aiheutuvat kulut.
Also, the Commission had doubts that the premiums paid by the beneficiaries were in line with the market, or sufficient to cover all the costs of the scheme.
Lisäksi komissio epäili, että tuensaajilta perittävät palkkiot eivät olisi markkinahintojen mukaisia tai että ne eivät ainakaan riittäisi kattamaan kaikkia järjestelmän kustannuksia.
Last, the Commission could not be certain that a percentage of only 10 % of the most risky part of the loan would be enough to ensure that the lender assessed the creditworthiness of the borrower properly and minimised the risks associated with the transaction.
Komissio ei myöskään voinut sulkea pois sitä mahdollisuutta, että ainoastaan 10 prosentin osuus riskialtteimmasta lainaosuudesta voi osoittautua riittämättömäksi varmistamaan, että lainanantaja arvioi asianmukaisesti lainanottajan luottokelpoisuuden ja minimoi toimenpiteeseen liittyvät riskit.
The Italian authorities submit that the Fund does not involve aid, for the following reasons:
Italian viranomaisten mukaan rahasto ei sisällä valtiontukea seuraavista syistä:
the rules of the Fund permit guarantees to be granted only to shipowners of meeting strict economic criteria, with a risk profile below the average; these beneficiaries have similar risk profiles, and thus no substantial differentiation of guarantee premiums appears necessary;
takausten myöntämistä koskevien sääntöjen perusteella tuensaajiksi voidaan valita vain sellaisia varustamoja, jotka täyttävät tiukat taloudelliset vaatimukset ja joihin liittyvät riskit ovat keskimääräistä pienempiä; palkkioiden suuruutta ei juuri tarvitse vaihdella, koska tuensaajat voidaan luokitella niihin liittyvien riskien perusteella hyvin samantyyppisiin ryhmiin;
a market survey conducted among several credit institutions operating in Italy has shown that the average market premium for similar guarantees is substantially equivalent to that proposed by the Italian authorities.
Italiassa toimivien luottolaitosten parissa suoritetun otostutkimuksen perusteella voidaan todeta, että vastaavien takausten keskimääräinen markkinahinta vastaa Italian viranomaisten myöntämien takausten hintaa.
Thereafter, by letter of 3 June 2004, the Italian authorities indicated their readiness to adopt a system of risk differentiation whereby projects would be charged different premiums according to the financial risk involved.
Myöhemmin Italian viranomaiset ilmoittivat 3 päivänä kesäkuuta 2004 päivätyllä kirjeellä olevansa valmiit ottamaan käyttöön järjestelmän, jossa palkkioiden suuruus vaihtelee rahoitettaviin hankkeisiin liittyvien riskien mukaan.
This system takes as its point of departure the original 0,5 % p.a. premium.
Lähtökohtana on alkuperäinen 0,5 prosentin vuosipalkkio.
Essentially, the premiums would vary according to the length of the loan and the risk of the project.
Pääpiirteissään palkkiot vaihtelisivat rahoituksen keston ja rahoitettaviin hankkeisiin liittyvien riskien mukaan.
Three different risk profiles would be established.
Luotot on tarkoitus jakaa kolmeen luokkaan.
For a 12-year loan, the one-off premium to be paid by the beneficiaries would amount to 2,065 % for the lowest risk category, to 2,603 % for the medium risk category, and to 3,142 % for the highest risk category.
Kun luotto on myönnetty 12 vuodeksi, tuensaajilta perittäisiin kiinteänä palkkiona alhaisimmassa riskiluokassa 2,065 prosenttia, keskimmäisessä riskiluokassa 2,603 prosenttia ja korkeimmassa riskiluokassa 3,142 prosenttia.
This would correspond to a premium ranging between 0,4563 % p.a. of the guaranteed amount for the least risky projects to 0,6562 % p.a. for the most risky ones.
Tämän mukaan vuotuinen korko olisi vähemmän riskialttiilla hankkeilla 0,4563 prosenttia takauksen kohteena olevasta määrästä ja riskialttiimmilla hankkeilla 0,6562 prosenttia.
The authorities would establish different ranges of values according to six financial parameters which the authorities would have to assess when a potential beneficiary applied for the scheme.
Viranomaisten on tarkoitus jakaa uudet hakijat eri luokkiin kuuden taloutta ja rahoitusta koskevan kriteerin nojalla.
The applicant’s overall performance in these parameters would result in it being placed into one of the three different risk categories.
Hakijat sijoitetaan johonkin kolmesta riskiluokasta sen mukaan, miten ne kaiken kaikkiaan täyttävät nämä kriteerit.
