natgillin/translations-raw huggingface dataset:
OJ L 147, 31.5.2001, p. 1. Regulation as last amended by Commission Regulation (EC) No 1974/2005 (OJ L 317, 3.12.2005, p. 4).
EYVL L 147, 31.5.2001, s. 1. Asetus sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 1974/2005 (EUVL L 317, 3.12.2005, s. 4).
on Community strategic guidelines for rural development (programming period 2007 to 2013)
maaseudun kehittämistä koskevista yhteisön strategisista suuntaviivoista (ohjelmakausi 2007–2013)
Having regard to Council Regulation (EC) No 1698/2005 of 20 September 2005 on support for rural development by the European Agricultural Fund for Rural Development (EAFRD) [1], and in particular Article 9(2), first sentence, thereof,
ottaa huomioon Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahaston) tuesta maaseudun kehittämiseen 20 päivänä syyskuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 [1] ja erityisesti sen 9 artiklan 2 kohdan ensimmäisen virkkeen,
Article 9(1) of Regulation (EC) No 1698/2005 provides that strategic guidelines for rural development for the programming period from 1 January 2007 to 31 December 2013 should be adopted at Community level to set the priorities for rural development.
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 9 artiklan 1 kohdassa säädetään, että maaseudun kehittämistä koskevat strategiset suuntaviivat olisi vahvistettava yhteisön tasolla 1 päivänä tammikuuta 2007 alkavaksi ja 31 päivänä joulukuuta 2013 päättyväksi ohjelmakaudeksi maaseudun kehittämistä koskevien ensisijaisten tavoitteiden asettamiseksi.
These strategic guidelines should reflect the multifunctional role farming plays in the richness and diversity of landscapes, food products and cultural and natural heritage throughout the Community.
Näissä strategisissa suuntaviivoissa olisi tuotava ilmi maatalouden monivaikutteinen tehtävä maisemien, elintarvikkeiden sekä kulttuuri- ja luonnonperinnön rikkauden ja monimuotoisuuden säilyttämisessä koko yhteisössä.
These strategic guidelines should identify the areas important for the realisation of Community priorities, in particular in relation to the Göteborg sustainability goals and to the renewed Lisbon strategy for growth and jobs established by the European Councils of Göteborg (15 and 16 June 2001) and Thessaloniki (20 and 21 June 2003) respectively.
Näissä strategisissa suuntaviivoissa olisi määriteltävä yhteisön ensisijaisten tavoitteiden toteutumisen kannalta tärkeät alat erityisesti Göteborgin Eurooppa-neuvostossa (15. ja 16. kesäkuuta 2001) vahvistettujen Göteborgin kestävän kehityksen tavoitteiden sekä Thessalonikin Eurooppa-neuvostossa (20. ja 21. kesäkuuta 2003) vahvistetun kasvun ja työllisyyden edistämiseen tähtäävän Lissabonin uudistetun strategian osalta.
On the basis of these strategic guidelines, each Member State should prepare its national strategy plan as the reference framework for the preparation of rural development programmes,
Kunkin jäsenvaltion olisi näiden strategisten suuntaviivojen perusteella laadittava kansallinen strategiansa viitekehykseksi maaseudun kehittämisohjelmien laadinnalle,
The Community strategic guidelines for rural development (programming period 2007 to 2013), as set out in the Annex, are hereby adopted.
Vahvistetaan maaseudun kehittämistä koskevat yhteisön strategiset suuntaviivat ohjelmakaudeksi 2007–2013 liitteessä esitetyn mukaisesti.
OJ L 277, 21.10.2005, p. 1.
EUVL L 277, 21.10.2005, s. 1.
Community strategic guidelines for rural development (programming period 2007 to 2013)
Maaseudun kehittämistä koskevat yhteisön strategiset suuntaviivat ohjelmakaudeksi 2007–2013
Regulation (EC) No 1698/2005 defines the purpose and scope of assistance from the EAFRD.
Asetuksessa (EY) N:o 1698/2005 määritellään maaseudun kehittämisrahastosta myönnettävän tuen käyttötarkoitus ja soveltamisala.
The Community strategic guidelines identify within this framework the areas important for the realisation of Community priorities, in particular in relation to the Göteborg sustainability goals and to the renewed Lisbon strategy for growth and jobs.
