natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The average capital costs of these banks (12,54 %) correspond to the investor's expected return.
Näiden vertailukohteeksi otettujen pankkien keskimääräiset 12,54 prosentin pääomakustannukset vastaavat sijoittajan odottamaa tuottoa.
Lehman Brothers study of 8 July 1997 commissioned by WestLB, expert opinion of Professor Schulte-Mattler of 14 January 1999 commissioned by BdB, and First Consulting study of 18 June 1999 carried out on behalf of the Commission: These consultants, who all apply the CAPM, first determined a general market-risk premium for the German share market at the end of 1991.
Lehman Brothersin WestLB:n toimeksiannosta laatima lausunto 8 päivältä heinäkuuta 1997, Professori Schulte-Mattlerin BdB:n toimeksiannosta laatima lausunto 14 päivältä tammikuuta 1999, First Consulting -yhtiön komission toimeksiannosta laatima lausunto 18 päivältä kesäkuuta 1999: näissä lausunnoissa, joissa kaikissa käytetään CAPM-menetelmää, on ensin määritetty yleinen markkinariskipreemio Saksan arvopaperimarkkinoille vuoden 1991 lopussa.
They arrived on average at a premium of 4 %-5 % (Lehman Brothers 4 %, Professor Schulte-Mattler 5 % and First Consulting 4 %-5 %).
Niissä päädytään keskimäärin 4–5 prosentin preemioon (Lehman Brothers 4 prosenttia, Professori Schulte-Mattler 5 prosenttia ja First Consulting 4–5 prosenttia).
In their understanding submitted to the Commission on 13 October 2004, the Land of North Rhine-Westphalia, WestLB and the complainant BdB took as the basis a market-risk premium of 4 %.
Nordrhein-Westfalenin osavaltio, WestLB ja kantelun tehnyt BdB käyttivät 13 päivänä lokakuuta 2004 komissiolle toimitetussa sopimuksessaan 4 prosentin riskipreemiota.
The consultants then estimated the beta value, i.e. the individual risk premium for WestLB.
Lopuksi lausunnoissa arvioitiin WestLB:n beeta-arvo eli WestLB:tä koskeva riskipreemio.
Using this value, the general market-risk premium was adjusted for WestLB.
Tämän arvon avulla yleinen markkinariskipreemio sopeutettiin WestLB:n tilanteeseen.
Since WestLB was not a listed company at the end of 1991, its beta value could not be statistically estimated.
Koska WestLB ei vuoden 1991 lopussa ollut pörssinoteerattu yhtiö, sen beeta-arvoa ei ollut mahdollista arvioida tilastollisesti.
For this reason, the consultants assumed that WestLB's beta value was the same as that for comparable listed banks.
Tämän vuoksi lausunnoissa oletettiin, että WestLB:n beeta-arvo on yhtä suuri kuin vastaavien pörssinoteerattujen pankkien beeta-arvo.
Professor Schulte-Mattler determined, using Deutsche Bundesbank data, a beta factor for commercial banks in Germany at the end of 1991 of 1,25 (on the basis of annual data) and of 1,1 (on the basis of monthly data).
Professori Schulte-Mattler määritti Deutsche Bundesbankin tietoja käyttämällä liikepankkien beetakertoimen olleen Saksassa vuoden 1991 lopussa 1,25 (koko vuotta koskevien tietojen perusteella) ja 1,1 (kuukausittaisten tietojen perusteella).
By contrast, the consultant commissioned by WestLB, Lehman Brothers, took as a basis the betas not of all German credit institutions but of IKB Deutsche Industriebank and BHF-Bank, which was 0,765.
Sen sijaan WestLB:n toimeksiannosta toiminut Lehman Brothers ei käyttänyt lähtökohtana kaikkien saksalaisten luottolaitosten beetakerrointa vaan IKB Deutsche Industriebankin ja BHF-pankin beetakerrointa, joka oli 0,765.
Lehman Brothers thus arrived at altogether lower risk premium for WestLB.
Lehman Brothers päätyi tämän vuoksi alhaisempaan riskipreemioon WestLB:n osalta.
The complainant too accepted in the understanding submitted on 13 October 2004 a beta value of 0,76 as still appropriate and thus arrived at a minimum remuneration of 10,19 %, which differed from the figure given in its statement of 14 January 1999.