However, this system has never been further elaborated, and no other concrete details on its possible operation have been submitted by the Italian authorities.
Järjestelmää ei kuitenkaan ole viimeistelty eivätkä Italian viranomaiset ole toimittaneet tarkempia tietoja sen käytännön toiminnasta.
Existence of State aid within a meaning of Article 87(1) of the Treaty
Onko kyse perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta tuesta
Article 87(1) of the Treaty states that any aid granted by a Member State or through State resources which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings is incompatible with the common market in so far as it affects trade between Member States.
Perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
The measure to be assessed here consists of a guarantee fund providing cover for the financing of loans granted by banks to shipowners for shipbuilding or conversion work carried out in Italian shipyards.
Arvioinnin kohteena on takausrahasto, josta on tarkoitus myöntää takauksia lainoille, joita pankit myöntävät varustamoille italialaisilla telakoilla tehtäviä laivanrakennukseen ja laivakonversioon liittyviä töitä varten.
The Commission outlined its approach to such securities in the Guarantees Notice [3].
Komissio on ilmoittanut kantansa tällaisiin toimenpiteisiin tiedonannossa EY:n perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta valtiontukiin takauksina (jäljempänä ’takauksia koskeva tiedonanto’) [3].
The Guarantees Notice explains why — under certain conditions — a State guarantee can constitute State aid: ‘The State guarantee enables the borrower to obtain better financial terms for a loan than those normally available on the financial markets.
Takauksia koskevassa tiedonannossa selitetään, millä perusteella valtion myöntämää takausta voidaan pitää valtiontukena: ”Valtiontakauksella lainanottaja saa lainalleen rahoitusmarkkinoilla yleisesti saatavilla olevia edullisemmat ehdot.
Typically, with the benefit of the State guarantee, the borrower can obtain lower rates and/or offer less security.
Valtiontuella lainanottaja saa alhaisemman koron ja/tai antaa vähemmän vakuuksia.
In some cases, the borrower would not, without a State guarantee, find a financial institution prepared to lend on any terms (…).
Joissain tapauksissa lainanottaja ei ilman valtion takausta löytäisi rahoituslaitosta, joka olisi valmis antamaan sille lainaa millään ehdoilla.
The benefit of a State guarantee is that the risk associated with the guarantee is carried by the State.
(…) Valtiontakauksesta saatava hyöty on se, että valtio kantaa takaukseen liittyvän riskin.
Thus, even if no payments are ever made by the State under a guarantee, there may nevertheless be a State aid under Article 87(1)’ [4].
Siten kyseessä voi olla 87 artiklan 1 kohdan mukainen valtiontuki, vaikka valtio ei joutuisi maksamaan takaamaansa määrää” [4].
Economic advantage
Taloudellinen etu
The main question in the present case is whether the premiums charged for the guarantee reflect an adequate market price.
Tutkittavana olevassa tapauksessa on ensisijaisesti selvitettävä, vastaavatko takauksesta perittävät palkkiot asianmukaista markkinahintaa.
In light of the general principles of State aid review, and on the basis of the provisions outlined above, it is evident that the underlying principle of the Guarantees Notice is that the benchmark for assessing whether a guarantee is free of State aid is the market.
Valtiontukien valvontaa koskevista perusperiaatteista ja edellä mainituista määräyksistä voidaan johtaa takauksia koskevassa tiedonannossa vahvistettu periaate, jonka mukaan markkinat muodostavat viitekehyksen, jonka perusteella arvioidaan, sisältyykö takaukseen valtiontukea vai ei.
If the State obtains a remuneration for the guarantee that is equivalent to what a private market operator would charge to equivalent beneficiaries, the beneficiaries are not being granted any advantage, and the State is acting like any private investor or creditor operating on the financial market.
Jos valtio saa takauksesta yhtä suuren korvauksen kuin yksityinen toimija saisi vastaavilta tuensaajilta, tuensaaja ei saa mitään ylimääräistä etua, vaan valtio toimii samoin kuin rahoitusmarkkinoilla toimiva yksityinen sijoittaja tai luotonantaja.
If, however, the price paid by the beneficiaries and the conditions applied to the guarantees are more favourable than those available in the market, then there is a clear economic advantage to the beneficiaries, and therefore (assuming the other conditions are met) State aid within the meaning of the Treaty.
Jos sen sijaan tuensaajan maksama korvaus ja takaukseen sovellettavat ehdot ovat edullisemmat kuin markkinahinta ja -ehdot, tuensaaja saa selvää taloudellista etua ja (jos myös muut edellytykset täyttyvät) kyseessä on perustamissopimuksessa tarkoitettu valtiontuki.
