natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the case of difficulties, the two other methods proposed for holiday homes are also acceptable for time-share properties.
Vaikeissa tapauksissa kaksi muuta loma-asunnoille ehdotettua menetelmää voidaan hyväksyä myös lomaosakekiinteistöille.
The imputed rental should be on a net basis, to avoid double-counting charges covered by the periodic payment.
Laskennallisen vuokran olisi oltava nettoperusteinen, jottei määräaikaisen maksun käsittämiä menoja lasketa kahteen kertaan.
Principle 10:
Periaate 10:
With regard to time-share accommodation, the same procedures shall be applied as for holiday homes.
Lomaosakeasuntoihin on sovellettava samoja menettelyjä kuin loma-asuntoihin.
Spare room lodgers
Alivuokralaiset
In most countries a large number of students are accommodated in spare rooms.
Monissa maissa suuri joukko opiskelijoita asuu alivuokralaisina.
Often this extends to other younger people or those who are employed in a job which involves being away from home.
Tämä koskee usein muitakin nuoria ihmisiä tai niitä, jotka tekevät työtä, jonka vuoksi he joutuvat olemaan poissa kotoa.
If the room is a part of a rented dwelling, i.e. is sublet, no major problems seem to exist.
Jos huone on osa vuokrattua asuntoa, eli alivuokralle annettu, ei näytä aiheutuvan mitään suurempia ongelmia.
The spare room rental can be considered as a contribution to the actual main rental, i.e., a transfer between households.
Alivuokralaishuoneen vuokraa voidaan pitää osuutena todelliseen päävuokraan eli kotitalouksien välisenä siirtona.
However, if the room is a part of an owner-occupied dwelling it would be double counting to include both the rental that the lodger pays as well as the imputed rental in its entirety.
Jos huone on kuitenkin osa omistusasuntoa, vuokra laskettaisiin kahteen kertaan, jos tuotantoon sisällytettäisiin sekä alivuokralaisen maksama vuokra että laskennallinen vuokra kokonaisuudessaan.
Probably the correct solution would be to take the actual rental paid by the lodger for the percentage of the dwelling he or she occupies and to impute a rental for the rest.
Todennäköisesti oikea ratkaisu olisi ottaa huomioon alivuokralaisen maksama todellinen vuokra hänen asunnostaan käyttämänsä prosentuaalisen osuuden mukaan ja arvioida muun asunnon vuokra.
However, this may not be practicable to implement.
Tätä voi kuitenkin olla käytännössä vaikea toteuttaa.
Instead one could consider the rental as a transfer involving the sharing of the expenses of the dwelling.
Tämän sijasta vuokraa voitaisiin pitää siirtona, joka käsittää asunnon kustannusten jakamisen.
This would be similar to the first case in so far as the actual spare room rental is considered as a contribution to the imputed main rental.
Tämä vastaisi ensimmäistä tapausta, jos varsinaista alivuokralaishuoneen vuokraa pidetään osuutena laskennalliseen päävuokraan.
As a consequence of this treatment, a correction will be due if the household sector is broken down by groups.
Tämän käsittelyn vuoksi on tehtävä korjaus, jos kotitaloudet on jaettu ryhmiin.
A further point is how to deal with subletting various rooms.
Lisäksi olisi pohdittava, miten olisi käsiteltävä useiden huoneiden alivuokralle antamista.
In this case, it is suggested that the term spare room lodgers only applies when the owner or the main tenant him/herself also continues to occupy the dwelling.
Tässä tapauksessa ehdotetaan, että ilmaisua alivuokralainen käytetään ainoastaan silloin, kun myös omistaja tai päävuokralainen itse asuu asunnossa.
Otherwise, the subletting should be considered as a separate economic activity (dwelling service or pension).
Muutoin alivuokralle antamista olisi pidettävä erillisenä taloudellisena toimintana (asuntopalvelu tai täysihoitola).
Principle 11:
Periaate 11:
Rentals paid for spare rooms within a dwelling shall be considered as a contribution to the main rental as long as the owner or the main tenant continues to occupy the dwelling.
Asunnon alivuokralaishuoneista maksettuja vuokria on pidettävä osuutena päävuokraan, jos myös omistaja tai päävuokralainen asuu asunnossa.
