natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Since 1994 LBB has belonged to the BGB group, a group of institutions set up in that year by merging a number of credit institutions previously owned by the Land of Berlin.
LBB on kuulunut vuodesta 1994 BGB-konserniin, joka perustettiin samana vuonna yhdistämällä useita aiemmin Berliinin osavaltion määräysvallassa olleita luottolaitoksia.
BGB is the holding company, with an atypical silent partnership which since 1994 has given it about 75 % of the assets and the profits of LBB, with the exception of the central Land promotion institution, IBB.
BGB:llä on holdingyhtiönä ollut vuodesta 1994 epätavanomaiseen äänettömään osakkuuteen perustuva 75 prosentin osuus LBB:n omaisuuseristä ja tuloksesta (poikkeuksena keskitetty Landes-Förderinstitut IBB).
In 1998 the Land, as LBB's guarantor, made over its claim to a share of LBB's profits to BGB; this made BGB the 100 % beneficial owner.
Kun Landesbankin takaajana oleva osavaltio vuonna 1998 luovutti voitto-osuusoikeutensa BGB:lle, BGB:n liiketaloudellinen omistusosuus kasvoi 100 prosenttiin.
The Land of Berlin currently holds about 81 % of the shares in BGB.
Berliinin osavaltio omistaa tällä hetkellä 81 prosenttia BGB:stä.
Other shareholders are Norddeutsche Landesbank with around 11 % and Gothaer Finanzholding AG (Parion insurance group) with around 2 %.
Muita osakkaita ovat noin 11 prosenttia omistava Norddeutsche Landesbank ja Gothaer Finanzholding AG (Parion-vakuutuskonserni), joka omistaa noin 2 prosenttia.
Some 6 % of the shares are dispersed among small shareholders.
Noin 6 prosenttia osakkeista on hajaomistuksessa.
In 2001 BGB found itself in serious difficulty, mainly as a result of high-risk real-estate transactions in the past; its own funds and core capital ratios were insufficient, which meant that supervisory measures might have to be taken by the Federal Banking Supervisory Authority (Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen — ‘BAKred’, now ‘BAFin’).
BGB joutui vuonna 2001 akuuttiin kriisiin, jonka suurimpana syynä olivat sen aikaisemmin tekemät riskialttiit kiinteistökaupat. Lisäksi Saksan luottolaitosten valvontavirasto Bundesaufsichtsamt für Kreditwesen (BAKred, nykyisin BAFin) uhkasi sitä valvontatoimenpiteillä omien varojen ja ydinpääoman riittämättömyyden vuoksi.
In August 2001 it received a capital injection of €2 billion, of which some €1,8 billion came from the Land of Berlin and was initially authorised by the Commission as short-term rescue aid.
BGB sai tämän jälkeen elokuussa 2001 lisää pääomaa 2 miljardia euroa. Tästä noin 1,8 miljardia oli peräisin Berliinin osavaltiolta.
After new risks were identified, BGB received further assistance from the Land of Berlin, which, together with the capital investment, was notified to the Commission as restructuring aid and examined in detail by it.
Komissio hyväksyi summan ensin lyhytaikaisena pelastustukena. Kun oli havaittu uusia riskejä, BGB sai Berliinin osavaltiolta lisäapua, josta ilmoitettiin komissiolle rakenneuudistustoimenpiteinä yhdessä pääomankorotuksen kanssa. Komissio tutki tuet perusteellisesti.
This agreement governs the undertaking given by the Land of Berlin that, in the event of a Commission decision requiring repayment in the present case, it would provide as a contribution to LBB's capital a reorganisation grant to the value necessary to prevent the threatened repayment requirement from forcing LBB or the BGB group, or both, to fall below the minimum capital ratios specified in the agreement.
Jos komissio tekee takaisinperintään velvoittavan päätöksen, Berliinin osavaltio velvoitetaan kyseisen sopimuksen mukaisesti suorittamaan LBB:n tervehdyttämiseksi pääomatukea, joka on riittävän suuri ehkäisemään LBB:n ja/tai BGB-konsernin sopimuksessa mainittujen pääomaosuuksien alittumisen uhkaavan takaisinmaksuvelvoitteen vuoksi.
This measure was considered necessary in 2002 in view of the considerable risk represented by possible repayment to the restoration of the BGB group's profitability.
