natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the explanatory memorandum to the Act, the guarantee was necessary to ensure the desired strengthening of the Landesbank's equity capital by preventing the special-purpose assets from being reduced by defaults on loans .
Lain perustelujen mukaan takaus oli välttämätön edellytys kyseisessä laissa säädetylle Landesbank-pankin oman pääoman vahvistamiselle, sillä sen turvin voitiin estää erityistarkoituksiin sidottujen omaisuuserien käyttö maksamatta jääneiden lainalyhennysten kattamiseen.
With reference to the expert reports by […]dated 5 October 1994 and 30 April 1996, Germany argued that, without the default guarantee provided by the Land, the capitalisation interest rate of 7,5 % used to calculate the cash value of the claims would have had to have been increased by a risk premium.
Saksa väitti [...] :n 5 päivänä lokakuuta 1994 ja 30 päivänä huhtikuuta 1996 päivättyjen lausuntojen perusteella, että jos Baijerin osavaltio ei olisi myöntänyt kyseistä täytetakausta, saatavien nykyarvon määrityksessä käytettyyn 7,5 prosentin pääomituskorkoon olisi pitänyt lisätä riskipreemio.
A lower cash value would have resulted and so only a lower amount could have been recognised by BAKred.
Tällöin määritetty käteisarvo olisi ollut alhaisempi eikä BAKred olisi voinut hyväksyä yhtä suurta summaa.
In the course of the proceedings, Germany expressly abandoned its earlier standpoint that the interest on intermediate investments and the interest payments by borrowers accruing to the Land could be viewed as elements of remuneration.
Saksa sanoutui menettelyn kuluessa nimenomaisesti irti aiemmin esittämästään näkemyksestä, jonka mukaan väliaikaisista sijoituksista saatavat korot ja lainoista Baijerin osavaltiolle suoritettavat korkomaksut voitaisiin katsoa osaksi korvausta.
As for the normal market remuneration, Germany stated that, since the assets were comparable to BayernLB's silent partnerships, the initial rate should be that paid by BayernLB to its silent partners in the relevant period, i.e. some 7-8 % per annum of their nominal value.
Korvauksen markkinaehtoisuudesta Saksa totesi, että koska omaisuus oli verrattavissa BayernLB:n äänettömään osakkuuteen, korvauksen olisi perustuttava määrään, jonka BayernLB maksoi kyseisenä ajankohtana äänettömille yhtiömiehilleen ja joka oli noin 7–8 prosenttia osakkuuksien silloisesta nimellisarvosta.
It argued that the lack of liquidity alone should lead to a considerable reduction in this initial rate.
Tätä perusmäärää olisi alennettava huomattavasti jo pelkästään sen perusteella, että siirretty omaisuus ei ollut likvidiä.
In this case, not only the net refinancing costs should be deducted, as in the WestLB case, but also the gross refinancing costs.
Tässä tapauksessa ei myöskään riitä, että korvauksesta vähennetään nettojälleenrahoituskustannukset, kuten WestLB:n tapauksessa, vaan siitä on vähennettävä myös bruttojälleenrahoituskustannukset.
Given that the capital injection into BayernLB made up only 8 % of equity capital and not 50 % as in the WestLB case, a private investor could not have deducted the net refinancing costs alone.
Yksityinen sijoittaja ei olisi voinut tehdä vähennystä pelkästään nettojälleenrahoituskustannuksista siitä syystä, että BayernLB:lle siirretyn pääoman osuus sen omista varoista oli vain 8 prosenttia, kun se oli WestLB:n tapauksessa 50 prosenttia.
FAILURE TO CHANGE OWNERSHIP STRUCTURE AND OWNER EFFECT
OMISTUSRAKENTEEN PYSYMINEN MUUTTUMATTOMANA JA OMISTAJAN ASEMAN VAIKUTUS
In its comments on the Commission's decision to initiate proceedings, Germany also pointed out that, given that the special-purpose assets only involved capital that was comparable to silent partnerships, Germany felt that a change in the ownership of BayernLB in favour of the Land was not necessary.
Saksan huomautuksissa menettelyn aloittamisesta tehdystä komission päätöksestä todetaan myös, että jos oletetaan, että myös erityistarkoituksiin sidotussa omaisuudessa on kyse vain äänettömiin osakkuuksiin verrattavissa olevasta pääomasta, BayernLB:n omistussuhteita ei ollut tarpeen muuttaa Baijerin osavaltion hyväksi.