Myös kantelun tehnyt BdB hyväksyi 13 päivänä lokakuuta 2004 toimitetussa sopimuksessa beetakertoimen 0,76 ja päätyi sen vuoksi 14 päivänä tammikuuta 1999 päivätystä lausunnostaan poiketen 10,19 prosentin vähimmäiskorvaukseen.
The following table summarises the findings of these studies.
Seuraavassa kuviossa esitetään lyhyesti näiden lausuntojen tulokset.
If the methods mentioned above for deriving the expected return on a risky investment are applied, the following minimum returns on an investment in the share capital of WestLB are obtained:
Kun mainittuja menetelmiä käytetään riskipainotteisesta sijoituksesta odotetun tuoton määrittämiseksi, päädytään WestLB:hen tehtävän osakepääomasijoituksen osalta seuraaviin vähimmäistuottoihin
The studies and opinions submitted come to the conclusion that a minimum return for a (hypothetical) investment in the share capital of WestLB at the relevant time ranges from 10 % to 13 %.
Käytettävissä olevissa lausunnoissa päätellään, että vähimmäiskorvaus (hypoteettisesta) osakepääomasijoituksesta WestLB:hen siirron toteutusajankohtana on 10–13 prosenttia.
Only two studies arrive at a much higher figure.
Ainoastaan kahdessa lausunnossa vähimmäistuotto oletetaan huomattavasti suuremmaksi.
In the discussions between the complainant BdB, the Land of North Rhine-Westphalia and WestLB in July 2004, the parties agreed on a rate of 10,19 % as the appropriate remuneration.
Kantelun tehneen BdB:n, Nordrhein-Westfalenin osavaltion ja WestLB:n heinäkuussa 2004 käymissä neuvotteluissa 10,19 prosentin korvaus katsottiin kohtuulliseksi.
This figure falls within the market range just identified.
Tämä arvo on edellä mainituissa rajoissa.
Deviating from its first WestLB decision in 1999, which set a minimum of 12 %, the Commission has therefore decided to use the rate of 10,19 % per annum as the appropriate market remuneration for an investment in the share capital of WestLB at 31 December 1991.
Poiketen vuonna 1999 tekemästään ensimmäisestä WestLB-päätöksestä, jossa komissio määritti vuotuisen vähimmäiskorvauksen 12 prosentiksi, komissio on päättänyt käyttää osapuolten määrittämää 10,19 prosentin vuotuista korvausta markkinaehtojen mukaisena korvauksena osakepääoman kaltaisesta sijoituksesta WestLB:hen 31 päivänä joulukuuta 1991.
As a result, the Commission determines a rate of 10,19 % per annum (after corporation tax and before investor tax) as the appropriate minimum remuneration for the transfer of Wfa's capital.
Tämän perusteella komissio vahvistaa kohtuulliseksi vähimmäiskorvaukseksi Wfa:n omaisuuden siirrosta 10,19 prosenttia vuodessa (yhtiöverojen jälkeen ja ennen investointiveroja).
Return discount on account of lack of liquidity
Tuoton aleneminen maksuvalmiuden puuttumisen vuoksi
During the proceedings, WestLB first claimed that its refinancing costs on the basis of its financial structure at the time of the transfer were 9,2 %.
WestLB ilmoitti menettelyssä ensin, että sen rahoitusrakenteesta johtuvat jälleenrahoituskustannukset olivat omaisuuden siirron tapahtuessa 9,2 prosenttia.
Subsequently, refinancing rates of 7,0 % and 7,5 % were suggested in several documents and at several meetings by WestLB and Germany.
Menettelyn aikana WestLB ja Saksa mainitsivat useissa asiakirjoissa ja keskusteluissa jälleenrahoituskustannusten olevan 7,0 ja 7,5 prosenttia.
In the understanding, the parties agreed, on the basis of the long-term risk-free basic interest rate at 31 December 1991 determined by them, to use a rate of 7,15 %.
Sopimuksessa osapuolet arvioivat jälleenrahoituskustannukset 7,15 prosentiksi käyttäen perusteena määrittämäänsä pitkän aikavälin riskitöntä peruskorkoa 31 päivänä joulukuuta 1991.
They also agreed to apply an overall tax rate of 50 %.
Sopimuspuolet sopivat lisäksi soveltavansa kiinteää 50 prosentin veroastetta.
