natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission received comments from four interested parties (registered under Nos A/36309, A/36463, A/36645, A/36679, A/36870, A/37077, A/37480 and A/37569), including from the two competitors that had submitted the complaint in May, also on behalf of another company belonging to the group to which one of the two original competitors belongs (hereinafter these four entities together are referred to as ‘the two joint competitors’).
Komissio sai huomautuksia neljältä asianomaiselta (kirjattu numeroilla A/36309, A/36463, A/36645, A/36679, A/36870, A/37077, A/37480 ja A/37569), joihin kuuluu myös toinen toukokuussa kantelun tehneistä kilpailijoista. Kyseinen kantelu oli toimitettu vielä erään toisen yrityksen nimissä, joka kuuluu samaan konserniin kuin toinen alkuperäisen kantelun tehneistä kilpailijoista (jäljempänä näistä neljästä yksiköstä käytetään yhteistä nimitystä ’kaksi yhdessä toimivaa kilpailijaa’).
The Commission forwarded these comments to the Netherlands by letters of 1 October 2003 (D/56129), 29 October 2003 (D/56898), 7 November 2003 (D/57120) and 12 November 2003 (D/57185).
Komissio toimitti huomautukset Alankomaille 1. lokakuuta 2003 (viitenumero D/56129), 29. lokakuuta 2003 (viitenumero D/56898), 7. marraskuuta 2003 (viitenumero D/57120) ja 12. marraskuuta 2003 (viitenumero D/57185) päivätyillä kirjeillä.
These letters also contained some further questions from the Commission.
Komissio esitti kirjeissä myös eräitä lisäkysymyksiä.
By letter of 13 August 2003 (registered as received on 14 August 2003 under No A/35706), the two joint competitors informed the Commission that part of the aid had been paid to AVR Nuts and they asked the Commission to take an injunction decision to suspend further payments and a decision ordering the Netherlands to provisionally recover the aid pursuant to Article 11 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [3].
Kaksi yhdessä toimivaa kilpailijaa ilmoitti 13. elokuuta 2003 päivätyllä kirjeellä (kirjattu 14. elokuuta 2003 numerolla A/35706) komissiolle, että osa tuesta oli maksettu AVR Nutsille. Ne pyysivät komissiota antamaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 [3] 11 artiklan nojalla päätökset, joilla Alankomaat velvoitetaan keskeyttämään tuen maksaminen ja perimään jo myönnetty tuki toistaiseksi takaisin.
As requested by the Commission on 20 August 2003 (D/55321), the Netherlands confirmed by letter of 25 September 2003 (registered as received on 30 September under No A/36690) that, as regards 2002 and the first quarter of 2003, the notified aid had been paid to AVR Nuts.
Komission 20. elokuuta 2003 päivätyllä kirjeellä (viitenumero D/55321) esittämästä pyynnöstä Alankomaat vahvisti 25. syyskuuta 2003 päivätyllä kirjeellä (kirjattu 30. syyskuuta 2003 numerolla A/36690), että ilmoitettua tukea oli maksettu AVR Nutsille vuodelta 2002 ja vuoden 2003 ensimmäiseltä vuosineljännekseltä.
By letter of 20 October 2003 (D/56735), the Commission informed the two joint competitors that it did not intend to take the decisions requested.
Komissio ilmoitti 20. lokakuuta 2003 päivätyllä kirjeellä (viitenumero D/56735) kahdelle yhdessä toimivalle kilpailijalle, ettei se aikonut antaa pyydettyjä päätöksiä.
The two joint competitors restated their request by letters of 14 November 2003 (registered as received on 17 November under No A/37909) and of 1 December 2003 (registered as received on 2 December under No A/38325).
Kaksi yhdessä toimivaa kilpailijaa toisti pyyntönsä 14. marraskuuta 2003 (kirjattu 17. marraskuuta 2003 numerolla A/37909) ja 1. joulukuuta 2003 (kirjattu 2. joulukuuta 2003 numerolla A/38325) päivätyillä kirjeillä.
The letter of 1 December and the Commission’s reply of 24 November 2003 (D/57541) confirming its position actually crossed in the post.
Viimeksi mainittu kirje meni ristiin komission 24. marraskuuta 2003 päivätyn vastauksen kanssa (viitenumero D/57541), jossa komissio vahvisti kantansa.