Point 4.3 of the Guarantees Notice lays down six conditions on the basis of which the Commission will assess whether a State guarantee scheme constitutes State aid.
Takauksia koskevan tiedonannon 4.3 kohdassa määritellään kuusi perustetta, joiden avulla komissio voi määrittää, sisältääkö valtiontakausjärjestelmä valtiontukea.
In the first place, therefore, the Commission must consider whether the notified scheme fulfils these conditions; if it does, the Commission can conclude immediately that there is no aid element involved.
Tämän vuoksi komission on ensisijaisesti arvioitava, täyttääkö ilmoitettu järjestelmä nämä ehdot, sillä näin voidaan välittömästi sulkea pois valtiontuen mahdollisuus.
Point 4.3 states that a State guarantee scheme that fulfils all the following conditions does not constitute State aid under Article 87(1):
Tiedonannon 4.3 kohdan perusteella valtiontakausjärjestelmä ei muodosta 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
the scheme does not allow guarantees to be granted to borrowers who are in financial difficulty;
järjestelmän ehtojen mukaan takauksia ei voida antaa lainanottajille, jotka ovat taloudellisissa vaikeuksissa;
the borrowers would in principle be able to obtain a loan on market conditions from the financial markets without any intervention by the State;
lainanottaja voisi periaatteessa saada rahoitusmarkkinoilta markkinaehtoista lainaa ilman valtion väliintuloa;
the guarantees are linked to a specific financial transaction, are for a fixed maximum amount, do not cover more than 80 % of each outstanding loan or other financial obligation (except for bonds and similar instruments) and are not open-ended;
takaukset liittyvät tiettyyn rahoitustoimeen, niille on asetettu kiinteä enimmäismäärä, ne kattavat enintään 80 prosenttia lainasaamisen tai muun rahoitussitoumuksen määrästä (lukuun ottamatta joukkolainoja ja vastaavia instrumentteja) ja niiden voimassaoloaika on rajoitettu;
the terms of the scheme are based on a realistic assessment of the risk so that the premiums paid by the beneficiary enterprises make it, in all probability, self-financing;
järjestelmän ehdot perustuvat realistiseen riskien arviointiin, joten on erittäin todennäköistä, että takauksensaajina olevien yritysten maksamat takausmaksut kattavat takauksista aiheutuvat kulut;
the scheme provides for the terms on which future guarantees are granted and the overall financing of the scheme to be reviewed at least once a year;
järjestelmä sisältää tulevien takausten myöntämiseen sovellettavat ehdot, ja koko järjestelmän rahoitusta tarkastellaan uudelleen ainakin kerran vuodessa;
the premiums cover both the normal risks associated with granting the guarantee and the administrative costs of the scheme, including, where the State provides the initial capital for the start-up of the scheme, a normal return on that capital.
takausmaksut kattavat sekä takauksen myöntämiseen liittyvät tavanomaiset riskit että järjestelmän hallinnolliset kulut, ja jos valtio antaa alkupääoman takausjärjestelmän perustamiseen, niihin sisältyy tavanomainen tuotto pääomalle.
In the present case conditions (a), (b), (c) and (e) are fulfilled, but conditions (d) and (f) are not, as the risk carried by the State is not remunerated by an appropriate premium.
Komissio katsoo, että tutkittavana olevassa tapauksessa a, b, c ja e kohdassa mainitut edellytykset täyttyvät, kun taas d ja f kohdan edellytykset eivät täyty, sillä valtion ottamasta riskistä ei peritä asianmukaista maksua.
Point 4.3(d) and (f) of the Notice require that the terms of the scheme be based on a realistic assessment of the risk, so as to make the system in all probability self-financing, and that the premiums collected be sufficient to cover the normal risks associated with granting the guarantees and the administrative costs of the scheme, including, where the State provides the initial capital for the start-up of the scheme, a normal return on that capital.
Tiedonannon 4.3 kohdan d ja f alakohdan mukaan järjestelmän ehtojen on perustuttava realistiseen riskien arviointiin, jonka mukaan järjestelmä todennäköisesti pystyy itse kattamaan takauksista aiheutuvat kulut ja takausmaksut kattavat sekä takauksen myöntämiseen liittyvät tavanomaiset riskit että järjestelmän hallintomenot (ja silloin kun valtio antaa alkupääoman takausjärjestelmän perustamiseen, myös tavanomaisen tuoton tälle pääomalle).
Italy has not been able to demonstrate to the satisfaction of the Commission that the premiums provided for in the scheme can make it self-financing and cover all administrative costs.
