natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Contrary to what was argued by the BdB, it was undisputed and clearly stated in the decision initiating the procedure that, besides the use of the special-purpose reserve's guarantee function by LBB, the transfer of WBK also increased LBB's equity capital shown in the balance sheet by DEM 187,5 million and that this amount had been recognised as liable equity capital for supervisory purposes.
Toisin kuin BdB väitti, oli kiistatonta, että WBK:n luovutuksen seurauksena LBB saattoi ottaa käyttöön erityisrahaston varoja vastuiden kattamiseen ja lisäksi LBB:n taseessa näkyvä oma pääoma kasvoi 187,5 miljoonalla Saksan markalla, mikä todettiin myös menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä. Kyseinen summa hyväksyttiin pankkivalvontalainsäädännön mukaiseksi vakavaraisuuspääomaksi.
The question of the extent to which equity capital shown in the balance sheet conferred a financial advantage did not arise here, unlike in WestLB, since it was not necessary to distinguish between recognised and unrecognised parts of the capital.
Koska pankkivalvontalainsäädännön mukaisesti hyväksyttyä pääomaa ei tarvitse erottaa muusta pääomasta, kuten WestLB:n tapauksessa täytyi, ei tarvitse myöskään selvittää, missä määrin taseessa näkyvää omaa pääomaa oli pidettävä rahanarvoisena etuna.
No aid was involved in the increase in equity capital shown in the balance sheet or the transferred reserves (see paragraphs 40 to 64).
Taseessa näkyvän oman pääoman korotuksessa ja luovutetuissa rahastoissa ei ollut kyse tuesta (ks. johdanto-osan 40–64 kappale).
Moreover, it was erroneous to assume that, with a hypothetical core capital of €1 billion, loans totalling €50 billion could be made.
Oletus, että hypoteettinen 1 miljardin euron ydinpääoma mahdollistaisi 50 miljardin euron luotonannon, on Saksan mukaan virheellinen.
Whereas it was undisputed that IBB's special-purpose reserve performed a guarantee function and a business expansion function on account of its recognition for supervisory purposes, the advantage was confined to the amount actually taken up by LBB.
On tosin kiistatonta, että pankkivalvontalainsäädännön mukaisen hyväksynnän vuoksi IBB:n erityisrahasto voitiin käyttää vastuiden kattamiseen ja liiketoiminnan laajentamiseen, mutta etu rajoittui määrään, jonka LBB tosiasiallisesti otti käyttöön.
The hypothetical leverage of 1:50 was also groundless.
Myöskään oletetulla vipuvaikutuksella suhteessa 1:50 ei ole mitään perustaa.
In applying the principle of the market-economy investor, the analysis should be geared to an investor in a comparable situation.
Markkinataloussijoittajaperiaatetta sovellettaessa analyysissä olisi käytettävä vastaavassa tilanteessa olevaa sijoittajaa.
In the case at issue, the Land as investor decided to tie the special-purpose reserve's liquidity into IBB's operations and not to make it available to LBB in its financing capacity.
Käsiteltävänä olevassa tapauksessa osavaltio oli sijoittajana päättänyt sitoa erityisrahaston likviditeetin IBB:n liiketoimintaan eikä asettaa pääomaa rahoitustarkoituksessa LBB:n käyttöön.
The Land’s objective with respect to this capital was its own return (see paragraphs 40 to 64).
Osavaltio pyrki saamaan pääoman avulla itselleen tuottoa (ks. johdanto-osan 40–64 kappale).
Moreover, only the Land continued to have a claim on IBB's special assets, even after LBB's transfer to BGB.
Lisäksi IBB:n erityisrahasto oli edelleen yksinomaan osavaltion omistuksessa myös sen jälkeen kun LBB oli yhdistetty BGB:hen.
It was therefore also wrong to claim that the remuneration which LBB paid to IBB was paid to itself.
Siksi olisi myös väärin väittää, että LBB olisi maksanut IBB:lle suoritetut korvaukset itselleen.
Moreover, it was usual for a market-economy investor to assign remuneration claims to third parties, especially when the third party was a company or an asset wholly owned by that investor.