Vuonna 2002 tätä lisätoimenpidettä pidettiin välttämättömänä, koska mahdollinen takaisinperintä olisi ollut huomattava riski BGB-konsernin kannattavuuden palauttamiselle.
It was not possible in the BGB decision to determine the precise financial value of the measure as the present proceedings had not yet been completed.
Toimenpiteen täsmällistä taloudellista arvoa ei voitu määritellä BGB-päätöksen yhteydessä, koska tässä käsiteltävää tutkintamenettelyä ei ollut vielä saatu päätökseen.
For the purpose of assessing the restructuring aid under the competition rules, and in particular the appropriateness of the compensatory measures proposed by Germany to reduce the group's market presence, the theoretical ceiling for this measure was set at €1,8 billion.
Tuen teoreettiseksi enimmäismääräksi laskettiin 1,8 miljardia euroa, jotta olisi mahdollista arvioida kilpailuoikeudellisesti rakenneuudistustukia ja nimenomaan sitä, ovatko vastasuoritteet, joita Saksa tarjosi markkinoilla läsnäolon supistamiseksi, asianmukaisia.
To sum up, the repayment agreement was taken into account as additional aid to the BGB group in setting Germany's compensatory measures, although its scope was restricted to a situation where the Commission ordered repayment and where this resulted in the bank's capital ratios falling below the levels set in the agreement.
Yhteenvetona voidaan todeta, että takaisinmaksusopimusta, jossa on sovittu Saksan vastasuoritteiden suuruisesta summasta, pidettiin ylimääräisenä tukena BGB-konsernille, vaikkakin sopimuksen soveltaminen on rajattu tilanteeseen, jossa komissio tekee takaisinmaksupäätöksen ja tämän vuoksi sopimuksessa ilmoitetut pääomaosuudet alittuvat.
TRANSFER OF WBK TO LBB
WBK:N LUOVUTUS LBB:LLE
The restructuring of the Land of Berlin's banking holdings, which culminated in the setting up of the BGB group in 1994, began in 1990 with the setting up of LBB; the savings banks, first of West Berlin and then of East Berlin, were then transferred to LBB.
Berliinin pankkiosakkuuksien uudelleenjärjestely, joka johti lopulta BGB-konsernin perustamiseen vuonna 1994, alkoi vuonna 1990. Tuolloin perustettiin LBB, jonka yhteyteen siirrettiin ensin Länsi-Berliinin ja sitten Itä-Berliinin säästökassat.
In 1992 IBB was set up by, among others, the Land as a public-law institution within LBB which was independent in organisational and economic terms but had no authority to act in its own right; it was to act as the central promotion institution of the Land.
Seuraavaksi Berliinin osavaltio päätti vuonna 1992 perustaa osaksi LBB:tä organisatorisesti ja taloudellisesti itsenäisen IBB:n, jonka tehtävänä on toimia osavaltion keskitettynä kehityspankkina (Förderinstitut des Landes) ja josta tehtiin julkisoikeudellinen laitos, jolla ei ole omaa oikeuskelpoisuutta.
WBK had until then been an independent public-law institution, with the Land of Berlin bearing institutional and guarantor liability for it.
WBK oli siihen asti itsenäinen julkisoikeudellinen laitos, jossa ylläpito- ja takausvastuu oli Berliinin osavaltiolla.
It had been assigned a task in the public interest, namely the provision and maintenance of housing.
WBK:lle oli annettu yleishyödyllinen asuntojen hankinta- ja huoltotehtävä.
WBK was now to be transferred with its tasks to IBB, which was given broader promotion-related assignments, e.g. in the fields of infrastructure and environmental protection.
WBK:n oli nyt määrä siirtyä tehtävineen osaksi IBB:tä, jolla oli laajempi tehtäväkenttä esim. infrastruktuurin ja ympäristönsuojelun kehittäjänä.
The transaction took place on 31 December 1992: WBK was transferred to LBB, with all its assets, by way of universal succession.
Järjestely toteutettiin 31 päivänä joulukuuta 1992, jolloin WBK ja sen koko omaisuus siirtyi yleisseuraantona LBB:lle.
This increased LBB's nominal capital by the former nominal capital of the WBK worth DEM 187,5 million.
Luovutuksen seurauksena LBB:n osakepääoma kasvoi WBK:n entisen osakepääoman verran eli 187,5 miljoonaa Saksan markkaa.