Italian viranomaiset eivät ole pystyneet osoittamaan komissiolle, että järjestelmän mukaisten palkkioiden avulla voitaisiin taata järjestelmän rahoitus ja kattaa kaikki hallintomenot.
Inadequacy of the proposed premium
Ehdotetut palkkiot eivät ole asianmukaisia
Credit institutions operating on the financial market would charge their clients higher premiums for similar guarantees, given that a one-off premium of 2,3 % does not appear sufficient to ensure that in all likelihood all costs due to possible defaults and to administrative expenses will be covered.
Rahoitusmarkkinoilla toimivat luottolaitokset vaatisivat tämäntyyppisestä takauksesta korkeamman palkkion, sillä 2,3 prosentin kertapalkkio ei todennäköisesti riittäisi kattamaan kaikkia mahdollisista maksulaiminlyönneistä aiheutuvia menoja ja vielä lisäksi hallintomenoja.
This is also true for the range of premiums between 2,065 % and 2,603 % mentioned in the Italian authorities’ letter of 3 June 2004.
Sama pätee niihin palkkioihin, joiden suuruudeksi on 3 päivänä kesäkuuta 2004 päivätyssä kirjeessä määritelty 2,065–2,603 prosenttia.
The Italian authorities have not had any similar guarantee schemes in operation in the past, and consequently do not possess any reliable historical or empirical data (on e.g. industry defaults, the revenues of the scheme, or the actual administrative costs of running the scheme) which might have enabled them to demonstrate that the scheme would be self-financing.
Italiassa ei aiemmin ole ollut vastaavia valtiontakausjärjestelmiä, minkä vuoksi Italian viranomaisilla ei ole esittää aiempiin kokemuksiin perustuvia luotettavia tietoja (maksulaiminlyöntien osuus kyseisellä alalla, järjestelmän tuotto ja sen hallinnoinnista aiheutuvat todelliset kulut), joiden avulla ne voisivat osoittaa järjestelmän pystyvän rahoittamaan toimintansa itse.
The Italian authorities argue that the premium proposed is derived from a comparable market benchmark, and should therefore be considered adequate.
Italian viranomaisten mukaan ehdotettu palkkio perustuu muilla vastaavilla markkinoilla käytettyyn viitearvoon, minkä vuoksi sitä on pidettävä asianmukaisena.
This is not borne out by the Commission’s information.
Komission käytössä olevat tiedot eivät kuitenkaan tue tätä väitettä.
First, the Italian authorities themselves in their letter of 7 October 1998 state that the average market price of a bank guarantee amounts, in their view, to 0,915 % p.a.
Ennen muuta Italian viranomaiset ovat itse todenneet 7 päivänä lokakuuta 1998 päivätyssä kirjeessään, että takauksesta perittävä keskimääräinen markkinahintainen maksu on 0,915 prosenttia vuodessa.
This is much higher than the annual premium that would correspond to the one-off premiums proposed by the Italian authorities initially or in the premiums proposed in their letter of 3 June 2004.
Tämä on huomattavasti enemmän kuin Italian viranomaisten alun perin ilmoittamaa kertapalkkiota tai 3 päivänä kesäkuuta 2004 päivätyssä kirjeessä ilmoitettuja palkkioita vastaavat vuotuiset kustannukset.
Second, the inadequacy of the proposed premium is confirmed by more recent data likewise provided to the Commission by the Italian authorities themselves.
Toiseksi suunnitellun palkkion epäasianmukaisuus käy ilmi myös tuoreemmista tiedoista, jotka nekin ovat Italian viranomaisten toimittamia.
In 2003 the Italian authorities conducted a market survey with the aim of investigating how much credit institutions would charge their clients for similar guarantees.
Vuonna 2003 Italian viranomaiset laativat otostutkimuksen, jonka tarkoituksena oli arvioida luottolaitosten vastaavista takauksista perimä keskimääräinen markkinahinta.
According to the letters received from the Italian banks and submitted to the Commission, all banks questioned would charge premiums higher than 0,5 % p.a., or a range of premiums higher than that proposed by Italy in its letter of 3 June 2004.
Komissiolle toimitetuista Italian pankkien kirjeistä käy ilmi, että kaikki tutkimuksessa mukana olleet luottolaitokset perisivät tällaisesta takauksesta yli 0,5 prosentin vuotuisen palkkion tai soveltaisivat palkkioita, jotka ovat korkeampia kuin ne, joita Italian viranomaiset ehdottavat 3 päivänä kesäkuuta 2004 päivätyssä kirjeessään.
The premiums suggested by the banks are as follows:
Pankit ehdottivat seuraavia palkkioita:
between 0,50 % and 0,75 % p.a.