After requesting an extension (letter of 14 July 2003, registered as received on 18 July under No A/35109 and letter of 29 October 2003, registered as received on 5 November under No A/37568) that was granted by letter of 23 July 2003 (D/54737), the Netherlands commented on the Commission’s decision by letter of 18 December 2003 (registered as received on 8 January 2004 under No A/30088).
Pyydettyään ensin huomautusten esittämisen määräajan lykkäämistä (14. heinäkuuta 2003 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin 18. heinäkuuta 2003 numerolla A/35109, sekä 29. lokakuuta 2003 päivätyllä kirjeellä, joka kirjattiin 5. marraskuuta 2003 numerolla A/37568), johon komissio ilmoitti suostuvansa 23. heinäkuuta 2003 päivätyllä kirjeellä (viitenumero D/54737), Alankomaat toimitti huomautuksensa komission päätökseen 18. joulukuuta 2003 (kirjattu 8. tammikuuta 2004 numerolla A/30088) päivätyllä kirjeellä.
It gave its observations on the comments from interested parties by letters of 23 December 2003 (registered as received on 8 January 2004 under No A/30090), 23 January 2004 (registered as received on 29 January under No A/30621), 25 February 2004 (registered as received on 27 February under No A/31451) and 23 April 2004 (registered as received on 30 April under No A/33118).
Alankomaat toimitti huomautuksensa asianomaisilta saatuihin huomautuksiin 23. joulukuuta 2003 (kirjattu 8. tammikuuta 2004 numerolla A/30090), 23. tammikuuta 2004 (kirjattu 29. tammikuuta 2004 numerolla A/30621), 25. helmikuuta 2004 (kirjattu 27. helmikuuta 2004 numerolla A/31451) ja 23. huhtikuuta 2004 (kirjattu 30. huhtikuuta 2004 numerolla A/33118) päivätyillä kirjeillä.
By means of the last two letters, the Netherlands also informed the Commission of ongoing developments at AVR Nuts.
Kahdessa viimeksi mainitussa kirjeessä Alankomaat ilmoitti komissiolle myös AVR Nutsin senhetkisestä tilanteesta.
Since the mounting deficits would require increasing amounts of aid, it was decided to close one of the two RDFs with effect from 1 July 2004.
Koska kasvavat alijäämät olisivat edellyttäneet jatkuvasti suurempia tukimääriä, toinen pyörivällä rummulla varustettu uuni päätettiin sulkea 1. heinäkuuta 2004 alkaen.
Closure of the second RDF was still under consideration.
Toisen uunin sulkemista harkittiin.
It transpired that the original aid contract contained provisions to the effect that the Netherlands would grant some compensation for the costs of closure.
Tiedoista ilmeni, että alkuperäiseen tukisopimukseen sisältyi määräyksiä, joiden perusteella Alankomaat myöntäisi määrätyn suuruisen korvauksen sulkemiskustannuksista.
In view of the new information, the Commission adopted on 14 July 2004 decision C(2004) 2640 fin extending the Article 88(2) procedure to the compensation for the costs of the (possible) closure of the RDFs.
Uusien tietojen perusteella komissio laajensi 14. heinäkuuta 2004 antamallaan päätöksellä (C(2004) 2640 lopullinen) perustamissopimuksen 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn koskemaan myös korvauksia, jotka maksettaisiin pyörivällä rummulla varustettujen uunien (mahdollisesta) sulkemisesta aiheutuvista kustannuksista.
On 16 July this decision was sent to the Netherlands, which asked for an extension of the deadline for comments and for a meeting to be convened to discuss the ongoing developments (letter of 30 July 2003, registered as received on 4 August under A/35996).
Päätös lähetettiin 16. heinäkuuta 2004 Alankomaille, joka pyysi päätöstä koskevien huomautusten esittämisen määräajan pidentämistä sekä tapaamista, jossa keskusteltaisiin tilanteen senhetkisestä kehityksestä (30. heinäkuuta 2003 päivätty kirje, kirjattu 4. elokuuta 2004 numerolla A/35996).
For the rest, the law firm represented yet another competitor.
Tapaamiseen osallistunut asianajotoimisto edusti myös erästä toista kilpailijaa.
The Netherlands commented on the Commission’s decision by letter of 10 September 2004 (registered as received on 17 September under No A/36999).
Alankomaat toimitti huomautuksensa komission päätökseen 10. syyskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä (joka kirjattiin 17. syyskuuta 2004 numerolla A/36999).