This amount was thereafter no longer attributed to IBB's assets.
Tätä summaa ei enää tämän jälkeen laskettu mukaan IBB:n omaisuuteen.
WBK's revenue reserves stood at DEM 1905800 million on 31 December 1992.
WBK:lla oli 1,9058 miljardin Saksan markan voittorahastot 31 päivänä joulukuuta 1992.
These revenue reserves were and are shown as a special-purpose reserve for IBB.
Nämä WBK:n voittorahastot näkyivät, ja näkyvät edelleen, taseessa IBB:n erityisrahastoina.
BAKred set LBB's liable equity capital as at 31 December 1992 at DEM 3127714 million, which corresponded to an increase of DEM 1902714 million.
BAKred vahvisti LBB:n vakavaraisuuspääomaksi 3,127714 miljardia Saksan markkaa (tilanne 31 päivänä joulukuuta 1992), mikä merkitsi 1,902714 miljardin Saksan markan kasvua.
BAKred took account of the DEM 187,5 million increase in nominal capital and of WBK's revenue reserves without the net profit for 1992.
BAKred otti huomioon osakepääoman 187,5 miljoonan Saksan markan kasvun sekä WBK:n voittorahastot ilman tilikauden 1992 voittoa.
In the years that followed, IBB's liable equity capital in the form of the special-purpose reserve continued to grow.
Seuraavina vuosina IBB:n erityisrahastoihin kirjattu vakavaraisuuspääoma kasvoi koko ajan.
CAPITAL REQUIREMENTS UNDER THE OWN FUNDS AND SOLVENCY DIRECTIVES
OMIA VAROJA KOSKEVAN DIREKTIIVIN JA VAKAVARAISUUSDIREKTIIVIN MUKAISET PÄÄOMAVAATIMUKSET
The German Banking Act (Kreditwesengesetz, or KWG) was amended for the fourth time in 1993 in line with Council Directive 89/647/EEC of 18 December 1989 on a solvency ratio for credit institutions (the ‘Solvency Directive’) and Council Directive 89/299/EEC of 17 April 1989 on the own funds of credit institutions (the ‘Own Funds Directive’), which require banks to have a level of own funds equal to 8 % of their risk-adjusted assets.
Luottolaitosten vakavaraisuussuhteesta 18 päivänä joulukuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/647/ETY (jäljempänä ’vakavaraisuusdirektiivi’) ja luottolaitosten omista varoista 17 päivänä huhtikuuta 1989 annetussa neuvoston direktiivissä 89/299/ETY (jäljempänä ’omia varoja koskeva direktiivi’), joiden mukaisesti Saksan luottolaitoksia koskevaa lakia (Kreditwesengesetz, jäljempänä ’KWG’) on neljännen kerran muutettu vuonna 1993, säädetään, että pankeilla on oltava vakavaraisuuspääomaa vähintään 8 prosenttia riskipainotetuista vastaavista.
At least 4 percentage points of that amount must consist of what is termed core capital, or ‘tier 1’ capital, meaning capital items which are at the credit institution's disposal without restriction and immediately in order to cover risks or losses as soon as they arise.
Tästä vähintään 4 prosenttiyksikköä on oltava niin kutsuttua ydinpääomaa (ensisijaiset omat varat eli tier 1), joka on luottolaitoksen käytettävissä rajoittamatta ja välittömästi riskien tai tappioiden kattamiseksi heti niiden ilmetessä.
The core capital is of decisive importance because additional capital, or ‘tier 2’ capital, is accepted as underpinning for risk-bearing transactions only up to the amount of the available core capital.
Koska lisäpääomaa (toissijaiset omat varat eli tier 2) voidaan käyttää pankin riskioperaatioiden kattamiseen vain käytettävissä olevan ydinpääoman määrää vastaava määrä, ydinpääomalla on ratkaiseva merkitys.
Under the fourth KWG Amending Act, German banks had to adapt their own funds to the new requirements by 30 June 1993.
Saksalaiset pankit sopeuttivat KWG:n neljännen muutoksen mukaisesti vakavaraisuuspääomansa määrän uusiin vaatimuksiin 30 päivään kesäkuuta 1993 mennessä.