Yhteisön strategisissa suuntaviivoissa määritellään tähän liittyen yhteisön ensisijaisten tavoitteiden toteutumisen kannalta tärkeät alat erityisesti Göteborgin kestävän kehityksen tavoitteiden sekä kasvun ja työllisyyden edistämiseen tähtäävän Lissabonin uudistetun strategian osalta.
The Community strategic guidelines for rural development will help to:
Maaseudun kehittämistä koskevien yhteisön strategisten suuntaviivojen ansiosta voidaan
identify and agree the areas where the use of EU support for rural development creates the most value added at EU level,
määritellä ja sopia alat, joilla EU:n maaseudun kehittämistuki luo eniten lisäarvoa EU:n tasolla,
make the link with the main EU priorities (Lisbon, Göteborg) and translate them into rural development policy,
luoda yhteys EU:n ensisijaisiin päätavoitteisiin (Lissabon, Göteborg) ja nivoa ne maaseudun kehittämispolitiikkaan,
ensure consistency with other EU policies, in particular in the fields of cohesion and environment,
varmistaa johdonmukaisuus muiden EU-politiikkojen ja erityisesti koheesio- ja ympäristöpolitiikan kanssa,
accompany the implementation of the new market-oriented common agricultural policy (CAP) and the necessary restructuring it will entail in the old and new Member States.
tukea uuden markkinasuuntautuneen yhteisen maatalouspolitiikan täytäntöönpanoa ja siihen liittyvää rakenteiden uudistamista vanhoissa ja uusissa jäsenvaltioissa.
RURAL DEVELOPMENT AND THE COMMUNITY’S OVERALL AIMS
MAASEUDUN KEHITTÄMINEN JA YHTEISÖN YLEISET TAVOITTEET
The CAP and rural development
Yhteinen maatalouspolitiikka ja maaseudun kehittäminen
Agriculture continues to be the largest user of rural land, as well as a key determinant of the quality of the countryside and the environment.
Maatalous on edelleen suurin maaseutualueiden käyttäjä ja tärkein tekijä maaseudun ja ympäristön laadun kannalta.
The importance and relevance of the CAP and rural development have increased with the recent enlargement of the European Union.
Yhteisen maatalouspolitiikan (YMP) ja maaseudun kehittämisen merkitys on kasvanut Euroopan unionin viimeisimmän laajentumisen myötä.
Without the two pillars of the CAP, market and rural development policies, many rural areas of Europe would face increasing economic, social and environmental problems.
Ilman YMP:n kahta pilaria eli markkinapolitiikkaa ja maaseudun kehittämispolitiikkaa monet Euroopan maaseutualueet kärsisivät yhä lisääntyvistä taloudellisista, sosiaalisista ja ympäristöön liittyvistä ongelmista.
The European model of agriculture reflects the multifunctional role farming plays in the richness and diversity of landscapes, food products and cultural and natural heritage [1].The guiding principles for the CAP, market and rural development policies, were set out by the European Council of Göteborg (15 and 16 June 2001).
Eurooppalaisen maatalouden malli heijastaa maatalouden moniulotteista tehtävää maisemien, elintarvikkeiden sekä kulttuuri- ja luonnonperinnön rikkauden ja monimuotoisuuden säilyttämisessä [1].YMP:n, markkinapolitiikan ja maaseudun kehittämispolitiikan pääperiaatteet hahmoteltiin Göteborgin Eurooppa-neuvostossa (15. ja 16. kesäkuuta 2001).
According to its conclusions, strong economic performance must go hand in hand with the sustainable use of natural resources and levels of waste, maintaining biodiversity, preserving ecosystems and avoiding desertification.
Sen päätelmien mukaan vahva taloudellinen suorituskyky on kytkettävä luonnonvarojen kestävään käyttöön ja kestävän kehityksen edellyttämiin jätetasoihin, biologiseen monimuotoisuuteen, ekosysteemien säilymiseen ja aavikoitumisen estämiseen.
To meet these challenges, the CAP and its future development should, among its objectives, contribute to achieving sustainable development by increasing its emphasis on encouraging healthy, high-quality products, environmentally sustainable production methods, including organic production, renewable raw materials and the protection of biodiversity.