Accordingly, the parties arrived at a net refinancing rate of 3,57 % for the part of Wfa's capital available to underpin commercial business, resulting in a liquidity discount.
Tällä tavoin sopimuspuolet pääsivät 3,75 prosentin nettojälleenrahoituskustannuksiin kilpailun alaisiin toimintoihin käytettävissä olevan Wfa:n pääoman osalta ja vastaavaan vähennykseen maksuvalmiuden puuttumisen vuoksi.
Since the figures mentioned are still within the range indicated by Germany, the Commission does not see any grounds for not regarding them as appropriate and therefore bases its calculation of the aid element on them.
Koska mainitut summat ovat Saksan jo aikaisemmin mainitseman vaihteluvälin sisällä, komissiolla ei ole mitään syytä katsoa tätä 3,57 prosentin tasoa virheelliseksi, ja se ottaa sen siitä syystä määritysperusteeksi arvioidessaan tuen määrää.
Although the Commission had, in its first WestLB decision, accepted as the minimum gross refinancing costs the long-term, risk-free interest rate for 10-year Federal Government bonds, which stood at 8,26 % at the end of 1991, this rate is a balance-sheet date that ignores the fact that Wfa's assets were to be at the disposal of WestLB on a long-term basis.
Komissio oli ensimmäisessä WestLB-päätöksessään hyväksynyt bruttojälleenrajoituskustannusten vähimmäismääräksi Saksan valtion 10 vuoden obligaatioiden pitkäaikaisen riskittömän koron, joka vuoden 1991 lopussa oli 8,26 prosenttia. Tässä korossa on kuitenkin kyse määräpäivään sidotusta tarkastelutavasta, jossa ei oteta huomioon, että Wfa:n omaisuus asetetaan WestLB:n käyttöön pysyvästi.
In their discussions about the long-term, risk-free basic interest rate, the parties thus abandoned the use of a risk-free return observable on the market at the time of the investment in favour of a fixed investment period, the reasoning being that such an approach would take no account of the reinvestment risk, i.e. the risk of not being able to invest at the same risk-free interest rate after the investment period had expired.
Neuvotellessaan pitkäaikaisesta riskittömästä peruskorosta sopimuspuolet päättivät sen vuoksi olla käyttämättä arviointiperusteena markkinoilla siirron toteutuksen aikaan saatavaa riskitöntä tuottoa, sillä arvioinnissa ei tuolloin otettaisi lainkaan huomioon uudelleensijoitusriskiä eli riskiä siitä, että sijoitusjakson päättymisen jälkeen tehtäviin sijoituksiin sovellettava riskitön korko ei enää ole yhtä korkea.
The parties consider that the investment risk is best taken into account using a total return index.
Sopimuspuolten näkemyksen mukaan sijoitusriski on paras määrittää niin sanotun Total Return -indeksin perusteella.
They have therefore used the REX10 Performance Index of Deutsche Börse AG, which shows the performance of an investment in 10-year Federal Government bonds.
Ne päättivät sen vuoksi käyttää Deutsche Börse AG:n REX10-tulosindeksiä, joka kuvastaa Saksan liittotasavallan 10 vuoden obligaatioihin tehtävän sijoituksen tuloskehitystä.
The index series used contains the year-end value of the REX 10 Performance Index as of 1970.
Käytetty indeksisarja sisältää vuoden lopulla kulloinkin vallinneet REX10-tulosindeksit vuodesta 1970.
The parties have then determined the per annum return reflecting the trend as it is depicted in the period 1970-91 and, in this way, arrived at the aforementioned risk-free basic interest rates of 7,15 % (31 December 1991).
Sopimuspuolet määrittivät sen jälkeen vuosituoton vuosien 1970–1991 REX10-tulosindeksiin perustuvan trendin mukaan saaden tulokseksi edellä mainitun 7,15 prosentin riskittömän peruskoron (31 päivänä joulukuuta 1991).
Since the investment in WestLB was indeed to be made available on a permanent basis, it seems fitting in this special case to apply this method of determining the risk-free basic interest rates.
Koska sijoitus oli tarkoitus asettaa WestLB:n käyttöön pysyvästi, vaikuttaa tässä erityistapauksessa asianmukaiselta määrittää riskittömän peruskoron suuruus tällä menetelmällä.
In addition, the REX 10 Performance Index used is a generally recognised data source.