0,50 %–0,75 % vuodessa
ca 0,60 % p.a.
noin 0,60 % vuodessa
0,60 % p.a.
0,60 % vuodessa
between 0,70 % and 0,80 % p.a.
0,70 %–0,80 % vuodessa
between 0,70 % and 0,75 % p.a.
0,70 %–0,75 % vuodessa
ca 0,75 % p.a.
noin 0,75 % vuodessa
between 0,75 % and 1,25 % p.a.
0,75 %–1,25 % vuodessa
Third, the inadequacy of the proposed premium is confirmed by the experience the Commission has gained in assessing ship financing schemes in Germany, which, unlike the Italian Fund, have been running for several years.
Kolmanneksi ehdotetun palkkion epäasianmukaisuuden vahvistaa komission pitkäaikainen kokemus Saksan alusrahoituksen takausjärjestelmien tutkimisesta, sillä toisin kuin Italiassa, Saksassa tällaisia järjestelmiä on ollut jo useita vuosia.
In December 2003 the Commission approved the guarantee schemes operated by the German Länder (State aid measure No N 512/03 [5]) on the grounds that the notified measures did not constitute State aid within the meaning of the Treaty.
Joulukuussa 2003 komissio hyväksyi Saksan osavaltioiden takausjärjestelmät (valtiontuki N 512/03 [5]), koska ilmoitetut toimenpiteet eivät sisältäneet perustamissopimuksessa tarkoitettua valtiontukea.
The German case showed that, to ensure that the default risks (and the administrative costs) were in all probability covered, higher premiums were needed: the German schemes carried premiums which varied between 0,8 % and 1,5 % p.a., depending on the creditworthiness of the beneficiary.
Saksan tapaus osoitti, että palkkioiden on oltava korkeampia, jotta luottotappioriski (ja hallintomenot) pystytään varmasti kattamaan: Saksan järjestelmien mukaiset vuosipalkkiot olivat tuensaajan luottokelpoisuuden mukaan 0,8–1,5 prosenttia.
As the German scheme and the Italian scheme are substantially analogous and raise similar issues, the Commission suggested that the Italian authorities give careful consideration to the Decision in the case of the German Länder guarantee schemes, especially because, as already mentioned, the Länder had already had various guarantee schemes for shipbuilding in place in the past.
Olettaen, että Saksan ja Italian järjestelmät ovat olennaisilta osiltaan samantapaiset ja että niihin liittyy samantyyppisiä ongelmia, komissio on kehottanut Italian viranomaisia tutkimaan huolellisesti Saksan osavaltioiden järjestelmiä koskevat päätökset ennen muuta siksi, että kuten edellä on todettu, Saksan osavaltioissa on jo aiemmin ollut käytössä erilaisia alusrahoituksen valtiontakausjärjestelmiä.
While the Italian authorities had not been able to produce any evidence to show that the scheme would be ‘in all probability self-financing’, the German authorities had extensive and reliable historical data on which to base their estimates [6].
Italian viranomaiset eivät ole pystyneet esittämään mitään todisteita siitä, että järjestelmä voisi todennäköisesti rahoittaa toimintansa itse, kun taas Saksan viranomaiset ovat esittäneet arvioidensa tueksi huomattavan määrän kokemuksiin perustuvia luotettavia tietoja [6].
The Commission accordingly provided Italy with a non-confidential copy of the Commission Decision on the guarantee schemes operated by the German Länder.
Tämän vuoksi komissio onkin lähettänyt Italian viranomaisille Saksan osavaltioiden järjestelmiä koskevasta päätöksestä version, josta luottamukselliset tiedot on poistettu.
In addition, when the Italian authorities expressed their desire to have more complete and detailed information on the German case, if possible from the German authorities themselves, the Commission provided the Italian authorities and their consultant with contact details for the German authorities and their consultant.
Italian viranomaisten pyydettyä komissiolta täydellisempiä ja yksityiskohtaisempia tietoja, jotka olisivat peräisin mahdollisesti suoraan Saksan viranomaisilta, komissio toimitti Italian viranomaisille ja niiden käyttämälle ulkopuoliselle asiantuntijalle Saksan toimivaltaisten viranomaisten ja näiden käyttämän asiantuntijan yhteystiedot.
Lack of risk differentiation
Riskejä ei ole eriytetty
In addition, the Commission considers that the Fund is not based on a realistic assessment of the risks and would therefore not in all probability be self-financing.
Komissio katsoo myös, että rahasto ei perustu realistiseen riskiarvioon ja että tämän vuoksi ei ole varmaa, että se pystyy rahoittamaan toimintansa.