Empty dwellings
Tyhjät asunnot
First, a rented dwelling is always considered as occupied even if the tenant chooses to live elsewhere.
Ensinnäkin vuokrattu asunto katsotaan aina asutuksi, vaikka vuokralainen asuisi muualla.
Secondly, in line with the general solution agreed for holiday homes and time-share accommodation, the annual rental implicitly reflects the average time of occupancy.
Toiseksi loma-asunnoille ja lomaosakkeille sovitun yleisen ratkaisun mukaisesti vuosivuokra heijastaa implisiittisesti keskimääräistä käyttöaikaa.
The problem of empty dwellings is therefore restricted to non-rented dwellings which are not used by the owner i.e., which are available to be sold or rented.
Tyhjien asuntojen ongelma rajoittuu tämän vuosi vuokraamattomiin asuntoihin, joita omistaja ei käytä eli jotka voidaan myydä tai vuokrata.
In such cases no dwelling service is provided, so a zero rental should be inserted.
Tällaisissa tapauksissa ei tuoteta asuntopalvelua, joten asunnosta olisi merkittävä nollavuokra.
The necessary information to determine whether a non-rented property is empty or not can be based on the declaration of the owner or neighbours.
Tarvittavat tiedot sen määrittämiseksi, onko vuokraamaton kiinteistö tyhjillään vai ei, voivat perustua omistajan tai naapureiden ilmoitukseen.
In the absence of such information, the existence of furniture may be used as an indication that the property is occupied.
Tällaisten tietojen puuttuessa kalusteiden olemassaoloa voidaan pitää merkkinä siitä, että kiinteistö on asuttu.
In contrast, unfurnished dwellings can be considered as empty, since it is difficult to imagine that a dwelling service is being provided.
Kalustamattomat asunnot voidaan sitä vastoin katsoa tyhjiksi, koska on vaikea ajatella niillä tuotettavan asuntopalveluja.
Empty dwellings should also include dwellings which are repossessed following defaults of payments, or which are empty for a short period because a housing agency does not immediately find a new tenant.
Tyhjiin asuntoihin olisi myös sisällyttävä asunnot, jotka on otettu haltuun maksujen laiminlyöntien vuoksi tai jotka ovat tyhjillään lyhyen aikaa, koska asunnonvälittäjä ei välittömästi löydä uutta vuokralaista.
A borderline case is an empty dwelling which is fully furnished and can be used by the owner immediately.
Rajatapaus on tyhjä asunto, joka on täysin kalustettu ja jota omistaja voi käyttää välittömästi.
Here one might argue that no dwelling service is provided as long as it is not actually occupied by the owner.
Tällaisessa tapauksessa voidaan katsoa, että asuntopalvelua ei tuoteta niin kauan, kun omistaja ei todella asu siinä.
But since it is comparable to the case of a rented but empty dwelling, it seems appropriate to insert a rental.
Koska tapaus on verrattavissa vuokrattuun mutta tyhjään asuntoon, näyttää kuitenkin tarkoituksenmukaiselta merkitä siitä vuokra. Tämän vuoksi kalustettuja omistusasuntoja käsitellään yleisesti asuttuina.
Therefore, furnished owner-occupied dwellings are generally regarded as occupied.
Tyhjästä asunnosta voi kuitenkin aiheutua kuluja, kuten kunnossapitoa, sähköä, vakuutusmaksuja, veroja jne. koskevat juoksevat menot.
An empty dwelling may still incur costs, like current expenditure on maintenance, electricity, insurance premiums, taxes etc. These should be included under intermediate consumption, other taxes on production, etc. As in the case of an enterprise not producing any services, this may lead to a negative value added.
Nämä olisi sisällytettävä välituotekäyttöön, muihin tuotannon veroihin jne. Kuten sellaisen yrityksen ollessa kyseessä, joka ei tuota palveluita, tämä voi johtaa negatiiviseen arvonlisäykseen.
Principle 12:
Periaate 12:
For a non-rented dwelling, which is available to be sold or rented, a zero rental shall be inserted.
Vuokraamattomasta asunnosta, joka voidaan myydä tai vuokrata, on merkittävä nollavuokra.
A furnished owner-occupied dwelling in general shall be treated as an occupied dwelling.
