natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In so far as Germany had previously spoken of a ‘single intention to invest’, as the Commission had noted in its decision to initiate the procedure, this applied solely to the 1993 transfers.
Siltä osin kuin Saksa oli aikaisemmin puhunut ’yhtenäisestä sijoitustavoitteesta’, kuten komissio oli huomauttanut menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessään, tämä koski ainoastaan vuoden 1993 toimia.
The ‘side letter’ of 22 December 1992, which was referred to in Germany's letter of December 1999, also referred to — and was only concerned with — the 1986 transfer solely to the extent that the reassignment right to reassign the shares given to FHH in 1986 and 1993 was concerned.
Saksan joulukuussa 1999 lähettämässä kirjeessä mainittu 22 päivänä joulukuuta 1992 laadittu oheiskirje koski vuoden 1986 siirtoa, ja kirjeessä viitattiin kyseiseen siirtoon yksinomaan siltä osin kuin kyse oli oikeudesta siirtää takaisin Hampurin osavaltiolle vuonna 1986 ja 1993 siirretyt osakkeet.
In addition, Germany's statement that the direct remuneration of DEM [...] million each year corresponded to around [less than 3 %] of the total amount of all the transfers, was intended merely as an illustration.
Lisäksi Saksan toteamus, jonka mukaan suoraan vuosittain maksettava [...] miljoonan Saksan markan suuruinen korvaus vastasi noin [alle 3 prosenttia] kaikkien siirtojen yhteenlasketusta määrästä, oli tarkoitettu pelkästään valaisevaksi esimerkiksi.
However, in its view, this in no way altered the fact that de facto and de jure the 1986 transfer was a quite separate process.
Tämä ei kuitenkaan muuta pääasiaa eli sitä, että vuoden 1986 siirto oli Saksan mukaan oikeudellisesti ja tosiasiallisesti erillinen siirto.
If, however, the 1986 transfer was to be viewed separately from the 1993 transfers, action by the Commission within the meaning of Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 could interrupt the limitation period only if it were taken before 1 January 1996.
Siinä tapauksessa, että vuoden 1986 siirto on erotettava vuoden 1993 siirroista, vain ennen 1 päivää tammikuuta 1996 toteutettu asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu komission toimenpide voi keskeyttää vanhentumisajan.
However, the Commission's requests for information that preceded the one dated 1 September 1999 were of a general nature, had not even mentioned HLB and so did not meet the conditions for them to be regarded materially as action interrupting the limitation period within the meaning of Article 15(2).
Komission ennen 1 päivää syyskuuta 1999 esittämät tietopyynnöt olivat kuitenkin yleisluonteisia eikä niissä edes mainittu HLB:tä, joten ne eivät Saksan mukaan täytä asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuilta toimenpiteiltä vaadittavia vanhentumisajan konkreettisesti keskeyttäviä edellytyksiä.
Germany also mentioned in this respect the judgment by the Court of First Instance of 10 April 2003 in Case T-369/00 Département du Loiret v Commission (hereinafter ‘Scott’).
Saksa mainitsi tässä yhteydessä myös yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-369/00, Département du Loiret vastaan komissio, 10 päivänä huhtikuuta 2003 antaman tuomion (jäljempänä ’asia Scott’).
The Court ruled that a Commission letter requesting information regarding a possible aid element was a measure interrupting the limitation period within the meaning of Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999.
Kyseinen tuomioistuin oli tässä tuomiossa Saksan mukaan vahvistanut, että komission lähettämä kirje, jossa se pyytää lisätietoja mahdollisesta tukiasiasta, voi olla asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu toimenpide, joka keskeyttää vanhentumisajan.
According to Germany, the Court had thus laid down the minimum requirements that a request for information must meet in order to be regarded as action interrupting the limitation period.
Saksan käsityksen mukaan mainittu tuomioistuin asetti tässä tuomiossa vähimmäisvaatimukset, jotka tietopyynnön on täytettävä, jotta sitä voidaan pitää vanhentumisajan keskeyttävänä toimenpiteenä.
In the present case, the Commission, with its requests for information of 12 January, 10 November and 13 December 1993, which were mentioned by it in the decision to initiate the procedure and were addressed to Germany, fell far short of these requirements.