Lisäksi on tavanomaista, että markkinataloussijoittaja esittää korvausvaatimuksia kolmansille, erityisesti jos kolmannessa on kyse yrityksestä tai omaisuudesta, joka on kokonaan sijoittajan omistuksessa.
Lastly, with respect to the BV's comments on its market share relative to that of BGB, Germany stated that BV had a larger market share in Berlin than it had indicated.
BV:n huomautuksissa esitetystä markkinaosuusvertailusta BV:n ja BGB:n välillä Saksa totesi lopuksi, että BV:n markkina-asema Berliinissä oli vahvempi kuin se itse esitti.
It was the second-largest credit institution and its market shares had to be 60-70 % of those of BGB; as regards deposits by private customers alone, it had some 1/3 of BGB's market share.
Se oli toiseksi suurin luottolaitos ja sen markkinaosuus lienee 60–70 prosenttia BGB:n markkinaosuudesta ja jopa yksityisasiakkaiden luottomarkkinoilla noin kolmannes BGB:n markkinaosuudesta.
UNDERSTANDING BETWEEN THE BDB, THE LAND OF BERLIN AND LBB
BDB:N, BERLIININ OSAVALTION JA LBB:N VÄLINEN SOPIMUS
On 7 October 2004, Germany informed the Commission of the outcome of an understanding between the complainant (the BdB), the Land of Berlin and LBB.
Saksa antoi 7 päivänä lokakuuta 2004 komissiolle tiedoksi kantelun tehneen BdB:n, Berliinin osavaltion ja LBB:n välisen sopimuksen tulokset.
Notwithstanding their remaining fundamental legal positions, the parties had agreed on what they themselves regarded as suitable parameters for determining an appropriate remuneration for WBK's assets.
Vaikka sopimuspuolet pitivät edelleen kiinni juridisista perusnäkemyksistään, ne pääsivät yhteisymmärrykseen muuttujista, joiden perusteella kohtuullinen korvaus WBK:n omaisuudesta olisi määriteltävä.
The parties asked the Commission to take account of this understanding in its decision.
Sopimuspuolet pyytävät komissiota ottamaan tämän sopimuksen huomioon päätöksessään.
First, the parties determined, on the basis of the approach detailed in Decision 2000/392/EC, a minimum remuneration for WBK's special-purpose reserve of 10,19 %.
Osapuolet sopivat päätöksessä 2000/392/EY yksityiskohtaisesti esitettyjä periaatteita noudattaen, että sopiva vähimmäiskorvaus WBK:n erityisrahastosta on 10,19 prosenttia.
As the Land of Berlin was the sole owner, no further premium, such as to allow for the lack of voting rights, was agreed.
Koska Berliinin osavaltio oli ainoa omistaja, mistään muusta hyvityksestä, esim. äänioikeuden puuttumisen vuoksi, ei sovittu.
A discount of 3,62 % was then applied on account of the capital's lack of liquidity (on the basis of the risk-free interest rate taken as gross refinancing costs, with some 50 % in corporation tax plus a solidarity surcharge deducted to determine net refinancing costs).
Lisäksi päätettiin tehdä 3,62 prosentin vähennys sen huomioon ottamiseksi, ettei pääoma paranna maksuvalmiutta (laskelman perustana oli riskitön korko, jonka katsottiin vastaavan bruttomääräisiä jälleenrahoituskustannuksia, joista vähennettiin nettomääräisten jälleenrahoituskustannusten määrittämiseksi yhtiöveron ja solidaarisuuslisän osuus eli noin 50 prosenttia).
This produced an appropriate remuneration of 6,57 %.
Laskelman tuloksena kohtuullinen korvaus on 6,57 prosenttia.
The understanding makes no mention of any remuneration for the part of WBK's assets not available for LBB's competitive business.
Sopimuksessa ei mainita niistä WBK:n omaisuuseristä maksettavaa korvausta, joita ei voida käyttää kilpailun piiriin kuuluvissa LBB:n liiketoimissa.
For IBB's nominal capital of DEM 187,5 million transferred to LBB's nominal capital no discount on the basis of refinancing costs was calculated as this capital constituted liquid funds.