Myös käytetty REX10-tulosindeksi edustaa yleisesti tunnustettua tietolähdettä.
The risk-free basic interest rates determined thus seem appropriate.
Määritetyt riskittömät peruskorot näyttävät sen vuoksi tässä tapauksessa asianmukaisilta.
The Commission has therefore decided in this case to take as a basis the long-term, risk-free interest rate of 7,15 % at 31 December 1991 determined by the parties as the minimum gross refinancing costs.
Myös sen vuoksi komissio on päättänyt tässä tapauksessa käyttää bruttojälleenrahoituskustannusten vähimmäistasona sopimuspuolten määrittämää pitkäaikaista riskitöntä 7,15 prosentin korkoa 31 päivänä joulukuuta 1991.
Assuming an overall tax rate of 50 % at the time of the investment, it arrives at a net refinancing rate and thus at a liquidity discount of 3,75 % per annum for Wfa's capital that was available for underpinning commercial business.
Ottaen huomioon kiinteän 50 prosentin veroasteen siirron toteutusajankohtana, komissio päättelee kilpailun alaisiin toimintoihin käytettävissä olevan Wfa:n pääoman osalta nettojälleenrahoituskustannusten ja maksuvalmiuden puuttumisen vuoksi tehtävän vähennyksen olevan 3,75 prosenttia.
Return premium on account of the particularities of Wfa's transfer
Tuoton korottaminen Wfa:n siirron erityispiirteiden perusteella
In practice, when remuneration is determined, atypical circumstances which depart from a normal investment in the share capital of the company concerned generally give rise to discounts or premiums.
Epätavalliset olosuhteet, joiden perusteella tarkasteltavana oleva sijoitus poikkeaa tavanomaisesta sijoituksesta yrityksen osakepääomaan, otetaan yleensä huomioon korvauksen laskennassa korotuksina tai vähennyksinä.
It must therefore be examined whether the particularities, and especially the specific risk profile of the transfer of Wfa's capital, constitute grounds for adjusting the minimum remuneration of 10,19 % — determined above — which a private investor would expect for a (hypothetical) investment in the capital of WestLB and whether the Commission can produce a methodically robust quantification of that adjustment.
Onkin tutkittava, onko edellä määritettyä 10,19 prosentin vähimmäiskorvausta, jonka yksityinen sijoittaja odottaisi saavansa (hypoteettisesta) osakepääomasijoituksesta WestLB:hen, aiheellista mukauttaa näiden erityispiirteiden ja erityisesti Wfa:n siirrolle ominaisen riskiprofiilin perusteella. Lisäksi on selvitettävä, voiko komissio määrittää mukautuksen suuruuden luotettavin menetelmin.
In this connection, three aspects should be considered: first, the non-issuance of new shares in the company with the associated voting rights; second, the exceptional volume of the asset transfer; and, third, the non-marketability of the assets.
Tässä yhteydessä on otettava huomioon kolme näkökohtaa: osavaltio ei saanut uusia osakkuuksia eikä niihin liittyvää äänivaltaa, omaisuudensiirto oli poikkeuksellisen laaja eikä pääoma ollut siirtokelpoista.
The Land did not obtain any additional voting rights through the transfer.
Liittäminen ei lisännyt osavaltion äänivaltaa WestLB:ssä.
By forgoing voting rights, an investor renounces a say in decisions taken by the bank's board.
Luopuessaan äänivallasta sijoittaja luopuu samalla myös vaikutusmahdollisuudesta pankin johdon tekemiin päätöksiin.
If the Land's voting rights had been increased, it would have possessed more than 70 % of those rights, moving from being a minority (with 42 % of shares) to a majority shareholder.
Jos osavaltion äänivaltaa olisi lisätty, sillä olisi ollut yli 70 prosenttia äänivallasta. Tämä merkitsee sitä, että osavaltio olisi muuttunut vähemmistöosakkaasta (42 prosentin omistusosuudella) enemmistöosakkaaksi.
To compensate for this acceptance of a higher risk of loss without a corresponding increase in influence over the company, a market-economy investor would demand a higher remuneration (even if the potential risk were cushioned by internal agreements with the other shareholders).
Ottaakseen suuremman riskin ilman, että siihen liittyy vastaavaa vaikutusvallan lisäystä yrityksessä, markkinataloussijoittaja vaatisi vastapainoksi sijoituksestaan suuremman korvauksen (myös silloin, kun muiden osakkaiden kanssa tehdyt sisäiset sopimukset lieventävät riskiä).