Jotta näihin haasteisiin voidaan vastata, yhteisen maatalouspolitiikan olisi tämänhetkisessä ja tulevassa muodossaan myötävaikutettava kestävän kehityksen saavuttamiseen asettamalla painopisteeksi terveellisten ja korkealaatuisten tuotteiden, ympäristöllisesti kestävien tuotantomenetelmien luonnonmukainen tuotanto mukaan lukien, uudistuvien raaka-aineiden ja biologisen monimuotoisuuden suojelun edistäminen.
Those guiding principles were confirmed in the Lisbon strategy conclusions of the European Council of Thessaloniki (20 and 21 June 2003).
Nämä pääperiaatteet vahvistettiin kesäkuussa 2003 Thessalonikin Eurooppa-neuvoston Lissabonin strategiaa koskevissa päätelmissä (20. ja 21. kesäkuuta 2003).
The reformed CAP and rural development can make a key contribution to competitiveness and sustainable development in the coming years.
Uudistettu YMP ja maaseudun kehittämispolitiikka voivat tulevina vuosina olla avaintekijöitä kilpailukyvyn ja kestävän kehityksen edistämisessä.
Towards sustainable agriculture: the 2003 and 2004 CAP reforms
Kohti kestävää maataloutta: vuosien 2003 ja 2004 YMP-uudistukset
The 2003 and 2004 CAP reforms represent a major step forward in improving the competitiveness and sustainable development of farming activity in the EU and setting the framework for future reforms.
Vuosina 2003 ja 2004 toteutetut YMP-uudistukset vauhdittivat merkittävästi pyrkimyksiä parantaa EU:n maatalouden kilpailukykyä ja edistää sen kestävää kehitystä. Ne myös loivat puitteet tuleville uudistuksille.
Successive reforms have contributed to the competitiveness of European agriculture by reducing price support guarantees and encouraging structural adjustment.
Euroopan maatalouden kilpailukyky on parantunut perättäisten uudistusten ansiosta, joissa alennettiin hintatukitakuita ja edistettiin rakennesopeutusta.
The introduction of decoupled direct payments encourages farmers to respond to market signals generated by consumer demand rather than by quantity-related policy incentives.
Tuotantomääristä riippumattomien suorien tukien käyttöönotto kannustaa viljelijöitä vastaamaan kuluttajien kysyntään perustuviin markkinasignaaleihin, eikä määrällisiin kannustimiin.
The inclusion of environmental, food safety and animal health and welfare standards in cross-compliance reinforces consumer confidence and increases the environmental sustainability of farming.
Kun sovelletaan täydentäviä ehtoja eli ympäristöä, elintarvikkeiden turvallisuutta sekä eläinten terveyttä ja hyvinvointia koskevia vaatimuksia, kuluttajien luottamus paranee ja maanviljelyksen ympäristöllisesti kestävä kehitys edistyy.
Rural development 2007 to 2013
Maaseudun kehittäminen kaudella 2007–2013
The future rural development policy focuses on three key areas: the agrifood economy, the environment and the broader rural economy and population.
Tulevassa maaseudun kehittämispolitiikassa keskitytään kolmeen avainalueeseen: elintarviketalous, ympäristö sekä maaseudun elinkeinoelämä ja väestö laajemmin käsitettynä.
The new generation of rural development strategies and programmes will be built around four axes, namely: axis 1, on improving the competitiveness of the agricultural and forestry sector; axis 2, on improving the environment and the countryside; axis 3, on the quality of life in rural areas and diversification of the rural economy; and axis 4, on Leader.
Uuden sukupolven maaseudun kehittämisstrategiat ja -ohjelmat laaditaan jäsenneltyinä toimintalinjoiksi, jotka ovat maa- ja metsätalousalan kilpailukyvyn parantamista koskeva toimintalinja 1, ympäristön ja maaseudun tilan parantamista koskeva toimintalinja 2, maaseutualueiden elämänlaatua ja maaseudun elinkeinoelämän monipuolistamista koskeva toimintalinja 3 sekä Leader-toimintalinja 4.
Under axis 1, a range of measures will target human and physical capital in the agriculture, food and forestry sectors (promoting knowledge transfer and innovation) and quality production.