EFFECTS OF THE TRANSFER ON LBB'S CAPITAL BASE
OMAISUUDEN LUOVUTUKSEN VAIKUTUKSET LBB:N OMIIN VAROIHIN
According to Germany, the new rules were not the reason for WBK's transfer to LBB as the latter clearly met the new capital requirements even without WBK's revenue reserves.
Saksan mukaan uusilla säännöillä ei ollut merkitystä luovutettaessa WBK LBB:lle, koska LBB täytti selvästi uudet oman pääoman vaatimukset myös ilman WBK:n voittorahastoja.
However, in the early 1990s a surge in growth was expected as a result of unification especially in Berlin, which would open up the potential for business expansion in the financial sector too.
Tosin 1990-luvun alussa etenkin Berliinissä lähtökohtana oli yhdistymisestä saatava kasvusysäys, joka avaisi mahdollisuuksia laajentaa liiketoimintaa myös rahoitusalalla.
If banks wanted to increase their business volume significantly, a larger capital base was needed, especially in the light of the new solvency rules.
Voidakseen merkittävästi laajentaa liiketoimintansa volyymiä, pankit tarvitsivat kuitenkin vahvemman pääomarakenteen uudet vakavaraisuussäännöt huomioon ottaen.
The transfer of WBK gave LBB a considerably stronger capital base for its commercial, competitive lending business, allowing it to extend its operations significantly.
WBK:n myötä LBB sai kaupalliselle kilpailuun perustuvalle luottotoiminnalleen huomattavasti vahvemman pääomapohjan, minkä seurauksena sen oli mahdollista huomattavasti laajentaa liiketoimintaansa.
LBB paid or pays 0,25 % on average for calling on IBB's special-purpose reserve, but only on the amount actually used.
LBB maksoi, ja maksaa edelleen, IBB:n erityisrahaston käytöstä keskimäärin 0,25 prosenttia, tosin vain käyttöönotetusta määrästä.
Payment is made not to the Land of Berlin, but to IBB.
Maksua ei suoriteta Berliinin osavaltiolle vaan IBB:lle.
Account should be taken of the fact that the part of IBB's special-purpose reserve which could be used as liable equity capital was far higher than the amount actually used.
On otettava huomioon, että se osa IBB:n erityisrahastosta, jota voidaan käyttää vakavaraisuuspääomana, oli selvästi suurempi kuin määrä, joka otettiin todellisuudessa käyttöön.
Recourse was had to it for the first time in 1995.
Erityisrahastoon turvauduttiin vasta vuodesta 1995.
The starting point for the investigation was the principle of the market-economy investor.
Toimenpidettä tutkittaessa lähtökohtana käytettiin markkinataloussijoittajaperiaatetta.
According to this principle, the fact that undertakings are publicly owned and receive funding from the public authorities does not in itself constitute state aid.
Sen mukaan se, että yritykset ovat julkisessa omistuksessa ja saavat varoja omistajiltaan, ei itsessään merkitse, että kysymys on valtiontuesta.
The provision of public money confers an advantage only if own funds are made available to such an undertaking on terms which it would not have obtained under normal market conditions.
Ainoastaan silloin, kun yritys saa julkisen sektorin sijoittajalta omia varoja käyttöönsä sellaisin ehdoin, jotka eivät vastaa tavanomaisia markkinaehtoja, kyseessä katsotaan olevan valtion varoista saatu etu.
The Commission took the view that the investigation in this case therefore had to examine whether the resources had been made available by the Land of Berlin on terms which a private investor — an ‘investor operating in a market economy’ — would also have found acceptable in providing funds to a private company.
Komissio katsoi, että käsiteltävänä olevassa tapauksessa oli tutkittava, asettiko Berliinin osavaltio kyseiset varat käyttöön sellaisin ehdoin, joilla myös yksityinen sijoittaja — ns. markkinataloussijoittaja — olisi ollut valmis luovuttamaan varoja yksityiselle yritykselle.
Such a market investor would not be prepared to provide funds in particular if a normal return could not be expected within a reasonable time from the capital invested.
Tällainen sijoittaja ei olisi valmis sijoittamaan varoja, jos sijoitukselle ei olisi odotettavissa kohtuullisessa ajassa markkinoilla tavanomaista korkotuottoa.
