natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission has, therefore, to assess the transaction on the basis of the data available and economic and market circumstances obtaining at that time.
Näin ollen komission on arvioitava toimenpidettä tuolloin käytettävissä olleiden tietojen ja kyseisenä ajankohtana vallinneiden taloudellisten ja markkinoihin liittyvien olosuhteiden perusteella.
The data in this decision that relate to later years are used only to show the effects of the transfer on WestLB's situation and in no way to justify or question the transaction with the benefit of hindsight.
Tässä päätöksessä annettuja myöhempiä vuosia koskevia tietoja käytetään osoittamaan vain siirrosta WestLB:n asemalle aiheutuneita seurauksia eikä niillä ole tarkoitus perustella tai kyseenalaistaa toimenpidettä jälkikäteen.
Germany reminded the Commission to examine the case purely on the basis of the situation at the time of the transfer decision, i.e. the end of 1991, and not to take later developments into account.
Saksan hallitus muistutti komissiota siitä, että tapausta on tutkittava vain siirtoa koskevan päätöksen ajankohtana, toisin sanoen vuoden 1991 lopussa, vallinneiden olosuhteiden perusteella ja että myöhemmät tapahtumat on jätettävä huomiotta.
Such a view might imply that the Commission could not take into account either the fact that only DEM 4000 million (EUR 2050 million) of original own funds instead of the requested DEM 5900 million (EUR 3020 million) were accepted by BAKred or the fact that a remuneration of 0,6 % was agreed in 1993.
Tämän mukaan komissio ei voisi ottaa huomioon, että BAKred hyväksyi peruspääomaksi vain 4 miljardia Saksan markkaa (2,05 miljardia euroa) pyydetyn 5,9 miljardin Saksan markan (3,02 miljardin euron) sijasta, eikä sitä, että vuonna 1993 sovittiin 0,6 prosentin korvauksesta.
However, at the time of the transfer, although the value of Wfa agreed on by the Land and WestLB was DEM 5900 million (EUR 3020 million), no level of remuneration was fixed.
Siirron tapahtuessa ei sovittu korvauksen suuruudesta, vaikka osavaltio ja WestLB olivat yhtä mieltä Wfa:n 5,9 miljardin Saksan markan (3,02 miljardin euron) arvosta.
The Commission therefore considers it appropriate, when assessing the operation, also to take into account the situation prevailing when the parties finally fixed the remuneration.
Tämän vuoksi komissio pitää tarpeellisena ottaa toimenpidettä arvioidessaan huomioon olosuhteet myös silloin, kun korvaus vahvistettiin lopullisesti.
The Commission does not agree with Germany and WestLB that the market-economy investor principle is not applicable to sound and profitable undertakings and that this is supported by the case law.
Komissio ei ole samaa mieltä Saksan eikä WestLB:n kanssa siitä, että markkinataloussijoittajaa koskevaa periaatetta ei voitaisi soveltaa terveeseen ja kannattavaan yritykseen ja että tämä perustuisi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön.
The fact that the principle has, in the past, been applied mainly to firms in difficulties in no way restricts its application to this category of firm.
Periaatteen tähänastinen soveltaminen pääasiassa vaikeuksissa oleviin yrityksiin ei rajoita sen soveltamista mainittuun ryhmään kuuluviin yrityksiin.
Restructuring aid for firms may be granted only in cases where a restructuring plan restores the firm's viability, i.e. leads to a ‘normal’ rate of return that allows the aided firm to continue by its own efforts, because this ‘normal’ market rate of return is acceptable to a market-economy investor.
Yrityksille saa myöntää rakenneuudistustukia vain, jos rakenneuudistussuunnitelma johtaa yrityksen elinkelpoisuuden palautumiseen eli niin sanottuun tavanomaiseen tuottavuuteen niin, että tukea saanut yritys voi jatkaa toimintaansa omin voimin, koska markkinataloussijoittaja voi hyväksyä tämän markkinoilla tavanomaisen tuoton.
In cases where such matters have been brought before the Court, it has never called into question the fact that the Commission required not only a break-even situation or a token return but also a full ‘normal’ market rate.
Tapauksissa, joissa tuomioistuin on joutunut päättämään tämänkaltaisista asioista, se ei ole koskaan kyseenalaistanut sitä, että komissio on asettanut vaatimukseksi täysin tavanomaista markkinatuottoa vastaavan tuoton eikä vain kustannukset kattavaa tai symbolista tuottoa.