Kalustettu omistusasunto on yleensä katsottava asutuksi asunnoksi.
Garages
Autotallit
Since garages are a part of gross fixed capital formation, it is appropriate not only to include the service of the rented ones in the output of the economy but also to calculate an imputed output for owner-occupied garages.
Koska autotallit ovat osa kiinteän pääoman bruttomuodostusta, on tarkoituksenmukaista sisällyttää talouden tuotokseen ei ainoastaan vuokrattujen autotallien palveluita, vaan laskea myös omistusasuntojen autotallien laskennallinen tuotos.
In both cases the garage represents an element of comfort of the dwelling like any other facility.
Molemmissa tapauksissa autotalli on asunnon mukavuustekijä aivan kuten muutkin varusteet.
This should include car ports and parking places since they probably have the same function.
Tähän olisi sisällytettävä autokatokset ja pysäköintipaikat, sillä niillä on todennäköisesti sama tehtävä.
paragraph 3.64 states that ‘for garages located separately from dwellings, which are used by the owner for final consumption purposes in connection with using the dwelling, a similar imputation is to be made.
EKT-95:n kohdassa 3.64 todetaan seuraavasti: ”Asunnoista erillään sijaitsevista autotalleista, joita omistaja käyttää kulutustarkoitukseen asunnon käytön yhteydessä, on tehtävä samanlainen laskelma.
No imputation is to be made for garages used by their private owner only for the purpose of parking near the workplace.’
Autotalleista, joita yksityinen omistaja käyttää ainoastaan työpaikan lähellä pysäköimistä varten, ei tehdä laskelmaa.”
Usually there are more owner-occupied dwellings than rented dwellings with a garage.
Yleensä on enemmän omistusasuntoja kuin vuokrattuja asuntoja, joihin kuuluu autotalli.
To include this structural difference properly, the best way seems to use the existence of a garage as a stratification criterion.
Jotta tämä rakenteellinen ero otettaisiin asianmukaisesti huomioon, näyttää olevan parasta käyttää autotallin olemassaoloa ositusperusteena.
Principle 13:
Periaate 13:
Garages and parking places used for final consumption purposes provide services to be included in dwelling services.
Autotallit ja pysäköintipaikat, joita käytetään kulutustarkoitukseen, tuottavat asuntopalveluihin sisällytettäviä palveluita.
INTERMEDIATE CONSUMPTION
VÄLITUOTEKÄYTTÖ
Intermediate consumption has to be consistent with output.
Välituotekäytön on oltava yhdenmukainen tuotoksen kanssa.
In line with the classification of individual consumption according to purpose (COICOP), charges for heating, water, electricity, etc. as well as most of the maintenance and repair associated to housing should be recorded separately and hence excluded from output of dwelling services.
Yksilöllisen kulutuksen käyttötarkoituksen mukaisessa luokituksessa (COICOP) esim. lämpö-, vesi- ja sähkömaksut samoin kuin useimmat asumiseen liittyvät kunnossapito- ja korjauskustannukset olisi kirjattava erikseen, eikä niitä näin ollen olisi otettava mukaan asuntopalvelujen tuotokseen.
In practice, however, various charges as well as maintenance and repair may have to be considered to be part of the rental service on the ground that they cannot be separated out.
Käytännössä kuitenkin eri maksuja sekä kunnossapitoa ja korjausta olisi ehkä pidettävä osana vuokrapalveluita sikäli, että niitä ei voida eritellä.
The level of GNI should not be affected, if a gross treatment is carried out consistently for intermediate consumption and output.
Tämän ei pitäisi vaikuttaa BKTL-tasoon, jos välituotekäyttöön ja tuotokseen sovelletaan johdonmukaisesti bruttoperusteista käsittelyä.
With respect to repair and maintenance, three categories should be distinguished.
Korjausten ja kunnossapidon osalta olisi erotettava kolme ositetta.
First, improvements to existing fixed assets that go well beyond the requirements of ordinary maintenance and repairs are included in gross fixed capital formation (ESA95 paragraph 3.107).
Ensinnäkin nykyiseen käyttöomaisuuteen tehtävät parannukset, jotka ylittävät tavanomaiset kunnossapito- ja korjausvaatimukset, sisällytetään kiinteän pääoman bruttomuodostukseen (EKT-95:n kohta 3.107).