On the basis of the higher remuneration for preference shares compared with ordinary shares and in agreement with the complainant BdB, the Land of North Rhine-Westphalia and WestLB, which, after their discussions in July 2004, consider a rate of 0,3 % per annum (after tax) as appropriate remuneration, the Commission considers a premium of at least 0,3 % per annum (after corporation tax) to be appropriate.
Koska etuoikeutettujen osakkeiden tuotto on kantaosakkeiden tuottoa suurempi, komissio yhtyy kantelun tehneen BdB:n, Nordrhein-Westfalenin osavaltion ja WestLB AG:n heinäkuussa 2004 käymiensä keskustelujen tuloksena esittämään kantaan, jossa vähintään 0,3 prosentin vuotuinen korotus (yhtiöverojen jälkeen) katsotaan asianmukaiseksi.
The size of the amount transferred and its effect on WestLB from the point of view of the Solvency Directive have already been mentioned.
Siirretyn omaisuuden suuri määrä ja sen merkitys WestLB:lle vakavaraisuusmääräysten kannalta on jo mainittu edellä.
Through the transfer of Wfa's capital, WestLB's core capital doubled without any acquisition or administration costs.
WestLB:n ydinpääoma kaksinkertaistui Wfa:n siirron myötä ilman hankinta- ja hallintokustannuksia.
In the present case, however, the large volume of Wfa's capital was viewed as an indication — albeit not sufficient on its own — that the transfer was akin to an injection of share capital.
Tarkasteltavana olevassa asiassa Wfa:n omaisuuden suuri määrä katsottiin merkiksi — joskaan ei ainoaksi — siitä, että kyse on osakepääomasijoituksen kaltaisesta toimenpiteestä.
To that extent, applying a top-up (premium) in respect of the volume of Wfa's transfer would inadmissibly allow for this aspect twice over.
Jos Wfa:n siirron laajuus otettaisiin uudelleen huomioon korotuksen yhteydessä, tämä tekijä otettaisiin perusteettomasti huomioon kahteen kertaan.
Thus, in the present case and departing from its position as expressed in the first WestLB decision, the Commission rejects the idea of a premium for the volume of Wfa's capital.
Sen vuoksi komissio ei tässä tapauksessa ensimmäisestä WestLB-päätöksestään poiketen tee korotusta siirron laajuuden perusteella.
Lastly, attention must be drawn to the non-marketability of the assets, i.e. the impossibility of withdrawing the invested capital at any time from the company.
Lopuksi on tärkeää ottaa huomioon se, että pääoma ei ollut siirtokelpoista.
Normally, an investor can sell an equity instrument on the market to third parties, thereby terminating his investment.
Sijoittaja voi yleensä myydä oman pääoman ehtoisen instrumentin markkinoilla ja päättää siten sijoituksensa.
To be more precise, a normal transfer of capital takes place as follows: The investor brings in assets (either in cash or in kind) which are entered on the assets side of the balance sheet.
Tavanomainen osakepääomasijoitus toteutetaan seuraavasti: Sijoittaja aktivoi omaisuuden taseen vastaaviin (rahana tai rahanarvoisina erinä).
As a rule, these are matched on the liabilities side by a tradable interest registered in the name of the investor and taking the form, in the case of a limited company for example, of shares.
Taseen vastattavissa näitä vastaa yleensä sijoittajan hyväksi kirjattu kaupankäyntikelpoinen osuus. Esimerkiksi osakeyhtiön tapauksessa kyse on osakkeista.
The investor can sell these shares to a third party.
Sijoittaja voi myydä osakkeet kolmansille.
He cannot withdraw the assets he originally brought in as these now form part of the net worth of the company and are no longer at his disposal.
Sijoittaja ei kuitenkaan voi vetää pois alun perin sijoittamaansa omaisuutta, sillä tämä sisältyy yhtiön takuupääomaan, joka ei ole sijoittajan käytettävissä.
Because of the special circumstances surrounding the transfer of Wfa's assets, this option was not available to the Land.
Wfa:n omaisuuden siirtoon liittyvien erityisolosuhteiden vuoksi osavaltiolla ei ole tätä mahdollisuutta.
Nevertheless, departing from the first WestLB decision, the Commission does not see any grounds for a further top-up.