Even so, the Sparkassenverband would scarcely have agreed to a change in ownership to its detriment since there was no need for additional capital at the time of the transfer and since it had itself previously invested DEM 900 million in the bank in the form of silent partnership contributions , without the Land of Bavaria making a comparable contribution.
On kuitenkin epätodennäköistä, että Sparkassenverband olisi suostunut omistussuhteiden muuttamiseen omalta kannaltaan epäedulliseen suuntaan ilman Baijerin osavaltion tekemää vastaavaa pääomasijoitusta, sillä siirron toteutuksen aikaan ei tarvittu lisäpääomaa ja Sparkassenverband oli itse sijoittanut pankkiin aiemmin noin 900 miljoonaa Saksan markkaa äänettömien osakkuuksien muodossa.
Germany also stated that, as a 50 % shareholder, the Land could assume that it would benefit from very favourable capital returns compared with other credit institutions.
Saksa toteaa lisäksi, että osavaltio voi odottaa 50 prosentin omistusosuutensa turvin saavansa omasta pääomastaan muihin luottolaitoksiin verrattuna erittäin hyvän tuoton.
The Land would therefore not have been content with a limited return or no return at all.
Osavaltio ei sen vuoksi olisi tyytynyt vain rajalliseen tuotto-osuuteen tai tuoton jäämiseen kokonaan saamatta.
This should be taken into account by the Commission in its assessment of the investment.
Saksa katsoo, että komission olisi otettava tämä huomioon arvioidessaan kyseistä sijoitusta.
V. COMMENTS FROM THE COMPLAINANT BDB
V. KANTELUN TEHNEEN BDB:N HUOMAUTUKSET
The BdB submitted that BayernLB did not pay an appropriate remuneration for the transferred core capital and was therefore in receipt of state aid.
BdB:n mukaan BayernLB ei ole maksanut sille siirretystä ydinpääomasta kohtuullista korvausta ja sai sen vuoksi valtiontukea.
In its comments of 29 July 2003 on the proceedings initiated in respect of the Landesbanks on 13 November 2002, the BdB stated that the question of whether the remuneration was appropriate should be determined using the method employed by the Commission in its WestLB decision of 8 July 1999.
Ottaessaan 29 päivänä heinäkuuta 2003 kantaa 13 päivänä marraskuuta 2002 aloitettuun Landesbank-pankkeja koskevaan menettelyyn BdB totesi, että kohtuullisen korvauksen määrityksessä on käytettävä asiassa WestLB 8 päivänä heinäkuuta 1999 tehdyssä komission päätöksessä käytettyä menetelmää.
The second step is to determine the minimum remuneration which an investor would expect for a real equity-capital investment in the Landesbank.
Toiseksi on määritettävä vähimmäiskorvaus, jonka sijoittaja odottaisi saavansa konkreettisesta pääomasijoituksesta Landesbank-pankkiin.
Finally, a calculation must be made of any premiums and discounts applied by virtue of the particularities of the transfer.
Lopuksi on laskettava toimenpiteen erityispiirteiden vuoksi mahdollisesti tehtävät korotukset ja vähennykset.
COMPARISON WITH OTHER EQUITY INSTRUMENTS
VERTAAMINEN MUIHIN OMAN PÄÄOMAN EHTOISIIN INSTRUMENTTEIHIN
In its comments of 29 July 2003 the BdB came to the conclusion that the transfer of housing-construction and promotion assets in the BayernLB case and in the other above-mentioned Landesbank cases can be compared to an injection of share capital.
BdB päättelee mainituissa huomautuksissaan, että asuntotuotantoon liittyvien ja erityistarkoituksiin sidottujen omaisuuserien siirtoa voidaan BayernLB:n tapauksessa verrata osakepääomasijoitukseen kuten kaikissa muissakin Landesbank-pankkeja koskevissa menettelyissä.
Nearly all the Landesbanks are said to have required fresh core capital from 1992 onwards in order to meet the stricter requirements arising from the new Solvency Directive.
Lähes kaikkien Landesbank-pankkien katsotaan tarvinneen vuodesta 1992 lisää ydinpääomaa voidakseen noudattaa uuden vakavaraisuusdirektiivin mukaisia tiukempia pääomavaatimuksia.
Without these increases in capital, the Landesbanks would have had to scale down their business.