By letter of 30 September 2004 (D/56902), the Commission requested further information which the Netherlands provided by letter of 22 October 2004 (registered as received on 27 October under No A/38271).
Komissio pyysi 30. syyskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä (viitenumero D/56902) lisätietoja, jotka Alankomaat toimitti 22. lokakuuta 2004 päivätyllä kirjeellä (kirjattu 27. lokakuuta 2004 numerolla A/38271).
In that letter, the Netherlands confirmed that further aid had been paid to the recipient for the remainder of 2003, the first three quarters of 2004 and the closure of one of the installations.
Tässä kirjeessä Alankomaat vahvisti, että tuensaajalle oli lisäksi maksettu tukea vuoden 2003 jälkiosalta ja vuoden 2004 kolmelta ensimmäiseltä vuosineljännekseltä sekä yhden laitteiston sulkemiskustannuksiin.
The decision to extend the procedure was published in the Official Journal of 9 October 2004 [4].
Menettelyn laajentamisesta tehty päätös julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä9. lokakuuta 2004 [4].
The Commission received comments from the two joint competitors (letters of 16 and 19 November 2004, registered under Nos A/38860 and A/38978).
Komissio sai huomautuksia kahdelta yhdessä toimivalta kilpailijalta (16 ja 19. marraskuuta 2004 päivätyt kirjeet, jotka kirjattiin numeroilla A/38860 ja A/38978).
It forwarded these comments to the Netherlands by letter of 22 November 2004 (D/58307).
Komissio toimitti huomautukset Alankomaille 22. marraskuuta 2004 päivätyllä kirjeellä (D/58307).
The Netherlands made observations on these comments and answered the Commission's questions by letters of 22 December 2004 (registered as received on 5 January 2005 under No A/30171) and 12 January 2005 (registered as received on 17 January under No A/30525).
Alankomaat toimitti huomautuksensa näihin huomautuksiin ja vastasi komission esittämiin kysymyksiin 22. joulukuuta 2004 (kirjattu 5. tammikuuta 2005 numerolla A/30171) ja 12. tammikuuta 2005 (kirjattu 17. tammikuuta 2005 numerolla A/30525) päivätyillä kirjeillä.
In these letters, the Netherlands informed the Commission not only of the decision to close the remaining RDF but also of the corresponding compensation for the costs of closure.
Kirjeissä Alankomaat ilmoitti komissiolle sekä päätöksestä sulkea jäljellä olevat pyörivällä rummulla varustetut uunit että siihen liittyvästä sulkemiskustannuksista maksettavasta korvauksesta.
Lastly, the two joint competitors confirmed their opposition to the aid by letters of 25 April 2005 (registered as received the same day under No A/33476) and 2 May 2005 (registered as received on 12 May under No A/33884).
Kaksi yhdessä toimivaa kilpailijaa vahvisti vastustavansa tukea 25. huhtikuuta 2005 (kirjattu samana päivänä numerolla A/33476) ja 2. toukokuuta 2005 (kirjattu 12. toukokuuta 2005 numerolla A/33884) päivätyillä kirjeillä.
Following these letters, yet another meeting between representatives of the Commission and of the two joint competitors took place on 26 May.
Komission yksiköiden ja kahden yhdessä toimivan kilpailijan edustajat tapasivat vielä tämän kirjeenvaihdon jälkeen 26. toukokuuta 2005.
Again, the law firm also represented the same third competitor (hereinafter this competitor together with the other two are referred to as the ‘three joint competitors’).
Tapaamiseen osallistunut asianajotoimisto edusti jälleen myös samaa kolmatta kilpailijaa (jäljempänä tästä kilpailijasta ja kahdesta muusta kilpailijasta käytetään yhteistä nimitystä ’kolme yhdessä toimivaa kilpailijaa’).
At the meeting, a document was presented suggesting that further aid for 2004 had been paid to AVR Nuts.
Tapaamisessa luovutettiin asiakirja, jossa esitettiin, että AVR Nutsille oli maksettu lisää tukea vuonna 2004.
DETAILED DESCRIPTION OF THE MEASURE
2 YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS TUESTA
Background and objective
Tausta ja tavoite
Article 5(2) of the Directive stipulates that ‘the network must also enable waste to be disposed of in one of the nearest appropriate installations, by means of the most appropriate methods and technologies in order to ensure a high level of protection for the environment and public health.’