LBB:n osakepääomaan lisätystä 187,5 miljoonan Saksan markan suuruisesta IBB:n osakepääomasta ei tehty jälleenrahoituskustannuksiin perustuvaa vähennystä, koska kyse on likvideistä varoista.
As the nominal capital had been transferred to BGB in two stages in 1994 and 1998, the parties agreed that remuneration should be paid for it only up to these two points in time (proportionally in each case).
Koska osakepääoma luovutettiin BGB:lle kahdessa vaiheessa vuosina 1994 ja 1998, osapuolet sopivat, että osakepääomasta maksetaan korvausta — suhteessa osuuksiin — vain luovutusajankohtaan asti.
The parties were unable to agree on whether any increase in LBB's value as a result of the transfer should be taken into account.
Osapuolet eivät päässeet sopuun siitä, pitäisikö LBB:n luovutuksesta mahdollisesti seuraava arvonnousu ottaa huomioon.
In the Landesbank's view, an increase in value had been achieved by the transfer of LBB in 1994 and 1998.
Landesbankin mukaan vuonna 1994 ja 1998 toteutetusta LBB:n myynnistä seurasi arvonnousua.
ON THE GENERAL QUESTION OF THE LIMITATION PERIOD
VANHENTUMINEN
Germany stated that the relevant date with respect to any limitation period applicable to recovery was 16 June 1992 when the Berlin Land Government adopted a resolution establishing a Berlin bank holding company.
Saksan mukaan ajankohta, josta mahdollinen takaisinmaksuvaatimusten vanhentuminen lasketaan, on 16 päivä kesäkuuta 1992, jolloin Berliinin senaatti teki päätöksen berliiniläisen pankkiholdingyhtiön perustamisesta.
However, this resolution, which is in the Commission's possession, laid down only that ‘Berlin's bank holdings will be restructured’.
Tässä komissiolle toimitetussa päätöksessä todetaan kuitenkin vain, että ”Berliinin pankkiosakkuudet järjestetään uudestaan”.
It provided for the ‘establishment of the Berliner Banken-Holding AG, which would bring together under its roof the Landesbank Berlin-Girozentrale, Berliner Bank AG and the … Berliner Pfandbrief-Bank’.
Tässä yhteydessä ”perustetaan Berliner Banken-Holding AG, jonka alaisuuteen Landesbank Berlin — Girozentrale —, Berliner Bank AG ja ... Berliner Pfandbrief-Bank yhdistetään”.
It did not bring about a transfer of assets.
Omaisuuden luovutuksia ei tällä päätöksellä toteutettu.
The measure at issue, namely the transfer of WBK's assets to LBB, was completed only at the close of 31 December 1992.
Käsiteltävänä oleva toimenpide eli WBK:n omaisuuden luovutus LBB:lle toteutettiin vasta 31 päivänä joulukuuta 1992.
The economic effect of the measure, i.e. the increase in LBB's equity capital and the resulting increase in its lending capacity, therefore kicked in only on 1 January 1993.
Toimenpiteen taloudellinen vaikutus, toisin sanoen LBB:n oman pääoman korotus ja siitä seuraavat paremmat antolainausmahdollisuudet, toteutui vasta 1 päivänä tammikuuta 1993.
In the present case, no state aid can have been granted before that date.
Valtiontukea ei ole voitu myöntää ennen kyseistä päivää.
Even if the date on which the measure was awarded were none the less fixed as 16 June 1992, several months before the date of the transfer, it cannot be assumed, as argued by Germany, that the Commission's powers to recover the aid are subject to the limitation period laid down in Article 15(1) of Regulation (EC) No 659/1999.
Vaikka tuen myöntämisen ajankohta olisikin 16 päivä heinäkuuta 1992 eli kuukausia ennen omaisuuden luovutuksen ajankohtaa, komission takaisinperintävaltuudet eivät asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 1 kohdan mukaisesti ole vanhentuneet, kuten Saksa esittää.
Germany takes the view that the decision of 4 July 2002 initiating the procedure was the first Commission action to interrupt the limitation period, among other reasons because in that decision Germany was asked for the first time to forward a copy of the letter to the aid recipient.