Tässä käsiteltävänä olevassa asiassa tietopyynnöt, jotka komissio on osoittanut Saksalle 12 päivänä tammikuuta 1993, 10 päivänä marraskuuta 1993 ja 13 päivänä joulukuuta 1993 päivätyillä kirjeillä ja jotka mainittiin sen päätöksessä aloittaa menettely, eivät Saksan mukaan täytä mainittuja vaatimuksia.
These letters had referred simply to Westdeutsche Landesbank and to a general request regarding possible similar transfers to other Landesbanks.
Näissä kirjeissä viitattiin yksinomaan Westdeutsche Landesbankiin ja tiedusteltiin yleisesti mahdollisista vastaavista siirroista muille Landesbank-pankeille.
HLB and FHH had not been mentioned in any of those letters.
HLB:tä tai Hampurin osavaltiota ei näissä kirjeissä mainita.
According to Germany, the triggering of the limitation period prevented further examination of the 1986 transfer.
Saksan mukaan vuoden 1986 tapahtumaa ei voida tutkia sen vanhentumisen vuoksi.
As for the economic assessment of the capital transfer, Germany confirmed first of all that the total value of the WK shares transferred in 1986 and 1993 (DEM 1171,522 million) had been made available to HLB as equity capital.
Pääomasiirron taloudellisen arvioinnin osalta Saksa vahvisti ensinnäkin, että vuosina 1986 ja 1993 siirrettyjen WK:n osakkeiden arvo oli yhteensä 1171,522 miljoonaa Saksan markkaa, joka on ollut HLB:n käytettävissä omana pääomana.
At no time had the transferred capital been assigned to a special purpose or made subject to any other restriction as to its use.
Siirrettyä pääomaa ei Saksan mukaan ollut missään vaiheessa sidottu mihinkään tiettyyn käyttötarkoitukseen eikä sen käyttöä ollut rajoitettu.
It should be borne in mind here that the capital transferred in 1986 was recognised from then on by BAKred as liable capital.
Tässä yhteydessä on syytä ottaa huomioon, että BAKred hyväksyi vuonna 1986 siirretyn pääoman heti vakavaraisuuspääomaksi.
However, the total amount, i.e. including the 1993 transfer of around DEM 959 million (of which 38 % was directly transferred WK shares which were assigned to HLB's open reserves with a value of DEM 659,362 million, and 19,86 % was WK shares transferred indirectly via HGV, which were transferred to HLB as a silent partnership contribution amounting to DEM 300 million), was recognised by BAKred as liable capital only in 1997.
Näin ei tapahtunut kokonaissumman kanssa, joka sisälsi noin 959 miljoonaa Saksan markkaa vuonna 1993 luovutettuja osakkeita (HLB:lle siirrettiin suoraan 38 prosenttia WK:n osakkeista eli 659,362 miljoonaa Saksan markkaa ja ne kirjattiin vapaiksi rahastoiksi, minkä lisäksi tehtiin välillinen siirto: HGV:lle siirrettiin 19,86 prosenttia eli 300 miljoonan Saksan markan arvosta WK:n osakkeita, jotka kirjattiin äänettömäksi osakkuudeksi HLB:ssä). BAKred hyväksyi vuoden 1993 siirrot sisältävän kokonaissumman vakavaraisuuspääomaksi vasta vuonna 1997.
This was because the WK Act was amended only on 25 June 1997 and because HLB as shareholder was granted the right to dissolve or liquidate WK.
Tämä johtui siitä, että WK:ta koskevaa lakia muutettiin vasta 25 päivänä kesäkuuta 1997, jolloin HLB:lle myönnettiin osakkaana oikeus purkaa WK tai saattaa se selvitystilaan.
Germany stated that the transferred funds had, therefore, been made available to HLB in full as liability cover only retrospectively on 1 January 1997.
Saksa totesi, että tämän vuoksi varat olivat kokonaisuudessaan HLB:n käytettävissä vastuiden kattamiseen vasta takautuvasti 1 päivästä tammikuuta 1997.
Even so, as Germany later explained, HLB had before that date used part of the capital reserve as liability cover, viz. DEM 183 million in 1993, more than DEM 436 million in 1994, DEM 255 million in 1995 and DEM 208 million in 1996 (figures rounded; see also the table in paragraph 183).