Second, expenditure on ordinary maintenance and repairs that an owner-occupier incurs on the decoration, maintenance and repair of the dwelling not typically carried out by tenants is treated as intermediate consumption in producing dwelling services (ESA95 paragraph 3.77).
Toiseksi tavanomaisia kunnossapito- ja korjauskustannuksia, joita asunnon omistajalle aiheutuu asunnon sellaisesta sisustamisesta, huollosta ja korjauksesta, joita vuokralaiset eivät tyypillisesti tee, käsitellään välituotekäyttönä asuntopalvelujen tuottamisessa (EKT-95:n kohta 3.77).
Finally, cleaning, decoration and maintenance of the dwelling as far as these activities are also common for tenants are excluded from production (ESA95 paragraph 3.09).
Kolmanneksi asuntojen siivousta, sisustamista ja kunnostusta, jos nämä toiminnat ovat tavanomaisia myös vuokralaiselle, ei lueta tuotantoon (EKT-95:n kohta 3.09).
Expenses related to these activities should be recorded directly as final consumption of households.
Näihin toimiin liittyvät kustannukset olisi kirjattava suoraan kotitalouksien kulutukseen.
states in paragraph 3.76 that household final consumption expenditure includes the materials for small repairs to and interior decoration of dwellings of a kind typically carried out by tenants as well as owners.
EKT-95:n kohdassa 3.76 todetaan, että kotitalouksien kulutusmenoihin sisältyvät raaka-aineet sellaisia asuntojen pieniä korjauksia ja sisustustöitä varten, joita asuntojen vuokralaiset ja omistajat tyypillisesti tekevät.
This means that, for owner-occupied dwellings, intermediate consumption should cover the same types of ordinary maintenance and repairs as would normally be regarded as intermediate consumption by the landlord for similar rented dwellings.
Tämä merkitsee sitä, että välituotekäytön olisi omistusasuntojen osalta katettava samantyyppiset tavanomaiset kunnossapito- ja korjaustoimet, joita vuokraisäntä yleensä pitäisi välituotekäyttönä vastaavissa vuokra-asunnoissa.
Expenditure on repairs and maintenance of a type typically undertaken by tenants rather than landlords should be treated as household final consumption expenditure for both tenants and owner-occupiers.
Tyypillisesti pikemminkin vuokralaisten kuin vuokraisännän tekemien kunnossapito- ja korjaustöiden kustannuksia olisi käsiteltävä kotitalouksien kulutusmenoina sekä vuokralaisten että omistajien osalta.
Intermediate consumption of ordinary maintenance and repairs related to owner-occupied dwellings may be derived from direct statistical sources such as household budget surveys.
Omistusasuntojen tavanomaisten kunnossapito- ja korjaustöiden välituotekäyttö voidaan johtaa suoraan tilastolähteistä kuten kotitaloustutkimuksesta.
When the ratio of intermediate consumption to output for owner-occupied dwellings is very different from the ratio for the rented sector, the reasons for this should be investigated.
Jos välituotekäytön ja omistusasuntojen tuotoksen välinen suhde poikkeaa huomattavasti suhteesta vuokrasektorilla, syitä tähän olisi tutkittava.
When the difference is caused by differences in quality, for example a different level of ordinary maintenance for otherwise similar dwellings, imputed rentals should be adjusted accordingly.
Jos eron aiheuttavat laatuerot, esimerkiksi eritasoinen kunnossapito muutoin samanlaisten asuntojen osalta, laskennallisia vuokria olisi mukautettava vastaavasti.
Intermediate consumption should include financial intermediation services indirectly measured (FISIM) in accordance with Council Regulation (EC) No 448/98 [3].
Välituotekäyttöön olisi sisällyttävä välilliset rahoituspalvelut (FISIM) neuvoston asetuksen (EY) N:o 448/98 [3] mukaisesti.
This includes intermediate consumption of households in their capacity as owners of dwellings in relation to dwelling loans.As stated in section 1.4.5, empty dwellings can lead to intermediate consumption.
FISIMiin sisältyy kotitalouksien välituotekäyttö niiden asunnonomistajina saamien asuntolainojen osalta.Kuten kohdassa 1.4.5 todettiin, tyhjät asunnot voivat johtaa välituotekäyttöön.