Landesbank-pankit olisivat joutuneet supistamaan liiketoimintaansa ilman kyseistä pääomankorotusta.
It can therefore be concluded, the BdB argues, that the capital injected can be compared only with equity instruments that were recognised as core capital (‘tier I capital’) and available in Germany in the year of the transfer.
BdB:n mukaan tästä voidaan päätellä, että sijoitettua pääomaa voidaan verrata vain sellaisiin oman pääoman ehtoisiin instrumentteihin, jotka hyväksyttiin ja joita käytettiin Saksassa siirron toteutuksen aikaan ydinpääomana (ensisijaisina omina varoina eli nk. Tier 1 -pääomana).
This immediately excluded from any comparison non-voting preference shares, profit participation rights and perpetual preferred shares.
Siirrettyä omaisuutta ei tästä syystä voida verrata etuoikeutettuihin osakkeisiin, joihin ei liity äänivaltaa, voitto-osuustodistuksiin eikä määräämättömäksi ajaksi annettuihin etuoikeutettuihin osakkeisiin (nk. perpetual preferred shares).
In Germany these three equity instruments are recognised not as core capital but as additional capital (‘tier II capital’).
Näitä kolmea oman pääoman ehtoista instrumenttia ei hyväksytä Saksassa ydinpääomaksi vaan pelkästään lisäpääomaksi (toissijaisiksi omiksi varoiksi eli Tier 2 -pääomaksi).
Moreover, perpetual preferred shares did not exist in Germany at the beginning of the 1990s.
Perpetual Preferred Shares -instrumentit eivät myöskään olleet 1990-luvun alussa käytössä Saksassa.
At the time of the respective transfers, only share capital and silent partnership contributions were recognised as core capital in Germany.
Saksassa hyväksyttiin siirron toteutusajankohtana ydinpääomaksi vain osakepääoma ja äänettömät osakkuudet.
Any comparison with silent partnership contributions could be ruled out across the board.
Äänettömien osakkuuksien ottaminen vertailukohdaksi on sen vuoksi kaikissa tapauksissa poissuljettua.
First, unlike share capital, silent partnerships were valid for a limited period only or could be terminated and had to be paid back to the investor on maturity.
Äänettömiä osakkuuksia voitiin ensiksikin käyttää vain rajoitetun jakson ajan toisin kuin käyttöön asetettua osakepääomaa. Ne voitiin myös peruuttaa ja maksaa voimassaolon päätyttyä takaisin sijoittajalle.
An investor could not therefore expect to receive the same remuneration for a silent partnership contribution as for equity instruments recognised for supervisory purposes for an unlimited period.
Sijoittaja ei sen vuoksi voinut odottaa saavansa äänettömästä osakkuudesta yhtä suurta korvausta kuin oman pääoman ehtoisista instrumenteista, jotka on hyväksytty pankkivalvontaa koskevassa lainsäädännössä rajoittamattoman jakson ajaksi.
Second, although in some cases it was asserted that the transferred capital was subordinate in liability to share capital pursuant to agreements between the Landesbanks' owners, this did not necessarily mean a lower risk for the investor.
Vaikka joissakin tapauksissa lisäksi vakuutettiin, että siirretty pääoma oli Landesbankin omistajien välisen sopimuksen mukaisesti huonommassa etuoikeusasemassa kuin osakepääoma, tämä ei heikentänyt sijoittajaan kohdistunutta riskiä.
In all the cases the transferred capital made up a significant proportion of the total core capital, sometimes even more than 50 %.
Siirretty pääoma muodosti kaikissa siirtotapauksissa huomattavan osan pankkien koko ydinpääomasta, toisinaan jopa yli 50 prosenttia.
This made it extremely likely that the injected capital could be drawn on — at least in part — in the event of losses.
Onkin erittäin todennäköistä, että siirrettyä pääomaa olisi voitu käyttää ainakin osittain tappioiden kattamiseen.
Third, the BdB submits that the difference in quality between silent partnership contributions and share capital is confirmed by the definition of core capital for supervisory purposes adopted by the Basle Committee for Banking Supervision.
Myös Baselin pankkivalvontakomitean pankkivalvontaa varten esittämä ydinpääoman määritelmä vahvistaa erot äänettömien osakkuuksien ja osakepääoman välillä. Kyseisen määritelmän mukaan äänettömät osakkuudet katsotaan pankkivalvontalainsäädännön mukaisesti vain nk. Lower-Tier-1 -pääomaksi.