Saksa selitti myöhemmin, että tästä huolimatta HLB oli käyttänyt osaa pääomarahaston varoista vastuiden kattamiseen jo ennen mainittua päivämäärää: pyöristettynä 183 miljoonaa Saksan markkaa vuonna 1993 ja 436 miljoonaa Saksan markkaa vuonna 1994 sekä runsaat 255 miljoonaa Saksan markkaa vuonna 1995 ja 208 miljoonaa Saksan markkaa vuonna 1996 (ks. taulukko johdanto-osan 183 kappaleessa).
The remaining amount of the capital reserve had not been used and had not been recognised as liable core capital.
Pääomarahaston loppuosaa ei Saksan mukaan ollut käytetty eikä sitä ollut hyväksytty vakavaraisuuspääomaan kuuluvaksi ydinpääomaksi.
It was only after 1 January 1997 and until the divestment of WK at the time of the merger with LSH to form HSH on 2 June 2003 that the amount of DEM 659,4 million had been available.
659,4 miljoonan Saksan markan suuruinen määrä oli käytettävissä vasta 1 päivän tammikuuta 1997 jälkeen siihen asti kunnes WK fuusioitui LSH:n kanssa ja muodosti HSH Nordbank AG:n 2 päivänä kesäkuuta 2003.
The silent partnership contribution of DEM 300 million had also been available in full as liable core capital until that date.
Myös 300 Saksan markan suuruinen äänetön osakkuus oli täysin käytettävissä vakavaraisuuspääomaan kuuluvana ydinpääomana vasta vuodesta 1997 2 päivään kesäkuuta 2003.
Prior to 1997 these funds had not been used and had not been recognised as core capital.
Ennen vuotta 1997 näitä varoja ei ollut Saksan mukaan käytetty eikä niitä ollut hyväksytty ydinpääomaksi.
As regards the remuneration, the maximum fixed amount of DEM [...] million [...], corresponding to [not more than 10 %], was paid throughout on the silent partnership contribution.
Äänettömästä osakkuudesta maksettiin korvausta suurin vahvistettu määrä eli [...] miljoonaa Saksan markkaa [...] [enintään 10 prosenttia].
No remuneration was paid on the capital reserve of some DEM 659 million.
Runsaan 659 miljoonan Saksan markan suuruisesta pääomarahastosta ei maksettu korvauksia.
Germany nevertheless repeated the view that it was not only the agreed, direct remuneration for the silent partnership contribution that should be taken into account as a remuneration component.
Saksa kuitenkin toisti, ettei korvauksena saa ottaa huomioon ainoastaan äänettömästä osakkuudesta sovittua suoraa korkotuottoa.
For one thing, the dividend payments to the sole shareholder FHH had to be taken into consideration since the profits earned by HLB were necessarily also attributable to the funds transferred by FHH.
Saksan mukaan huomioon oli otettava ainakin ainoalle osakkaalle eli Hampurin osavaltiolle maksettavat osingot, koska HLB:n tuottama voitto perustuu vääjäämättä myös Hampurin osavaltion siirtämiin varoihin.
And so, as the sole shareholder until 1997, FHH had received the highest dividend of 6 % laid down in the statutes and from 1997 onwards had received varying, but increasing dividends on its share of the share capital.
Näin ollen ainoana osakkaana vuoteen 1997 asti Hampurin osavaltio oli Saksan mukaan saanut yhtiöjärjestyksessä vahvistettua suurinta mahdollista osinkoa, joka oli 6 prosenttia, ja vuodesta 1997 vaihtelevan suuruista mutta jatkuvasti kasvavaa osinkoa osuudestaan osakepääomasta.
These dividend payments rose from EUR [...] million in 1985 to EUR [...] million in 1996, when FHH had still been the only shareholder.
Osinkojen suuruus nousi vuoden 1985 [...] miljoonasta eurosta [...] miljoonaan euroon vuonna 1996. Hampurin osavaltio oli tuolloin yhä ainoa osakas.
As they were then payable only on 50,5 % of FHH's shares, they amounted to EUR [...] million in 1997 and to EUR [...] million in 2001.
Kun osinkoa maksettiin Hampurin osavaltion omistuksessa olevasta 50,5 prosentin osuudesta, osingon määrä nousi vuoden 1997 [...] miljoonasta eurosta [...] miljoonaan euroon vuonna 2001.
Moreover, the reserves that HLB had itself built up were regularly converted into equity capital, which rose from EUR 228,3 million in 1985 to EUR 250,9 million in 1997 and has remained unchanged since.