Direktiivin 5 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ”verkoston avulla on oltava myös mahdollista huolehtia jätteistä jossakin lähimmistä asianmukaisista laitoksista sopivimpien menetelmien ja teknologioiden avulla siten, että varmistetaan korkeatasoinen ympäristön ja ihmisten terveyden suojelu”.
In the early 1990s, with a view to meeting these objectives, a special landfill site (‘C2 depot’) and several RDFs began operations in the Netherlands.
Näiden tavoitteiden toteuttamiseksi otettiin Alankomaissa 1990-luvun alussa erityinen kaatopaikka (jäljempänä ’C2-kaatopaikka’) ja pyörivällä rummulla varustetut uunit käyttöön.
The C2 depot is used for the appropriate disposal of hazardous waste that cannot be incinerated (‘C2 waste’).
C2-kaatopaikan käyttötarkoituksena on huolehtia asianmukaisesti sellaisesta vaarallisesta jätteestä, jota ei voida polttaa (jäljempänä ’C2-jäte’).
The RDFs are used for the appropriate disposal of hazardous waste that, despite a low calorific value, can still be incinerated [6] (‘RDF waste’).
Pyörivällä rummulla varustettujen uunien käyttötarkoituksena on huolehtia asianmukaisesti sellaisesta vaarallisesta jätteestä, josta voidaan sen alhaisesta polttoarvosta huolimatta huolehtia polttamalla [6] (jäljempänä ’pyörivällä rummulla varustetussa uunissa poltettava jäte’, ’DTO-jäte’).
This incineration requires co-fuelling and, in practice, the most cost-efficient fuel is hazardous waste with a high calorific value.
Polttaminen edellyttää rinnakkaispolttoa. Käytännössä kustannustehokkain polttoaine on korkean polttoarvon omaava vaarallinen jäte.
In accordance with Article 8(3) of Directive 75/442/EC and Article 4(3) of Council Regulation (EEC) No 259/93 on the supervision and control of shipments of waste within, into and out of the European Community [7], Member States may prohibit export of ‘waste for disposal’.
Jäsenvaltiot voivat direktiivin 75/442/ETY 8 artiklan 3 kohdan ja Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 [7] 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti kieltää ’huolehdittavaksi tarkoitetun jätteen’ siirron muuhun maahan.
It is only after various controls have been carried out that such waste may be traded.
Tällaisella jätteellä voidaan käydä kauppaa ainoastaan erilaisten tarkastusten suorittamisen jälkeen.
However, Member States are not generally allowed to prohibit the exportation to other Member States of ‘waste for recovery’ [8].
Jäsenvaltiot eivät saa kuitenkaan kieltää yleisesti ’hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden’ siirtoa muihin jäsenvaltioihin [8].
The concepts of ‘waste for disposal’ and ‘waste for recovery’ have been clarified in various judgments by the Court of Justice of the European Communities [9].
’Huolehdittavaksi tarkoitettujen jätteiden’ ja ’hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden’ käsitteet on täsmennetty useissa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioissa [9].
As a result, compared with the interpretation given to date by the Netherlands, a smaller amount of hazardous waste qualifies as waste for disposal while a larger amount qualifies as waste for recovery.
Tämän seurauksena on Alankomaiden tähän asti käyttämään tulkintaan verrattuna pienempi määrä vaarallista jätettä katsottava ’huolehdittavaksi tarkoitetuksi jätteeksi’ ja suurempi määrä ’hyödynnettäväksi tarkoitetuksi jätteeksi’.
The distinction does not depend on the calorific value of the waste, but rather on the primary objective of the installation in which the waste is treated and on the nature of the waste.
Tämä erottelu ei riipu jätteen lämpöarvosta, vaan pikemminkin asianomaisen jätteenkäsittelylaitoksen ensisijaisesta käyttötarkoituksesta ja jätteen laadusta.
waste and RDF waste are supplied by companies in all sectors of the economy.
C2-jätettä ja pyörivällä rummulla varustetussa uunissa poltettavaa jätettä tuottavat hyvin monilla eri taloudenaloilla toimivat yritykset.
Important sectors include metalworking, business and public services, the (petro-) chemical industry, transport and mining.
Tärkeitä aloja ovat mm. metalliteollisuus, liiketoiminta- ja julkispalvelut, (petro)kemianteollisuus, liikenne ja kaivosteollisuus.