Furthermore, banks only ever took up subordinate equity instruments such as preference shares or profit participation rights in small volumes.
Lisäksi pankit ottavat vain vähäisessä määrin vastaa huonommassa etuoikeusasemassa olevia oman pääoman ehtoisia instrumentteja, esimerkiksi etuoikeutettuja osakkeita tai voitto-osuustodistuksia.
Under pressure from the rating agencies, such instruments hardly ever accounted for more than 10 % of a bank's total core capital — a very different situation from that in the cases under examination.
Kyseisten instrumenttien osuus pankin kokonaisydinpääomasta jää luottoluokituslaitosten painostuksen vuoksi useimmiten enintään 10 prosenttiin eli huomattavasti vähäisemmäksi kuin nyt tarkasteltavana olevassa tapauksessa.
Against this background, silent partnership contributions could not be used for large volumes invested by a single investor.
Äänettömiä osakkuuksia ei näiden syiden vuoksi voida käyttää yhden sijoittajan yksin tekemiin mittaviin sijoituksiin.
MINIMUM REMUNERATION FOR A SHARE-CAPITAL INVESTMENT IN BAYERNLB
VÄHIMMÄISKORVAUS BAYERNLB:HEN TEHDYSTÄ OSAKEPÄÄOMASIJOITUKSESTA
They can be traced back to the following basic principle:
Menetelmät perustuvat seuraavaan perusperiaatteeseen:
Expected return on a risky investment
Riskisijoituksesta saatavan tuoton odotusarvo
= risk-free return + risk premium for the risky investment
= Riskitön tuotto + riskisijoituksen riskipreemio
To determine the risk-free return, the BdB used the returns on long-term government bonds, fixed-rate securities issued by state bodies being the form of investment with the least or no risk.
BdB käyttää riskittömän tuoton määrityksessä pitkäaikaisista valtion obligaatioista saatavaa tuottoa, sillä julkisten viranomaisten tai laitosten liikkeeseen laskemat kiinteätuottoiset arvopaperit ovat lähes riskittömiä tai kokonaan riskittömiä sijoituksia.
To derive the risk premium, the BdB first worked out the ‘market risk premium’, i.e. the difference between the long-term average return on shares and that on government bonds.
Riskipreemion laskemiseksi BdB määrittää ensiksi nk. markkinariskipreemion eli osakkeista ja valtion obligaatioista saatavan pitkän aikavälin keskituoton välisen erotuksen.
In its comments of 29 July 2003, it assumed in the first place a long-term market risk premium of a uniform 4,6 %, with reference to a 1991 study by Stehle-Hartmond.
BdB käytti 29 päivänä heinäkuuta 2003 esittämissään huomautuksissa yhdenmukaista 4,6 prosentin pitkän aikavälin markkinariskipreemiota, joka perustui Stehle/Hartmondin tutkimukseen vuodelta 1991.
The BdB then determined the beta value for the Landesbanks, i.e. the individual risk premium for the banks by which the general market risk premium was to be adjusted.
Toisessa vaiheessa BdB määrittää Landesbank-pankkien beeta-arvon eli pankkikohtaisen riskipreemion, johon yleinen markkinariskipreemio mukautetaan.
The BdB stated in its comments that it had determined the beta values statistically, which means that it estimated them on the basis of a historical data sample.
BdB ilmoitti määrittäneensä kyseisissä huomautuksissa käyttämänsä beeta-arvon tilastotietojen eli pankkien aiempaa toimintaa koskevien tietojen pohjalta laaditun arvion perusteella.
The BdB came to the initial conclusion that all the beta values for all the Landesbanks and periods considered were greater than one.
BdB päättelee huomautuksissaan, että kaikkien Landesbank-pankkien beeta-arvot ovat tarkastelujaksoilla koko ajan yli 1.
Assuming a risk-free basic interest rate of 8,37 % (for the first instalment) and 6,57 % (for the second instalment) and a beta factor for BayernLB of 1,0803 (when the first instalment was made) and 1,0739 (when the second instalment was made), the BdB calculated the expected minimum remuneration for a hypothetical investment in the capital of BayernLB at the time when the building-loan claims were transferred to be 13,34 % per annum on 31 December 1994 and 12,87 % per annum on 31 December 1995.