Toimintalinjassa 1 sovellettavat toimenpiteet kohdistetaan maa-, metsä- ja elintarviketalouden inhimilliseen ja fyysiseen pääomaan (tiedonsiirron ja innovaatioiden edistäminen) sekä laadukkaaseen tuotantoon.
Axis 2 provides measures to protect and enhance natural resources, as well as preserving highnature value farming and forestry systems and cultural landscapes in Europe’s rural areas.
Toimintalinjan 2 toimenpiteillä pyritään suojelemaan ja parantamaan luonnonvaroja sekä säilyttämään luonnonarvoiltaan arvokkaat maa- ja metsätalousjärjestelmät sekä kulttuurimaisemat Euroopan maaseutualueilla.
Axis 3 helps to develop local infrastructure and human capital in rural areas to improve the conditions for growth and job creation in all sectors and the diversification of economic activities.
Toimintalinjan 3 tavoitteena on maaseutualueiden paikallisten infrastruktuurien ja inhimillisen pääoman kehittäminen sekä talouskasvua ja työllisyyttä koskevien edellytysten parantaminen kaikilla aloilla, kuten myös taloudellisen toiminnan monipuolistaminen.
Axis 4, based on the Leader experience, introduces possibilities for innovative governance through locally based, bottom-up approaches to rural development.
Toimintalinja 4 perustuu Leader-toiminnasta saatuihin kokemuksiin, ja se mahdollistaa innovatiivisen hallinnoinnin maaseudun kehittämistä koskevan paikallistasolla toteutettavan alhaalta ylös -lähestymistavan mukaisesti.
Meeting the challenges
Haasteiden kohtaaminen
Rural areas are characterised by a very large diversity of situations, ranging from remote rural areas suffering from depopulation and decline to peri-urban areas under increasing pressure from urban centres.
Maaseutualueille on ominaista olosuhteiden moninaisuus: esimerkiksi syrjäiset maaseutualueet kärsivät väestökadosta ja taantuvat, kun taas kaupunkien lähialueet joutuvat kaupunkikeskusten aiheuttaman yhä suuremman paineen kohteeksi.
According to the OECD definition, which is based on population density, rural regions [2] account for 92 % of EU territory.
OECD:n väestötiheyteen perustuvan määritelmän mukaan EU:n pinta-alasta on maaseutualuetta [2] 92 prosenttia.
Furthermore, 19 % of the population live in predominantly rural regions and 37 % in significantly rural regions.
Lisäksi 19 prosenttia väestöstä asuu maaseutuvoittoisilla alueilla ja 37 prosenttia sellaisilla alueilla, joista huomattava osa on maaseutualuetta.
These regions generate 45 % of Gross Value Added (GVA) in the EU and provide 53 % of the employment, but tend to lag behind non-rural areas as regards a number of socioeconomic indicators, including structural indicators.
Nämä alueet tuottavat 45 prosenttia EU:n bruttoarvonlisästä ja työllistävät 53 prosenttia väestöstä mutta ovat monien sosioekonomisten ja myös rakenteellisten indikaattorien perusteella taajama-alueiden jäljessä.
In rural areas, per capita income is around a third less [3], activity rates for women are lower, the service sector is less developed, higher education levels are generally lower, and a smaller percentage of households has access to broadband internet.
Maaseutualueilla ovat tulot asukasta kohden noin kolmanneksen alhaisemmat [3] ja naisten työllisyysaste on pienempi. Palveluala ei ole niin kehittynyt ja korkeakoulutuksen saaneita asukkaita on vähemmän, kuten myös niitä kotitalouksia, joilla on laajakaistayhteys Internetiin.
Remoteness and peripherality are major problems in some rural regions.
Joillakin maaseutualueilla suurimpana ongelmana on kaukainen ja syrjäinen sijainti.
These disadvantages tend to be even more significant in predominantly rural regions, although the general picture at EU level can vary substantially between Member States.
Nämä haittatekijät näyttävät voimistuvan maaseutuvoittoisilla alueilla, vaikka koko EU:n tasolla yleiskuva voi vaihdella suuresti jäsenvaltioittain.
Lack of opportunities, contacts and training infrastructure are a particular problem for women and young people in remote rural areas.
Mahdollisuuksien, kontaktien ja koulutustarjonnan puute ovat erityisesti syrjäisimpien maaseutualueiden naisten ja nuorten ongelma.