As a general point, it is stressed that double-counting of intermediate consumption in the case of employer-owned dwellings should be avoided.
Yleisesti ottaen on korostettava, että olisi vältettävä välituotekäytön kaksinkertaista laskemista, kun kyseessä on työnantajan omistama asunto.
Principle 14:
Periaate 14:
Intermediate consumption shall be established in line with the definition of output of dwelling services.
Välituotekäyttö on laadittava yhdenmukaiseksi asuntopalvelujen tuotoksen määritelmän kanssa.
In general both items should exclude charges for heating, water, electricity etc. If for practical reasons a different treatment is preferred, this is acceptable as long as the levels of GDP and GNI are not affected.
Yleisesti ottaen kummastakin olisi jätettävä pois lämmitys-, vesi-, sähkömaksut jne. Jos käytännön syistä halutaan toimia toisin, tämä on hyväksyttävää, jos se ei vaikuta BKT:n ja BKTL:n tasoon.
TRANSACTIONS WITH THE REST OF THE WORLD
TALOUSTOIMET ULKOMAIDEN KANSSA
According to ESA95 (paragraphs 1.30 and 2.15) non-resident units are considered as notional resident units in their capacity as owners of land or buildings on the economic territory of the country, but only in respect of transactions affecting such land or buildings.
EKT-95:n (kohta 1.30 ja 2.15) mukaisesti ulkomaisia talousyksikköjä pidetään käsitteellisinä asuinyksikköinä siinä ominaisuudessa, että ne voivat omistaa maata tai olemassa olevia rakennuksia maan talousalueella, mutta ainoastaan kyseistä maata tai kyseisiä rakennuksia koskevissa taloustoimissa.
This means that the service provided by a dwelling owned by a non-resident is included in the output of the economy where the dwelling is located.
Tämä tarkoittaa sitä, että ulkomaisen talousyksikön omistaman asunnon tuottama palvelu sisällytetään talouden tuotokseen siellä, missä asunto sijaitsee.
In the case of an owner-occupied dwelling of a non-resident, an export of dwelling services is then to be recorded, and the corresponding net operating surplus is recorded as primary income paid to the rest of the world (ESA95 paragraphs 3.142 and 4.60).
Ulkomaisen talousyksikön omistama asunto rekisteröidään asuntopalvelujen vientinä ja vastaava nettotoimintaylijäämä ulkomaille maksettuna ensitulona (EKT-95:n kohta 3.142 ja 4.60).
With regard to residents owning dwellings abroad, ESA95 paragraph 3.64 states that ‘the rental value of owner-occupied dwellings abroad, e.g. holiday homes, should not be recorded as part of domestic production, but as imports of services and the corresponding net operating surplus as primary income received from the Rest of the World.’
Sellaisten kotimaisten talousyksikköjen osalta, jotka omistavat asuntoja ulkomailla, todetaan EKT-95:n kohdassa 3.64 seuraavaa: ”Ulkomailla sijaitsevien omistusasuntojen, esim. loma-asuntojen vuokra-arvoa ei pidä kirjata osaksi kotimaista tuotantoa vaan palvelujen tuonniksi ja vastaava nettotoimintaylijäämä ulkomailta saaduksi ensituloksi.”
In general few problems arise if the property owned by a non-resident is actually rented to a resident, since a monetary flow will be observed and included in the balance of payments.
Yleensä ei juuri synny ongelmia, jos ulkomaisen talousyksikön omistama kiinteistö on todella vuokrattu kotimaiselle talousyksikölle, sillä rahavirta otetaan huomioon ja sisällytetään maksutaseeseen.
Dwellings owned and occupied by foreign residents would have to be identified separately.
Ulkomaalaisten asukkaiden omistamat ja asumat asunnot on kartoitettava erikseen.
The nationality of an owner-occupier is not sufficient to separate a resident from a non-resident.
Omistamassaan asunnossa asuvan henkilön kansallisuus ei ole riittävä erottamaan kotimaista talousyksikköä ulkomaisesta.
Holiday homes owned by foreign residents will probably matter most and it would be useful to obtain an agreement about the number of non-resident owners between the Member States concerned.