BdB arvioi BayernLB:hen tehtävästä osakepääomasijoituksesta odotettavissa olevan vähimmäiskorvauksen asuntolainasaatavien siirron aikaan 31 päivänä joulukuuta 199413,34 prosentiksi vuotta kohden ja 31 päivänä joulukuuta 199512,87 prosentiksi vuotta kohden käyttämällä laskelmissaan 8,37 prosentin (ensimmäinen erä) ja 6,57 prosentin (toinen erä) riskitöntä peruskorkoa ja BayernLB:lle laskemaansa arvioitua beeta-arvoa 1,083 (ensimmäisen erän siirtoajankohtana) ja 1,0739 (toisen erän siirtoajankohtana).
PREMIUMS AND DISCOUNTS ON ACCOUNT OF THE PARTICULARITIES OF THE TRANSACTIONS
TOIMENPITEEN ERITYISPIIRTEIDEN VUOKSI TEHTÄVÄT KOROTUKSET JA VÄHENNYKSET
The BdB also noted that the Commission's deduction, in its WestLB decision, from the minimum remuneration to allow for the lack of liquidity of the Wfa's assets was upheld by the Court of First Instance.
BdB huomautti lisäksi, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut vähennyksen, jonka komissio teki asiassa WestLB:tä tekemässään päätöksessä vähimmäiskorvauksesta sillä perusteella, että Wfa:n omaisuus ei parantanut maksuvalmiutta.
It therefore saw no reason to depart from this method in the present case, with the result that a deduction for liquidity should also be made here.
BdB:n mukaan käsillä olevassa asiassa ei ole mitään syytä poiketa kyseisestä menetelmästä, ja maksuvalmiuden puuttumiseen perustuva vähennys olisi sen vuoksi tehtävä myös tässä tapauksessa.
The amount of the discount for lack of liquidity would be calculated, using the WestLB method, on the basis of net refinancing costs (gross refinancing costs minus the applicable corporation tax).
Maksuvalmiusvähennys määritetään asiassa WestLB käytetyn menetelmän mukaisesti nettojälleenrahoituskustannusten perusteella (bruttojälleenrahoituskustannukset, joista vähennetään maksetut yhtiöverot).
In the BdB's view, the premium added by the Commission in the WestLB case (1,5 %) and upheld as such by the Court of First Instance should also be applied in the BayernLB case.
BdB:n mukaan korotus, jonka komissio teki asiassa WestLB (1,5 prosenttia) ja jonka yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on vahvistanut sellaisenaan, olisi tehtävä myös BayernLB:n tapauksessa.
The three factors cited in the WestLB decision as increasing risk as compared with a ‘normal share capital investment’ also came into play here: the in part exceptionally high volume of assets transferred, the failure to issue new company shares and the associated absence of additional voting rights, and the lack of marketability of the investment, i.e. the impossibility of withdrawing the invested capital from the company again at any time
Asiassa WestLB tehdyssä päätöksessä mainitut näkökohdat (omaisuudensiirron poikkeuksellinen laajuus, uusien osakkeiden liikkeeseenlaskun ja niihin liittyvän äänivallan puuttuminen sekä se, että pääoma ei ole siirtokelpoista), joiden perusteella sijoitukseen kohdistunut riski katsottiin tavanomaiseen osakepääomasijoitukseen kohdistuvaa riskiä suuremmaksi, pätevät myös tässä tapauksessa.
CAPITAL BASIS AND ELEMENTS OF REMUNERATION
PÄÄOMARAKENNE JA KORVAUKSEN OSATEKIJÄT
Lastly, the BdB argued that, in calculating the appropriate remuneration in BayernLB's case, the entire amount recognised as core capital should be taken into account, and not just the part which was actually used.
BdB korosti huomautuksissaan lopuksi, että BayernLB:lle siirretystä omaisuudesta maksettava kohtuullinen korvaus on määritettävä koko ydinpääomaksi hyväksytyn määrän eikä pelkästään todellisuudessa käytetyn määrän perusteella.
It backed up this argument by stating that a market-economy investor would never agree to limit his remuneration to the portion of funds actually used.
Se perusteli tätä sillä, että markkinataloussijoittaja ei olisi suostunut korvauksensa rajoittamiseen vain todellisuudessa käytettyyn osaan varoista.
For a private investor bearing the risk of losing his investment, it is irrelevant whether the credit institution actually uses the injected capital to expand its business.