Saksan kanta on, että vasta 4 päivänä heinäkuuta 2002 tehty päätös menettelyn aloittamisesta olisi vanhentumisajan keskeyttävä komission toimenpide, muun muassa siksi, että Saksaa pyydettiin toimittamaan tuensaajille jäljennös vasta tästä päätöksestä.
The Commission rejects this view.
Komissio on eri mieltä.
Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 refers to ‘any action’ taken by the Commission and not merely to a formal decision initiating the procedure.
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitetaan kaikkia komission toimenpiteitä, ei pelkästään muodollisen menettelyn aloittamista.
In the present case, the various steps taken by the Commission, in particular its various requests for information referring to LBB, and at any rate its request of September 1999, suffice to interrupt the limitation period.
Tarkasteltavana olevassa tapauksessa useat komission toimenpiteet, erityisesti LBB:tä koskevat erinäiset tietopyynnöt ja joka tapauksessa ainakin syyskuussa 1999 esitetty tietopyyntö, riittivät keskeyttämään vanhentumisajan.
It is not necessary for LBB to have been aware of the steps taken by the Commission.
Vaatimuksena ei ole, että LBB olisi tiennyt komission toimenpiteistä.
In its judgment of 10 April 2003 in Case T-366/00 Scott SA v Commission, the Court of First Instance ruled that the mere fact that the aid recipient was not aware of the existence of the Commission's requests for information does not have the effect of depriving them of legal effect vis-à-vis the aid recipient.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi 10 päivänä huhtikuuta 2003 asiassa T-366/00 (Scott SA v. komissio) antamassaan tuomiossa, että siitä tosiasiasta, että mainittu tuensaaja ei ollut tietoinen komission jäsenvaltiolle osoittamista tietopyynnöistä, ei seuraa, että tietopyynnöillä ei olisi oikeusvaikutusta suhteessa kyseiseen tuensaajaan.
The Commission is not obliged to warn potentially interested persons, including the beneficiary of the aid, of the measures which it is taking in respect of unlawful aid before it initiates the administrative procedure.
Komissiolla ei siis ole velvollisuutta ilmoittaa niille, joita asia mahdollisesti koskee, mukaan luettuna tuensaaja, toimenpiteistä, joihin se ryhtyy sääntöjenvastaisen valtiontuen suhteen, ennen hallinnollisen menettelyn aloittamista.
The Court accordingly found that the relevant requests for information constituted, under Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999, a measure interrupting the limitation period before that period expired, even though the aid recipient was not at the time aware of the existence of such correspondence.
Tuomioistuin tuli siihen tulokseen, että kyseinen tietopyyntö oli asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan mukainen toimenpide, joka keskeytti vanhentumisajan huolimatta siitä, että tuensaaja ei tuolloin ollut tietoinen kyseisestä kirjeenvaihdosta. Sitä paitsi on epätodennäköistä, että LBB olisi ollut tietämätön komission tietopyynnöstä.
Moreover, it seems unlikely that LBB was unaware of the Commission's request for information when Germany replied to it in December 1999.
Olihan Saksa vastannut siihen joulukuussa 1999.
In conclusion, the Commission has the power in this case to order recovery of any aid.
Yhteenvetona voidaan todeta, että komissiolla on tarkasteltavana olevassa tapauksessa valtuudet vaatia tuki perittäväksi takaisin.
STATE AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 87(1) OF THE EC TREATY
EY:N PERUSTAMISSOPIMUKSEN 87 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETTU VALTIONTUKI
Article 87(1) of the EC Treaty states that, save as otherwise provided in that Treaty, any aid granted by a Member State or through state resources which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods is incompatible with the common market, insofar as it affects trade between Member States.
EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa määrätään, että jollei perustamissopimuksessa toisin määrätä, jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu yhteismarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
STATE RESOURCES
VALTION VARAT
The transfer was decided on by the Land of Berlin in order to increase LBB's capital by transferring to it the public-service institutions WBK/IBB, whose guarantor and owner the Land was.
Berliinin osavaltio päätti luovutuksesta korottaakseen LBB:n pääomaa yhdistämällä siihen ylläpitämänsä ja omistamansa WBK/IBB:n, jolla oli yleishyödyllisiä tehtäviä.