Tämän lisäksi HLB:n itse muodostamat rahastot muutettiin Saksan mukaan säännöllisesti peruspääomaksi. Peruspääoma nousi vuosien 1985 ja 1997 välisenä aikana 228,3 miljoonasta eurosta 250,9 miljoonaan euroon ja on pysynyt siitä lähtien samana.
The revenue reserves had also risen steadily, from EUR 93,1 million in 1985 to EUR 321,8 million in 2001.
Lisäksi voitosta muodostettavat rahastot ovat kasvaneet jatkuvasti vuosien 1985 ja 2001 välisenä aikana 93,1 miljoonasta eurosta 321,8 miljoonaan euroon.
All of these facts indicated a substantial increase in revenue.
Kaikki tämä viittasi huomattavaan tuoton nousuun.
Account must also be taken of the increases in value that has been produced by the transferred capital and were attributable solely to FHH.
Lisäksi on otettava huomioon siirretyllä pääomalla aikaansaama arvonnousu, joka lasketaan yksinomaan Hampurin osavaltion hyväksi.
There was an increase in value of between some [...] % and [...] % that was attributable solely to the transfer of WK shares.
Tässä on Saksan mukaan kyse runsaan [...]–[...] prosentin arvonnoususta, joka perustuu yksinomaan WK:n osakkeiden siirtoon.
Germany provided more detailed calculations based on the capitalised value method.
Saksa esitti huomautuksissaan tarkemmat laskelmat, jotka perustuvat tuottoarvomenetelmään.
Between 1985 and 1992 the value of HLB had risen by DEM [...] million, or just under DEM [...] million a year, giving a return of [...] % in terms of the WK shares transferred in 1986.
HLB:n arvo on näin ollen kasvanut vuosina 1985–1992 yhteensä [...] miljoonaa Saksan markkaa eli vuosittain lähes [...] miljoonaa Saksan markkaa, mikä tarkoittaa, että vuonna 1986 siirretyt WK:n osakkeet ovat tuottaneet [...] prosenttia.
Between 1992 and 1995 the company's value had risen by DEM [...] million a year, giving an annual yield of [...] % in terms of the WK shares transferred on 1 January 1993.
Yrityksen arvo nousi Saksan mukaan vuosina 1992–1995 [...] miljoonalla Saksan markalla vuosittain, mikä tarkoittaa, että 1 päivänä tammikuuta 1993 siirretyt WK:n osakkeet ovat tuottaneet vuosittain [...] prosenttia.
This again demonstrated that, all factors being taken into consideration, FHH had received appropriate returns.
Tämä puolestaan osoittaa, että kaikki tekijät mukaan lukien Hampurin osavaltio on saanut kohtuullista tuottoa.
Lastly, FHH could have expected appropriate returns at the time of the two investments.
Lopuksi todetaan, että Hampurin osavaltio olisi voinut odottaa saavansa kohtuullista tuottoa kummankin sijoituksen aikaan.
At the end of 1985 and at the end of 1992 HLB had been a profitable company with equity returns (before tax), given here as examples, of over 19 % in 1985, 8 %-9 % in 1989 and 1990 and over 12 % in 1992.
HLB oli vuoden 1985 ja vuoden 1992 lopussa liikeyritys, joka sai hyvän tuoton omasta pääomasta (ennen veroja) esimerkiksi runsaat 19 prosenttia vuonna 1985, runsaat 8–9 prosenttia vuosina 1989–1990 ja runsaat 12 prosenttia vuonna 1992.
For purposes of comparison, Germany communicated capital returns it had itself calculated for five private German banks which showed that in the years 1980-92 HLB had not or had in only a few years lagged behind the relevant annual average of the other five institutions by some 1 %-6 % (before tax) and 1 %-4 % (after tax).
Vertailun vuoksi Saksa ilmoitti, että se oli itse laskenut viiden yksityisen saksalaisen pankin tuoton omasta pääomasta, mikä osoitti, että vuosina 1980–1992 HLB ei ollut saanut tai oli ainoastaan muutamana vuotena saanut 1–6 prosenttia (ennen veroja) tai 1–4 prosenttia (veron jälkeen) viiden muun pankin kunkin vuoden keskiarvoa alhaisempaa tuottoa.
In other words, HLB ‘does not lag behind’ the other private banks.