Ulkomaisten talousyksikköjen omistamat loma-asunnot ovat todennäköisesti tärkeimpiä, ja olisi hyödyllistä, jos kyseiset jäsenvaltiot pääsisivät sopimukseen ulkomaisten asunnon omistajien lukumäärästä.
However, there is a general lack of information on non-resident owner-occupiers.
Ulkomaisista asunnon omistajista ei kuitenkaan yleisesti ottaen ole tietoja saatavilla.
Information about residents owning holiday homes abroad is even scarcer.
Vielä vähemmän tietoja on kotimaisista talousyksiköistä, jotka omistavat loma-asunnon ulkomailla.
To avoid inconsistencies, a Member State deducting a primary income for dwellings occupied by non-resident owners should at the same time add a primary income for dwellings abroad owned and occupied by residents.
Epäjohdonmukaisuuksien välttämiseksi jäsenvaltion, joka vähentää ulkomaisen omistajan asumien asuntojen osalta ensitulon, olisi samalla lisättävä ensitulo kotimaisen talousyksikön ulkomailla omistamien ja asumien asuntojen osalta.
A special issue in this regard relates to time-share properties.
Lomaosakekiinteistöt muodostavat erityiskysymyksen.
Since for the same accounting period such a property may be occupied by residents of different countries, a direct allocation to the country of origin seems almost impossible.
Koska tällaisessa kiinteistössä voi saman kirjanpitokauden aikana asua erimaalaisia asukkaita, suora kohdentaminen alkuperämaahan näyttää lähes mahdottomalta.
Comparable results may be obtained using a more feasible approach.
Vastaavia tuloksia voidaan saada käyttämällä toteuttamiskelpoisempaa lähestymistapaa.
First, the (imputed) value added generated by time-share accommodation is allocated to the country of origin of the owning company.
Lomaosakkeiden tuottama (laskennallinen) arvonlisäys kohdennetaan ensin omistavan yhtiön alkuperämaahan.
Subsequently the owning company may be asked to provide information on the countries of origin of the time-share owners, which may serve as a distribution key.
Tämän jälkeen omistavalta yhtiöltä voidaan pyytää tietoja lomaosakkeiden omistajien alkuperämaasta, joka voi toimia jakoperusteena.
Principle 15:
Periaate 15:
According to ESA95, all dwellings on the economic territory of a Member State contribute to its GDP.
EKT-95:n mukaan kaikki jäsenvaltion talousalueella olevat asunnot vaikuttavat sen BKT:hen.
The net operating surplus received by non-residents as owners of land and buildings in that country is to be recorded as property income to the rest of the world and therefore to be deducted from GDP during the transition to GNI (and vice versa).
Ulkomaisten talousyksikköjen maan tai rakennusten omistajina saamat nettotoimintaylijäämät on kirjattava pääomatuloiksi ulkomaille ja vähennettävä tämän vuoksi siirryttäessä BKT:sta BKTL:ään (ja päinvastoin).
This net operating surplus shall be understood as the net operating surplus from actual and imputed renting of dwellings.
Tämä nettotoimintaylijäämä on katsottava asuntojen todellisen ja laskennallisen vuokrauksen nettotoimintaylijäämäksi.
A Member State deducting a property income for dwellings occupied by non-resident owners should at the same time add a property income for dwellings abroad owned and occupied by residents.
Jäsenvaltion, joka vähentää ulkomaisen omistajan asumien asuntojen osalta pääomatulon, olisi samalla lisättävä pääomatulo kotimaisten talousyksikköjen ulkomailla omistamien ja asumien asuntojen osalta.
For consistency with ESA95 the term ‘rental’ is used throughout this text.
Ei sovelleta tähän kieliversioon.
It is conceptually possible that owner-occupiers, individually or collectively, employ housekeepers without involving other statistical units such as housing corporations or management service companies.
On mahdollista, että omistusasunnossa asuvat voivat – yksittäin tai yhdessä – palkata taloudenhoitajan niin, että siihen ei liity muita tilastoyksikköjä kuten asuntoyhtiöitä tai hallintopalveluyrityksiä.
Where this situation occurs, output according to the user-cost method should include an allowance for compensation of employees.
Tällaisessa tilanteessa käyttäjäkustannusmenetelmän mukaiseen tuotokseen olisi sisällyttävä palkansaajakorvaus.