Sijoitukseensa liittyvästä tappioriskistä vastaavan yksityisen sijoittajan kannalta on merkityksetöntä, käyttääkö luottolaitos siirrettyä pääomaa yksinomaan liiketoimintaansa laajentamiseen.
What matters to the investor is that he himself can no longer invest that amount and obtain a corresponding return.
Yksityisen sijoittajan kannalta ratkaisevaa on se, että se ei enää voi käyttää siirrettyä pääomaa liiketoiminnassaan eikä saa sen vuoksi siitä myöskään vastaavaa tuottoa.
Nor does the BdB regard the guarantee fee mentioned by Germany as forming an element of remuneration.
BdB:n mukaan Saksan mainitsemaa takausmaksua ei pitäisi katsoa osaksi korvausta.
This was in particular because the transfer was made at its cash value (DEM 1197 million) and not at its nominal value (DEM 5027 million).
Tähän on syynä erityisesti se, että erityistarkoituksiin sidottujen omaisuuserien siirrossa käytettiin laskentaperusteena omaisuuden nykyarvoa (1,197 miljardia Saksan markkaa) eikä nimellisarvoa (5,027 miljardia Saksan markkaa).
The fact that the cash value was used meant that account was already taken of the (default) risks connected with uncollectible loan claims and that there was no justification for any additional remuneration for the default guarantee.
Nykyarvon käyttö laskentaperusteena tarkoitti sitä, että lainasaatavien takaisinmaksuun liittyvät (laiminlyönti)riskit oli jo otettu huomioon eikä lisäkorvauksen veloittamiselle täytetakauksesta ollut sen vuoksi perusteita.
Applying the WestLB method, a guarantee commission of 0,3 % per annum should also be paid for the period between the transfer of the capital and its recognition as core capital, since the injected capital had at least a guarantee function up to that point.
Jaksolta, joka kului pääomansiirrosta pääoman hyväksymiseen ydinpääomaksi, on asiassa WestLB sovellettujen menetelmien mukaan maksettava 0,3 prosentin vuotuinen takausprovisio, sillä siirrettyä pääomaa käytettiin kyseiseen ajankohtaan asti ainakin takaustarkoituksiin.
This applied up to 8 May 1996 for the full amount of DEM 1197 million and between 8 May and 23 December 1996 for the amount of DEM 542 million.
Edellä mainitun 1,197 miljardin Saksan markan kokonaismäärän osalta kyseinen jakso ulottui 8 päivään toukokuuta 1996 ja 542 miljoonan Saksan markan summan osalta 23 päivään joulukuuta 1996.
GERMANY'S RESPONSE TO THE BDB'S COMMENTS
SAKSAN KANNANOTTO BDB:N ESITTÄMIIN HUOMAUTUKSIIN
In its reply to the above-mentioned comments from the BdB, Germany pointed out that an investment in the share capital of a public limited company does not guarantee either dividends or an increase in equity price or value and that an investor naturally bears the risk of his return expectations not actually being fulfilled.
Saksa korostaa BdB:n esittämiä huomautuksia koskevassa kannanotossaan, että osakeyhtiöön tehtävän osakepääomasijoituksen tapauksessa ei ole taattua, että sijoittaja hyötyy pääomapanoksensa perusteella joko osingoista taikka yrityksen kurssin- tai arvonnoususta. Saksan mukaan on itsestään selvää, että sijoittaja vastaa tuotto-odotustensa toteutumatta jäämiseen liittyvästä riskistä.
Setting a fixed remuneration, as in the case of BayernLB, removed forecasting risks and the return was therefore generally lower.
Jos osapuolet sopivat kiinteästä korvauksesta, kuten BayernLB:n tapauksessa, ennusteiden laatimiseen kohdistuva riski pienenee ja tuotto on sen vuoksi yleensä vähäisempi.
This shows that it would not have been normal market practice if BayernLB had, at the time of the injection of the special-purpose assets, guaranteed the Land of Bavaria a return that was merely expected, thereby placing the investor in special assets on a better footing than an investor in shares.
Tämä osoittaa, että BayernLB olisi toiminut markkinaehtojen vastaisesti, jos se olisi erityistarkoituksiin sidottujen omaisuuserien siirron aikaan taannut Baijerin osavaltiolle vain odotettavissa olleen tuoton, sillä tämä olisi suosinut kyseisiin omaisuuseriin panostanutta sijoittajaa suhteessa osakesijoittajaan.