The transfer increased LBB's liable equity capital recognised for supervisory purposes by letter of 24 February 1993 by some DEM 1,9 billion.
Luovutus kasvatti pankkivalvontalainsäädännön mukaisesti 24 päivänä helmikuuta 1993 päivätyllä kirjeellä hyväksyttyä LBB:n vakavaraisuuspääomaa noin 1,9 miljardilla Saksan markalla.
DEM 187,5 million of that amount corresponded to an increase in LBB's nominal capital by the nominal capital of the former WBK and some DEM 1,715 billion to WBK's revenue reserves (without the net profit for 1992 of just under DEM 200 million), which from that point on were shown as a special-purpose reserve belonging to IBB and continued to grow each year.
Summa koostui LBB:n osakepääoman korotuksesta entisen WBK:n osakepääomalla eli 187,5 miljoonalla Saksan markalla sekä noin 1,715 miljardin Saksan markan suuruisesta WBK:n voittorahastosta (ilman tilikauden 1992 vajaan 200 miljoonan Saksan markan voittoa), joka siitä lähtien kirjattiin IBB:n erityisrahastoksi ja joka on koko ajan kasvanut.
The transfer of some DEM 1,9 billion and its recognition as core capital for supervisory purposes significantly increased LBB's lending capacity and thus its scope for expanding its competitive business.
Noin 1,9 miljardin Saksan markan pääomasiirto ja varojen hyväksyminen pankkivalvontalainsäädännön mukaiseksi ydinpääomaksi lisäsi huomattavasti LBB:n antolainauskapasiteettia ja sen myötä LBB:n mahdollisuuksia laajentaa kilpailun piiriin kuuluvaa liiketoimintaansa.
With a risk weighting of 100 % for all claims (e.g. from loans to non-banks) and without any further raising of additional capital, the business expansion potential theoretically lies at 12,5 times the additional liable equity capital (in this case just under DEM 24 billion).
Jos kaikkien saamisten riskipainotukseksi oletetaan 100 prosenttia (esim. luotot muille kuin pankeille) ja jos toissijaista pääomaa ei hankita lisää, liiketoiminnan laajentamispotentiaali on teoreettisesti 12,5 kertaa vakavaraisuuspääoman lisäys (eli vajaat 24 miljardia Saksan markkaa).
It is not possible to give a precise figure for this potential in individual cases, as it depends on customer structure, strategic planning and unforeseeable external influences.
Ei ole mahdollista määrittää tarkkaan, kuinka suuri tämä potentiaali kussakin tapauksessa on, koska asiakasrakenne, strateginen suunnittelu ja ennalta arvaamattomat ulkoiset seikat vaikuttavat asiaan.
However, the question of whether and how a credit institution employs new own funds is not a matter for this investigation.
Tässä menettelyssä ei kuitenkaan tutkita, miten luottolaitos hyödyntää uusia omia varoja.
Irrespective of the fact that IBB still needed part of the funds to underpin its promotion activities, the transferred assets were recognised by the supervisory authority and could thus be used by LBB, which was competing with other credit institutions, to cover its liabilities.
Riippumatta siitä, että IBB tarvitsi osan varoista edelleen kehityspankkitoimintansa vakuudeksi, luovutetut varat hyväksyttiin pankkivalvontalainsäädännön nojalla, ja näin muiden luottolaitosten kanssa kilpaileva LBB voi käyttää niitä vastuidensa kattamiseen.
There is therefore no doubt that this case involves the transfer to LBB of state resources which were such as to give it an economic advantage over its competitors to the extent that the resources concerned were not obtained on market terms.
On selvää, että LBB on saanut valtion varoja, jotka ovat omiaan tuomaan sille taloudellista etua kilpailijoihin nähden, jos varoja ei ole siirretty sille markkinaehdoin.
FAVOURING OF A PARTICULAR UNDERTAKING
TIETYN YRITYKSEN SUOSIMINEN
In order to verify whether the transfer of state resources to a publicly-owned undertaking favours the latter and is therefore liable to constitute state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty, the Commission applies the ‘market-economy investor principle’.