Tästä huolimatta komissio ei ensimmäisestä WestLB-päätöksestään poiketen näe tässä tapauksessa syytä lisäkorotukseen.
Although the Land did not have the possibility of trading the assets freely and receiving the economic countervalue, it always had the possibility, at least in principle, of withdrawing Wfa's capital from WestLB by law and reinvesting in other institutions offering higher returns.
Vaikka osavaltiolla ei ollut mahdollisuutta realisoida sijoituksensa kirjanpidollista vasta-arvoa käymällä sillä vapaasti kauppaa, sillä oli ainakin periaatteessa mahdollisuus vetää lain nojalla Wfa:n omaisuus pois WestLB:stä ja saada siitä mahdollisesti suurempi tuotto sijoittamalla sen uudelleen toiseen kohteeseen.
Overall, the Commission considers a premium of at least 0,3 % per annum (after tax) to be appropriate for forgoing additional voting rights.
Komissio katsoo tuoton korottamisen 0,3 prosentilla vuodessa (verojen jälkeen) olevan lisä-äänivallan puuttumisen vuoksi asianmukaista.
No reduction in the remuneration on account of the agreement of a fixed amount
Korvausta ei voida pienentää kiinteää korvausta koskevan sopimuksen perusteella
In the case of shares, the remuneration depends directly on the performance of the company and is expressed mainly in the form of dividends and a share in the increased value of the company (e.g. expressed by share price increases).
Osakkeista saatava korvaus riippuu suoraan yrityksen tuloksista ja saadaan pääasiassa osinkoina ja osuutena yrityksen arvonnoususta (joka ilmenee esimerkiksi osakekurssin nousuna).
The Land receives a fixed remuneration the level of which should reflect these two aspects of remuneration for ‘normal’ equity injections.
Nämä tavanomaisesta pääomapanoksesta maksettavaan korvaukseen liittyvät näkökohdat olisi otettava huomioon osavaltion saamassa kiinteässä korvauksessa.
It could be argued that the fact that the Land receives a fixed remuneration instead of one directly linked to WestLB's performance constitutes an advantage which justifies a reduction in the rate of the remuneration.
Voidaan väittää, että etua, josta osavaltio hyötyy saadessaan omaisuudensiirrosta WestLB:n tulokseen liittyvän korvauksen sijasta kiinteän korvauksen, voitaisiin käyttää korvauksesta tehtävän vähennyksen perusteena.
Whether such a fixed rate actually constitutes an advantage as compared with a variable, profit-linked rate depends on the company's performance in the future.
Tällaisen kiinteän korvauksen tosiasiallinen edullisuus vaihtelevaan, voitosta riippuvaan korvaukseen nähden riippuu kuitenkin yrityksen tulevista tuloksista.
If the performance deteriorates, a fixed rate benefits the investor but, if it improves, it places him at a disadvantage.
Jos tulokset heikkenevät, kiinteä korvaus merkitsee sijoittajalle etua, mutta jos tulokset paranevat, siitä on sijoittajalle haittaa.
However, actual developments cannot subsequently be used to assess the investment decision.
Todellista kehitystä ei kuitenkaan voida käyttää jälkikäteen sijoituspäätöksen arviointiperusteena.
It should also be borne in mind that, in the event of losses, no remuneration is paid at all and a decision on cumulative recovery payments is a matter for WestLB.
Tarkasteltavana olevassa asiassa on myös otettava huomioon, että toiminnan ollessa tappiollista korvausta ei makseta ja että päätös mahdollisesti myöhemmin suoritettavista kasautuneista maksuista riippuu WestLB:stä.
The fixed nature of the rate accordingly does not benefit the investor in such a way that he would have agreed to a reduction in the remuneration.
Korvauksen kiinteästä luonteesta ei ole sijoittajalle sellaista hyötyä, että se olisi sen vuoksi suostunut korvauksen pienentämiseen.
In aggregate, the Commission believes that the rate of remuneration should not be reduced for this reason.
Komissio katsoo tämän vuoksi, että korvausta ei ole syytä pienentää kiinteän korvauksen perusteella.
It should also be mentioned that the remuneration of equity injected is normally a matter to be agreed between the company and the investor.
On myös syytä todeta, että siirretystä omaisuudesta maksettava korvaus sovitaan tavallisesti yrityksen ja sijoittajan kesken.