Most of the waste is handled by specialised intermediaries that typically offer a service covering the various types of waste produced by a company, i.e. C2 and RDF waste, other hazardous waste and non-hazardous waste.
Suurimman osan jätteistä keräävät erikoistuneet välittäjät, joiden palvelu kattaa yleensä yrityksen tuottamat erilaiset jätteet: C2- ja DTO-jätteet, muut vaaralliset jätteet ja tavanomaiset jätteet.
Such services are, of course, largely tied to the place where the waste is produced, but the more specific types of waste are transported over longer distances.
Palvelut ovat luonnollisestikin sidoksissa pääosin siihen paikkaan, jossa jätettä tuotetaan, mutta tiettyjä erityisjätteitä siirretään pitempiä matkoja.
Several large industrial waste companies operate internationally, with establishments in various countries.
Useat suuret teollisesti toimivat jätteenkäsittely-yritykset toimivat kansainvälisesti ja niillä on laitoksia monissa maissa.
In recent years, the options for putting hazardous waste to effective use have increased.
Vaarallisen jätteen hyödyntämistapoja on viime vuosina myös kehitetty edelleen.
More and more of it is being used in the cement industry (in particular in Belgium) or for filling abandoned mines (in particular in Germany).
Yhä suurempia määriä käytetään sementtiteollisuudessa (erityisesti Belgiassa) sekä suljettujen kaivosten täyttämiseen (erityisesti Saksassa).
The Court’s strict interpretation of ‘waste for disposal’ has facilitated this development.
Yhteisöjen tuomioistuimen soveltama ’huolehdittavaksi tarkoitettujen jätteiden’ käsitteen tiukka tulkinta on tukenut tätä kehitystä.
At the same time, producers have further reduced the amounts of waste they generate.
Tuottajat ovat samaan aikaan edelleen vähentäneet jätteiden tuotantoa.
Within legal limits they can, at least to some extent, blend some of it with less hazardous waste, thereby reducing the costs of disposal or recovery.
Laissa säädetyissä rajoissa ne voivat ainakin tietyssä määrin sekoittaa osan jätteestä vähemmän vaaralliseen jätteeseen, minkä ansiosta jätteestä voidaan huolehtia edullisemmin tai sitä voidaan hyödyntää.
As a result, the supply of RDF waste fell from about 80000/100000 tonnes in 1995 to about 34000 tonnes in 2002, compared with an anticipated figure of some 38500 tonnes.
Tämän vuoksi pyörivällä rummulla varustetussa uunissa poltettavan jätteen tarjonta pieneni 80000–100000 tonnista vuonna 1995 noin 34000 tonniin vuonna 2002. Vuonna 2002 odotettiin, että jätettä tuotettaisiin noin 38500 tonnia vuodessa.
In mid-2004 AVR estimated that only 16000 tonnes of RDF waste would be offered to it annually [10].
AVR Nuts arvioi vuoden 2004 puolivälissä, että sille tarjottaisiin pyörivällä rummulla varustetussa uunissa poltettavaa jätettä ainoastaan 16000 tonnia vuodessa [10].
The supply of C2 waste decreased from about 6000 tonnes in 2000 to 4000 tonnes in 2002.
C2-jätteen tarjonta pieneni 6000 tonnista vuonna 2000 noin 4000 tonniin vuonna 2002.
Exports of hazardous waste produced in the Netherlands have increased to some 36000 tonnes, of which some 4000 tonnes is RDF waste, resulting in overcapacity as regards disposal facilities.
Alankomaissa tuotetun vaarallisen jätteen vienti on kasvanut noin 36000 tonniin, josta noin 4000 tonnia on pyörivällä rummulla varustetussa uunissa poltettavaa jätettä. Tämä on synnyttänyt ylikapasiteettia käsittelylaitoksissa.
This has become a wider phenomenon affecting, for example, the United Kingdom, Germany and Belgium.
Tämä ilmiö esiintyy laajemminkin, esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa ja Belgiassa.
The C2 depot and the various RDFs were originally set up by AVR Chemie C.V. (‘AVR Chemie’), which is owned 30 % by the State and 70 % by Holding AVR Bedrijven N.V. (‘AVR-Holding’ or ‘AVR’ in short).
C2-kaatopaikan ja pyörivällä rummulla varustetut eri uunit perusti alun perin AVR Chemie CV (jäljempänä ’AVR Chemie’), jossa valtiolla on 30 prosentin omistusosuus ja Holding AVR Bedrijven NV:llä (jäljempänä ’AVR Holding’ tai ’AVR’) 70 prosentin omistusosuus.