In the Commission's view, a rate of 0,25 % on average payable on the sums actually used could hardly be regarded as appropriate remuneration for the Land, when even the long-term risk-free rate (for 10-year Federal bonds) was a good 7 % in 1992.
Komission mielestä 0,25 prosentin keskimääräistä korkoa käyttöön otetuille summille tuskin voidaan pitää kohtuullisena korvauksena osavaltiolle, kun jopa pitkän aikavälin riskitön korko (Saksan valtionobligaatiot, joiden laina-aika on 10 vuotta) oli vuoden 1992 lopussa runsaat 7 prosenttia.
The Commission also noted that the remuneration was not paid directly to the Land, but to IBB, which is a division of LBB even though, as a dependent public-law institution and central promotional institution for the Land, it operates as an organisationally and financially separate unit within LBB.
Lisäksi komissio totesi, että korvausta ei suoritettu suoraan osavaltiolle vaan IBB:lle, joka on LBB:n osasto, vaikkakin sitä julkisoikeudellisena laitoksena, jolla ei ole omaa oikeuskelpoisuutta, johdetaan LBB:n sisällä organisatorisesti ja taloudellisesti itsenäisenä osavaltion keskitettynä kehityspankkina (Förderinstitut des Landes).
Moreover, the sums used, as far as the Commission knew, lay well below the amounts of the special-purpose reserve available to LBB for use as liable equity capital.
Lisäksi tuolloin käyttöön otetut summat olivat tiettävästi selvästi pienempiä kuin määrä, jonka LBB olisi voinut ottaa erityisrahastosta vakavaraisuuspääomaksi.
However, the increased equity base allowed LBB to expand its lending capacity and thus its business.
Omien varojen määrän lisäännyttyä LBB:n oli kuitenkin mahdollista lisätä antolainauskapasiteettia ja tällä tavoin laajentaa liiketoimintaansa.
The Commission established in its preliminary assessment that the data regarding the amount of IBB's capital available for covering liabilities, the amount used and the remuneration paid were incomplete or even unavailable and took as an initial, provisional amount for the transferred and usable funds a figure of ‘approximately DEM 2 billion’.
Alustavan arvionsa yhteydessä komissio totesi, että tiedot, jotka koskivat vastuiden kattamiseen käytettävissä olevaa IBB:n pääoman määrää, käyttöönotettua määrää ja maksettua korvausta, olivat puutteellisia tai niitä ei lainkaan ollut. Komissio lähti aluksi siitä olettamuksesta, että luovutetut ja käytettävissä olevat varat olivat suuruudeltaan ”noin 2 miljardia Saksan markkaa”.
However, the Commission acknowledged that the special-purpose reserve did not provide LBB with any liquidity because, under the Act of 25 November 1992 setting up IBB, WBK's revenue reserve, which now became a special-purpose reserve earmarked for IBB, was to be used in the first place to finance IBB's promotional work, notwithstanding its function as own funds within the meaning of the Banking Act, and LBB could not use the funds transferred directly for its banking business.
Komissio myönsi tosin, että LBB:n erityisrahastot eivät lisänneet maksuvalmiutta, sillä IBB:n erityisrahastoina kirjatut WBK:n voittorahastot on IBB:n perustamisesta 25 päivänä marraskuuta 1992 annetun lain mukaan käytettävä ensisijaisesti IBB:n kehitystehtävien rahoittamiseen siitä huolimatta, että ne ovat KWG:ssä tarkoitettua vakavaraisuuspääomaa, eikä LBB voi käyttää luovutettuja varoja suoraan luottotoimintaansa.
In order to be able actually to expand its business, LBB therefore had to refinance the additional volume of credit in full on the capital markets, meaning that the Land could not expect the same return as a provider of liquid capital could.
Voidakseen todella laajentaa liiketoimintaansa LBB:n oli hankittava koko lisäluottokannalle jälleenrahoitus pääomamarkkinoilta, joten osavaltio ei voi odottaa täsmälleen samaa tuottoa kuin likvidin pääoman sijoittaja.
As regards the calculation of a remuneration in conformity with the market-economy investor principle, the Commission stated that, at this stage, it intended to apply the methodology set out in Decision 2000/392/EC, while taking into account the specific circumstances of the case in question.
Komissio ilmoitti aikovansa tässä vaiheessa käyttää päätöksessä 2000/392/EY esitettyä menetelmää laskeakseen korvauksen markkinataloussijoittajaperiaatetta noudattaen ja ottavansa huomioon käsiteltävänä olevan tapauksen erityisolosuhteet.