Tämän perusteella voidaan sanoa, että HLB ei ole muita yksityisiä pankkeja jäljessä.
For the rest, Germany took the view that the transfers were to be compared to a non-monetary capital contribution because of the lack of liquidity of the funds made available.
Lisäksi Saksa on sitä mieltä, että siirtoja on verrattava apportteihin, koska ne eivät lisänneet maksuvalmiutta.
For a calculation of return, what mattered therefore was the difference between a non-monetary contribution and a cash contribution, which consisted in the refinancing costs for the lending to promote business expansion or in the disadvantage represented by the fact that the cash value of the deposit cannot be invested directly.
Tuottoa laskettaessa oli Saksan mukaan kiinnitettävä huomiota apporttien ja käteissijoitusten eroon eli liiketoiminnan laajentamiseen myönnettävän lainan jälleenrahoituskustannuksiin ja siihen haittaan, että sijoituksen käteisarvoa ei voida sijoittaa suoraan.
According to the calculations provided, the interest-rate difference relative to a cash contribution in the case of the non-monetary capital transferred in 1986 was some 6,8 % in respect of lending and some 6,8 % in respect of income-producing, risk-free investments.
Toimitettujen laskelmien mukaan, jos verrataan vuonna 1986 siirrettyä reaalipääomaa käteissijoitukseen, on korkoero noin 7,6 prosenttia lainanantotoiminnassa ja noin 6,8 prosenttia tuottavissa riskittömissä sijoituksissa.
For the contribution made on 1 January 1993, the difference was around 8,3 % for lending and 7,36 % for risk-free investments.
Tammikuun 1 päivänä 1993 tehdyn siirron osalta ero on runsaat 8,3 prosenttia lainanantotoiminnassa ja 7,36 prosenttia riskittömissä sijoituksissa.
In terms of the gross return, this represented a difference of some 6 % (1996) and 6,6 % (1993) between capital assumed to be provided in cash and the illiquid capital actually provided.
Bruttotuoton osalta tämä tarkoittaa Saksan mukaan, että ero hypoteettisesti käteisenä siirretyn pääoman ja tosiasiallisesti siirretyn epälikvidin pääoman välillä oli noin 6 prosenttia (1986) ja 6,6 prosenttia (1993).
A market-economy investor too must take this disadvantage into account when assessing whether his remuneration is appropriate.
Markkinataloussijoittajan on otettava tämä haitta huomioon arvioidessaan korvauksensa kohtuullisuutta.
V. COMMENTS FROM THE BDB
V. BDB:n HUOMAUTUKSET
The BdB considers the remuneration that was actually paid to be insufficient.
BdB pitää tosiasiallisesti suoritettua korvausta riittämättömänä.
No remuneration at all had been agreed for the WK shares transferred on 1 January 1986 while, for the shares transferred in 1993, only the interest payable on the silent partnership contribution had been agreed.
Tammikuun 1 päivänä 1986 siirretyistä WK:n osakkeista ei ollut sovittu maksettavan minkäänlaista korvausta ja vuonna 1993 siirretyistä osakkeista ainoastaan äänettömästä osakkuudesta oli sovittu maksettavan korkotuottoa.
In terms of the total capital transferred, this corresponded to less than 3 % per annum and could not in any way be regarded as normal for the market.
Koko siirretyn pääoman osalta tämä tarkoittaa alle 3:a prosenttia vuosittain, mitä ei mitenkään voida pitää tavanomaisena markkinoilla maksettavana määränä.
FHH's claim to an appropriate remuneration was not undermined, for instance, by the fact that it had been HLB's sole shareholder.
Se, että Hampurin osavaltio oli HLB:n ainoa osakas, ei estä sitä vaatimasta kohtuullista korvausta.
What mattered was the expectation at least of an average return that private banks too regularly associate with the provision of equity capital to their subsidiaries.
Tässä oli kyse vähintään keskimääräisen tuoton odotuksesta, jonka myös yksityiset pankit yhdistävät säännöllisesti oman pääoman antamiseen tytäryhtiöillensä.
Admittedly, it is true that this anticipated return did not figure in the understanding on a fixed interest rate since the return to the parent company could be in the form not only of dividend payments but also of the increase in the revenue and associated value of the subsidiary.