AVR is a major player on the Dutch waste market.
AVR on huomattava toimija Alankomaiden jätemarkkinoilla.
It is currently 100 %-owned by Rotterdam municipality, which has though recently announced its intention to sell its shares in AVR.
Tällä hetkellä Rotterdamin kunta omistaa 100 prosenttia AVR:n osakkeista, mutta se on äskettäin ilmoittanut aikomuksestaan myydä osakkeet.
As from the mid-1990s, AVR Chemie incurred losses (€10,9 million in 2000 and €7,2 million in 2001).
AVR Chemien toiminta oli tappiollista 1990-luvun puolivälistä lähtien (10,9 miljoonaa euroa vuonna 2000 ja 7,2 miljoonaa euroa vuonna 2001).
For this reason, AVR wished to close down the three RDFs operating at that time.
Tämän vuoksi AVR halusi sulkea sen käytössä sillä hetkellä olleet kolme pyörivällä rummulla varustettua uunia.
The Netherlands, however, reached an agreement on a restructuring.
Alankomaiden hallitus sai kuitenkin aikaan rakenneuudistusta koskevan sopimuksen.
AVR Chemie was split up and AVR Nuts was created in order to continue with the disposal of C2 and RDF waste after the closure of one of the three RDFs.
Sen puitteissa AVR Chemie jaettiin osiin.
Both are wholly owned by AVR.
AVR omistaa täysin molemmat yritykset.
AVR Chemie’s only remaining activity is renting out the facilities to AVR Nuts.
AVR Chemie toimii enää ainoastaan AVR Nutsin tilojen vuokraajana.
AVR Nuts and AVR IW cooperate closely.
AVR Nuts ja AVR IW toimivat tiiviisti yhteistyössä.
A service contract stipulates that most of AVR Nuts’ management and commercial functions are carried out by AVR IW.
Niiden välisessä palveluntarjontasopimuksessa määrätään, että AVR IW vastaa suurimmalta osalta AVR Nutsin johto- ja kaupallisten tehtävien käytännön toteutuksesta.
The capacity of the two RDFs for which AVR has a permit is 100000 tonnes of hazardous waste per year.
AVR:n toimiluvan kattamien kummankin pyörivällä rummulla varustetun uunin kapasiteetti on 100000 tonnia vaarallista jätettä vuodessa.
The theoretically available capacity is 80-85 % of the permitted capacity.
Teoreettisesti käytettävissä oleva kapasiteetti on 80–85 prosenttia sallitusta kapasiteetista.
AVR treated 84880 tonnes of hazardous waste (both RDF and other) in 2001, 81274 tonnes in 2002 and 78297 tonnes in 2003.
AVR käsitteli 84880 tonnia vaarallista jätettä (pyörivällä rummulla varustetussa uunissa poltettavaa ja muuta jätettä) vuonna 2001, 81274 tonnia vuonna 2002 ja 78297 tonnia vuonna 2003.
Incineration of RDF waste requires more or less the same quantity of other hazardous waste as fuel.
Pyörivällä rummulla varustetussa uunissa poltettavan jätteen polttamiseen tarvitaan lähes yhtä suuri määrä muuta vaarallista jätettä polttoaineeksi.
The actual volume of RDF waste treated in the RDFs is estimated at 19000 tonnes for 2002 and 23000 tonnes for 2003.
Niissä tosiasiallisesti poltetun DTO-jätteen määrä oli arviolta 19000 tonnia vuonna 2002 ja 23000 tonnia vuonna 2003.
Certain types of RDF waste can also be disposed of in municipal waste incinerators, which operate at a lower temperature.
Eräät pyörivällä rummulla varustetussa uunissa poltettavat jätteet voidaan käsitellä myös alhaisemmalla lämpötilalla toimivissa kotitalousjätteen polttolaitteistoissa.
AVR Nuts is obliged to keep separate accounts in accordance with Commission Directive 80/723/EEC of 25 June 1980 on the transparency of financial relations between Member States and public undertakings [11].
AVR Nuts on jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta 25 päivänä kesäkuuta 1980 annetun komission direktiivin 80/723/ETY mukaisesti velvollinen pitämään erillistä kirjanpitoa [11].
The operating deficits
Toimintavajeet