Komissio soveltaa markkinataloussijoittajaperiaatetta tutkiessaan, suosiiko valtion varojen luovutus julkiselle yritykselle kyseistä yritystä ja onko toimenpiteessä sen vuoksi kyse perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuesta.
The Court of First Instance has accepted and developed this principle in a number of cases, most recently in its judgment of 6 March 2003 regarding a similar transfer to WestLB.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hyväksynyt periaatteen ja myös kehittänyt sitä edelleen lukuisissa oikeustapauksissa, viimeksi 6 päivänä maaliskuuta 2003 antamassaan tuomiossa, joka koski vastaavaa luovutusta WestLB:lle.
Market-economy investor principle
Markkinataloussijoittajaperiaate
According to the market-economy investor principle, no state aid is involved where funds are made available on ‘terms which a private investor would find acceptable in providing funds to a comparable private undertaking when the private investor is operating under normal market-economy conditions’.
Markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaisesti yksittäisen yrityksen suosimiseksi ei katsota pääoman osoittamista yrityksen käytettäväksi ehdoilla, joilla ”tavanomaisissa markkinatalouden olosuhteissa toimiva yksityinen sijoittaja olisi valmis sijoittamaan varoja yksityiseen yritykseen”.
In contrast, the undertaking is being favoured within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty if the proposed remuneration arrangement and/or the financial position of the undertaking is such that a normal return on investment cannot be expected within a reasonable period of time.
Sitä vastoin kyseessä on EY:n perustamissopimuksen 87 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yrityksen suosiminen, jos ehdotettu korvausjärjestely ja/tai yrityksen taloudellinen asema ovat sellaisia, ettei sijoituksesta voida odottaa tavanomaista tuottoa kohtuullisen ajan kuluessa.
Article 295 of the EC Treaty
Perustamissopimuksen 295 artikla
Article 295 of the EC Treaty lays down that the system of property ownership in the various Member States must not be affected.
Perustamissopimuksen 295 artiklassa määrätään, että jäsenvaltioiden omistusoikeusjärjestelmiin ei saa puuttua.
However, this cannot justify any infringement of the Treaty's competition rules.
Tämä ei kuitenkaan oikeuta rikkomaan perustamissopimuksen kilpailusääntöjä.
Germany claims that, because of the constraints imposed by the special purpose assigned to the WBK assets, the only possible profitable use of these resources was to transfer them to a similar public-law institution.
Saksa väittää, että koska WBK:n omaisuus oli sidottu käyttötarkoitukseensa, kyseisiä varoja ei olisi mahdollista käyttää kannattavasti muulla tavoin kuin siirtämällä ne samankaltaiseen julkisoikeudelliseen laitokseen.
Consequently, the transfer represented the commercially most sensible use of those assets.
Näin ollen omaisuuden luovutus oli liiketaloudellisesti katsoen järkevin tapa hyödyntää omaisuutta.
Germany therefore argues that any remuneration for the transfer, i.e. any additional return on WBK's capital, is sufficient to justify the transfer in the light of the market-economy investor principle.
Niinpä mikä tahansa luovutuksesta maksettu korvaus eli mikä tahansa WBK:n pääomasta saatava lisätuotto riittäisi osoittamaan luovutuksen markkinataloussijoittajaperiaatteen mukaiseksi.
This line of argument cannot be accepted.
Komissio ei ole samaa mieltä.
It may be true that WBK's transfer to LBB, which subsequently allowed LBB to use part of WBK's capital for underpinning its competitive business, was the commercially most sensible use.
Voi pitää paikkansa, että WBK:n luovutus LBB:lle ja LBB:n sen ansiosta saama mahdollisuus käyttää osa WBK:n pääomasta kilpailun piiriin kuuluvan liiketoimintansa vakuutena oli taloudellisesti järkevin menettely.
However, as soon as public funds and other assets are used for commercial, competitive activities, the normal market rules must be applied.
Jos julkista rahaa ja muita varoja käytetään hyväksi kaupallisissa, kilpailuun perustuvissa toiminnoissa, markkinoilla sovellettavia sääntöjä on noudatettava.