Enlargement has changed the agricultural map.
EU:n laajentuminen on muuttanut maatalouden kokonaiskuvaa.
In the old Member States agriculture accounts for 2 % of GDP, in the new Member States for 3 % and in Romania and Bulgaria for more than 10 %.
Maatalouden osuus BKT:sta on vanhoissa jäsenvaltioissa 2 prosenttia, uusissa jäsenvaltioissa 3 prosenttia sekä Romaniassa ja Bulgariassa yli 10 prosenttia.
The combined agricultural and food sector forms an important part of the EU economy, accounting for 15 million jobs (8,3 % of total employment) and 4,4 % of GDP.
Maatalous- ja elintarvikealat ovat tärkeä osa EU:n taloutta, sillä ne tarjoavat 15 miljoonaa työpaikkaa (8,3 % kokonaistyöllisyydestä) ja muodostavat 4,4 prosenttia BKT:stä.
Forestry and related industries employ around 3,4 million people with a turnover of EUR 350 billion, but only 60 % of annual forest growth is currently exploited.
Metsätalous ja siihen liittyvät tuotannonalat työllistävät noin 3,4 miljoonaa henkeä, ja niiden liikevaihto on 350 miljardia euroa. Kuitenkin vain 60 prosenttia vuotuisesta metsänkasvusta hyödynnetään.
Agriculture and forestry represent 77 % of land use in the EU.
Maa- ja metsätalouden osuus maankäytöstä EU:ssa on 77 prosenttia.
The environmental performance of agriculture in the preservation and enhancement of natural resources in recent years has been mixed.
Maatalouden ympäristönsuojelutulokset luonnonvarojen säilyttämisen ja parantamisen osalta ovat olleet viime vuosina vaihtelevia.
As regards water quality, total nitrogen surplus has declined slightly since 1990 in most of the old Member States, although some countries and regions still experience significant nutrient leaching pressures.
Vedenlaadun osalta voidaan todeta, että kokonaistyppikuormitus on useimmissa vanhoissa jäsenvaltioissa hieman vähentynyt vuodesta 1990, vaikkakin ravinteiden huuhtoutuminen on joillekin maille ja alueille yhä merkittävä ongelma.
Problems of ammonia emissions, eutrophication, soil degradation and decline in biodiversity persist in many areas.
Ammoniakkipäästöt, rehevöityminen, maaperän köyhtyminen ja biologisen monimuotoisuuden väheneminen ovat edelleen ongelmia monilla alueilla.
However, an increasing share of agricultural area is devoted to organic production (5,4 million hectares in the EU) and renewable resources (an estimated 1,4 million hectares was used for bioenergy production in 2004, of which 0,3 million hectares under the energy crop premium and 0,6 million hectares on set-aside land).
Yhä suurempi osa maatalousmaasta käytetään kuitenkin luonnonmukaiseen tuotantoon (5,4 miljoonaa hehtaaria EU:ssa) ja uusiutuvien energialähteiden tuotantoon (noin 1,4:ää miljoonaa hehtaaria käytettiin bioenergian tuottamiseen vuonna 2004; 0,3 miljoonalla hehtaarilla sovellettiin energiakasvipalkkiota ja 0,6 miljoonaa hehtaaria oli tuotannosta poistettua maata).
Long-term trends in climate change will increasingly shape farming and forestry patterns.
Ilmastonmuutoksen pitkän aikavälin näkymät tulevat yhä enemmän vaikuttamaan maa- ja metsätaloustoimintaan.
There have been advances in the protection of biodiversity with the implementation of Natura 2000 — around 12-13 % of agricultural and forestry area has been designated.
Biologisen monimuotoisuuden suojeleminen on edistynyt Natura 2000 -hankkeen täytäntöönpanon myötä: 12–13 prosenttia maa- ja metsäaloista on nimetty Natura-alueeksi.
High nature value farming systems play an important role in preserving biodiversity and habitats, as well as in landscape protection and soil quality.
Luonnonarvoiltaan arvokkailla maatalousjärjestelmillä on tärkeä tehtävä paitsi biologisen monimuotoisuuden ja elinympäristöjen säilyttämisessä sekä myös maiseman ja maaperän laadun suojelemisessa.
In most Member States, these farming systems account for between 10 % and 30 % of the agricultural area.