On tosin BdB:n mukaan totta, ettei näitä tuotto-odotuksia ollut sovittu maksettavan kiinteänä korkona, vaan tuotto voitiin maksaa emoyhtiölle niin osinkona kuin tytäryhtiön tuoton ja siihen liittyvän arvon nousuna.
Even so, the expected normal market return corresponded to the setting of a fixed interest rate.
Tästä huolimatta markkinaehtoisia tuotto-odotuksia voidaan verrata sopimuksella vahvistettuun kiinteään korkoon.
As a market-economy investor, FHH should, therefore, have expected a normal market return from HLB.
Markkinataloussijoittajana Hampurin osavaltion olisi siis pitänyt odottaa myös markkinaehtoista tuottoa HLB:ltä.
However, it had by no means been able to count on this.
Se ei BdB:n mukaan kuitenkaan ollut voinut lainkaan laskea tämän varaan.
Even for the transfer on 1 January 1986, it appears that, according to the Land Government notice of 17 December 1985, a below-average return of between DEM 0,3 million and DEM 0,5 million (according to the BdB, corresponding to between 0,1 % and 0,2 %) was expected.
Hampurin senaatin 17 päivänä joulukuuta 1985 antaman tiedonannon mukaan näyttää siltä, että jo 1 päivänä tammikuuta 1986 tehdyn siirron odotettiin tuottavan keskimääräistä vähemmän eli 0,3–0,5 miljoonaa Saksan markkaa (BdB:n mukaan tämä vastasi 0,1–0,2:ta prosenttia).
Since dividends were to be paid only after business had actually expanded, there had clearly been no remuneration at all for FHH in the early years.
Koska osingot oli tarkoitus maksaa vasta sen jälkeen, kun liiketoimintaa oli tosiasiallisesti laajennettu, ei Hampurin osavaltio ollut ilmeisesti saanut minkäänlaista korvausta alkuvuosina.
Even the dividends actually paid out subsequently to FHH were not to be taken into account since, under the circumstances obtaining, a private investor would have demanded a fixed annual remuneration.
Hampurin osavaltiolle myöhemmin tosiasiallisesti maksettuja osinkojakaan ei voida BdB:n mukaan ottaa huomioon, koska yksityinen sijoittaja olisi kyseisessä tilanteessa vaatinut vuotuista kiinteää korvausta.
Similarly, the reserves and revenue converted into share capital could not be taken into consideration.
Myöskään osakepääomaksi muutettuja rahastoja ja voittoja ei BdB:n mukaan voida ottaa huomioon.
The transfer in 1997 of 49,5 % of the shares to LSH had not removed the aid element.
Tukiosuutta ei poista se, että 49,5 prosenttia osakkeista myytiin vuonna 1997 LSH:lle.
The sale had taken place after the time of the investment and had, therefore, been quite immaterial as regards the remuneration expectation.
Myynti tapahtui sen jälkeen kun sijoitukset oli tehty eikä se sen vuoksi vaikuttanut mitenkään korvausodotuksiin.
For the state aid investigation it was a matter of whether a transaction had taken place under normal economic conditions.
Arvioitaessa sitä, onko kyse valtiontuesta, on BdB:n mukaan tarkasteltava, oliko toimenpide suoritettu tavanomaisissa markkinatalouden olosuhteissa.
It transpired from all this that, under these circumstances, a private investor would have undertaken the investment only if revenue or cash flows could have been generated promptly, either in the form of fixed dividends or alternatively in the form of variable cash flows.
Tästä seuraa, että yksityinen sijoittaja olisi tehnyt kyseisen sijoituksen näissä olosuhteissa ainoastaan, jos se olisi saanut välitöntä tuottoa tai välittömiä kassavirtoja eli jos se olisi saanut korvausta joko kiinteinä osinkoina tai vaihtelevansuuruisena kassavirtana.
In such a situation, however, a private investor would presumably prefer fixed interest payments.
Yksityinen sijoittaja olisi tämänkaltaisessa tilanteessa todennäköisesti pitänyt kiinteää korkoa parempana vaihtoehtona.
There is also the fact that FHH had not been entitled to reassign the WK shares without any consideration (compensatory payment at book value).
Tähän viittaa myös se, että Hampurin osavaltiolla ei ollut BdB:n mukaan oikeutta siirtää WK:n osakkeita takaisin ilman vastiketta (korvausta kirjanpitoarvoon).