According to this methodology, the appropriate remuneration for the capital usable to underpin the bank's commercial business is calculated starting from the market remuneration for liquid ordinary capital investment.
Kyseisen menetelmän mukaan kohtuullinen korvaus pääomasta, jonka avulla voidaan tukea kilpailun piiriin kuuluvia liiketoimia, lasketaan käyttäen lähtökohtana tavanomaisista likvideistä osakepääomasijoituksista markkinoilla saatavaa korvausta.
A premium or a discount is then applied, in order to take account of the particularities of the measure concerned (before investor taxes).
Tämän jälkeen tehdään lisäys tai vähennys kyseisen toimenpiteen ominaisluonteen huomioonottamiseksi (ennen investointiveroja).
So as to take into account the liquidity cost arising from the lack of liquidity of the capital investment in question, the net refinancing costs (total refinancing costs minus applicable taxes, in particular corporation tax) are deducted from this rate.
Jotta voidaan ottaa huomioon, että kyseinen epälikvidi osakepääomasijoitus ei paranna maksuvalmiutta, korvauksesta vähennetään nettomääräiset jälleenrahoituskustannukset (bruttomääräiset jälleenrahoituskustannukset, joista on vähennetty verot, mm. yhtiövero).
Germany had stated that in the years both before and after the transfer LBB was a high-return institution, with a return on equity stated to be 5,37 % in 1991, 13,5 % in 1992 and 30,83 % in 1993.
Saksa oli ilmoittanut, että LBB oli kannattava yritys sekä ennen luovutusta että sen jälkeen. Sen oman pääoman tuoton ilmoitettiin olleen 5,37 prosenttia vuonna 1991, 13,5 prosenttia vuonna 1992 ja 30,83 prosenttia vuonna 1993.
The Commission commented that the basis for this calculation had not been clarified.
Komissio totesi, että laskentaperusteita ei ollut ilmoitettu.
Without further information, it was unable to assess this argument regarding the absence of any aid element in the measure.
Ilman lisätietoja ei ollut mahdollista tutkia Saksan väitettä, jonka mukaan toimenpide ei olisi tukea.
The German authorities had also argued that the Land of Berlin had secured proper remuneration for the function of IBB's capital as liable own funds for supervisory purposes on the basis of the Land’s sale to BGB of its silent partnership in 1994 and of its claim to profits in 1998, excluding IBB in both cases.
Myydessään BGB:lle äänettömän osakkuutensa vuonna 1994 ja voitto-osuusoikeudet vuonna 1998 (kummatkin ilman IBB:tä) Berliinin osavaltio oli Saksan viranomaisten mukaan saanut asianmukaisen korvauksen siitä, että IBB:n pääoma täytti pankkivalvontalainsäädännön edellyttämän vakavaraisuusfunktion.
However, further details had not been given.
Tästäkään ei kuitenkaan annettu lisätietoja.
The Commission summed up by stating that it lacked important information for a proper and sufficiently detailed assessment of the capital injection and the remuneration paid.
Yhteenvetona komissio totesi, että siltä puuttui tärkeitä tietoja, joiden pohjalta se olisi voinut asianmukaisesti ja riittävän yksityiskohtaisesti arvioida pääomasijoitusta ja siitä saatavaa korvausta.
In its decision initiating the formal investigation procedure, it therefore asked Germany to provide this information, including a full statement of all the resources transferred, the amount recognised as liable equity capital for LBB, the take-up and remuneration, the basis on which the remuneration was determined, the basis for the calculation of LBB's return on equity, updated figures and all the factors which, in Germany's opinion, ensured a normal market return.
Näin ollen se muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta tekemässään päätöksessä pyysi Saksaa toimittamaan nämä tiedot, muun muassa täydellisen selvityksen luovutetuista varoista, LBB:n vakavaraisuuspääomaksi luettavasta määrästä, pääoman käyttöönotosta ja siitä maksettavasta korvauksesta, korvauksen perusteet, LBB:n oman pääoman tuoton laskentaperusteet sekä päivitetyt luvut ja tiedot kaikista tekijöistä, jotka Saksan mielestä ovat taanneet markkinoilla tavanomaisen tuoton.