Useimmissa jäsenvaltioissa tällaisia maatalousjärjestelmiä on 10–30 prosenttia maatalousmaasta.
In some areas the abandonment of farming could engender serious environmental risks.
Joillakin alueilla maataloustoiminnan lopettaminen voisi aiheuttaa vakavia ympäristöriskejä.
Rural areas therefore face particular challenges as regards growth, jobs and sustainability in the coming years.
Maaseutualueilla on sen vuoksi tulevina vuosina erityisiä haasteita, jotka liittyvät kasvuun, työllisyyteen ja kestävään kehitykseen.
But they offer real opportunities in terms of their potential for growth in new sectors, the provision of rural amenities and tourism, their attractiveness as a place in which to live and work, and their role as a reservoir of natural resources and highly valued landscapes.
Maaseutualueet tarjoavat kuitenkin sisältämänsä potentiaalin ansiosta todellisia mahdollisuuksia: kasvu uusilla aloilla, maaseudun tarjoamien palvelujen ja hyödykkeiden sekä matkailun kehittyminen, maaseutualueiden houkuttavuus asuin- ja työskentelypaikkana sekä niiden tehtävä luonnonvarojen ja erittäin arvostettujen maisemien säilyttämisessä.
The agricultural and food sectors must seize the opportunities offered by new approaches, technologies and innovation to meet evolving market demand both in Europe and globally.
Jotta maatalous- ja elintarvikealat voisivat vastata kehittyvien markkinoiden kysyntään sekä Euroopassa että maailmanlaajuisesti, niiden on hyödynnettävä mahdollisuudet, joita uudet lähestymistavat, teknologiat ja innovaatiot tarjoavat.
Above all, investment in the key resource of human capital will allow rural areas and the agrifood sector to look to the future with confidence.
Tärkein voimavara on inhimillinen pääoma, johon investoimalla maaseutualueet ja maataloustuotteita jalostava elintarviketeollisuus voivat katsoa luottavasti tulevaisuuteen.
On the occasion of the relaunch of the Lisbon strategy, the European Council has reaffirmed that the Lisbon strategy is to be seen in the wider context of sustainable development requirement that present needs must be met without compromising the ability of future generations to meet their own needs [4].
Lissabonin strategian elvyttämisen yhteydessä Eurooppa-neuvosto vahvisti jälleen, että Lissabonin strategia on nähtävä kestävän kehityksen vaatimuksen laajemmassa yhteydessä ja nykypäivän tarpeisiin on vastattava vaarantamatta tulevien sukupolvien mahdollisuutta vastata omiin tarpeisiinsa [4].
The new programming period provides a unique opportunity to refocus support from the new EAFRD on growth, jobs and sustainability.
Uudella ohjelmakaudella on ainutkertainen mahdollisuus suunnata uudesta maaseudun kehittämisrahastosta myönnettävää tukea talouskasvun, työllisyyden ja kestävän kehityksen edistämiseksi.
In this respect, it is fully in line with the Declaration on the Guiding Principles for Sustainable Development [5] and the renewed Lisbon Action Programme which seeks to target resources at making Europe a more attractive place in which to invest and work, promoting knowledge and innovation for growth and creating more and better jobs.Rural development policy must help rural areas meet these objectives in the period 2007 to 2013.
Tässä suhteessa se on täysin yhdenmukainen kestävän kehityksen pääperiaatteista annetun julistuksen [5] ja uudistetun Lissabonin toimintaohjelman kanssa, jolla pyritään kohdistamaan varoja siten, että Euroopasta tulee houkuttelevampi paikka sijoittajille ja työntekijöille, osaaminen ja innovointi lisääntyy kasvun tueksi ja uusia ja parempia työpaikkoja syntyy.Maaseudun kehittämispolitiikan on autettava maaseutualueita pääsemään näihin tavoitteisiin kaudella 2007–2013.
This requires a more strategic approach to competitiveness, job creation and innovation in rural areas and improved governance in the delivery of programmes.
Tämä edellyttää, että maaseutualueiden kilpailukyvyn lisäämiseen, työpaikkojen luomiseen ja innovointiin sovelletaan strategisempaa lähestymistapaa ja ohjelmien toteuttamiseen liittyvää hallinnointia parannetaan.