There is no provision to the effect that, if a company makes a profit, this rules out a priori the possibility that the provision of capital contains elements of state aid.
Ei ole olemassa sääntöjä, joiden mukaisesti yrityksen voitollisuus sulkisi ennalta pois mahdollisuuden, että pääoman ohjaaminen siihen voi sisältää valtiontukea.
Even if a company is profitable, a market-economy investor might refrain from injecting (further) capital if he could not expect an appropriate return on his capital contribution (in the form of dividends and an increase in the value of the investment).
Vaikka yritys tuottaa voittoa, markkinataloussijoittaja voi kieltäytyä sijoittamasta siihen (lisää) pääomaa, jos se ei voi odottaa sijoittamalleen pääomalle kohtuullista tuottoa (osinkojen tai arvonnousun muodossa).
Should the company not show the appropriate expected return at the time of the investment, a market-economy investor would call for measures to increase the return.
Jos yritys ei sijoitusajankohtana tuota odotetun suuruista kohtuullista voittoa, markkinataloussijoittaja vaatisi toimenpiteitä tuottavuuden parantamiseksi.
Therefore, the market-economy investor principle is applicable in the same way to all public enterprises, whether profitable or loss-making.
Sen vuoksi markkinataloussijoittajaa koskevaa periaatetta on sovellettava samalla tavoin kaikkiin julkisiin yrityksiin riippumatta siitä, tuottaako niiden toiminta voittoa vai tappiota.
The adequacy of the likely return on capital depends in turn on what a market-economy investor can expect from similar investments with a similar exposure to risk.
Pääoman todennäköisen tuoton kohtuullisuus riippuu puolestaan siitä, mitä markkinataloussijoittaja voi odottaa saavansa vertailukelpoisista sijoituksista, joiden riski on kyseisen sijoituksen kanssa verrannollinen.
It is evident that a constantly underperforming enterprise showing no signs of recovery is not viable in the long term.
On oletettavissa, että yritys, jonka tulokset ovat jatkuvasti huonot eivätkä osoita paranemisen merkkejä, ei ole pitkällä aikavälillä elinkelpoinen.
New investors would decline to meet the company's demand for further capital and existing investors would eventually disinvest, even accepting a loss, if necessary, in order to reallocate their capital to more profitable investments.
Uudet sijoittajat hylkäisivät yrityksen vaatimuksen lisäpääoman saamisesta ja nykyiset sijoittajat vetäytyisivät lopulta yrityksestä — kärsien tarvittaessa tappioitakin — sijoittaakseen pääomansa kannattavampiin kohteisiin.
Thus, in a communication to the Member States on the application of the state aid rules to public undertakings, the Commission stated that, when comparing the actions of the State with those of a market-economy investor, ‘in particular when a company is not making a loss’, it would evaluate the financial situation of the company at the time an additional capital injection is proposed.
Komissio onkin huomauttanut tiedonannossaan jäsenvaltioille valtiontukia koskevien sääntöjen soveltamisesta julkisiin yrityksiin, että verratessaan valtion toimintaa markkinataloussijoittajan toimintaan se tutkii yrityksen taloudellisen tilanteen ajankohtana, jona lisäpääoman ohjaamisesta yritykseen on päätetty, ”erityisesti tapauksissa, joissa yrityksen toiminta ei ole tappiollista”.
It should also be borne in mind that ‘sound and profitable firms’ cannot be equated with firms which do not make a loss.
Lisäksi on otettava huomioon, että ’terveet ja kannattavat yritykset’ ei tarkoita samaa kuin tappiota tuottamattomat yritykset.
A firm which generates only small profits or generates neither profits nor losses cannot in fact be regarded as sound and profitable.
Yrityksiä, jotka tuottavat vain vähäistä voittoa tai eivät tuota sen paremmin voittoa kuin tappiotakaan, ei voida tosiasiallisesti pitää terveinä ja kannattavina.
It is certainly difficult to determine ‘average profitability’ as this is dependent on a number of factors, i.e. the level of risk in the industry in which the firm operates.
On kieltämättä vaikea määritellä, mitä ’keskimääräinen kannattavuus’ tarkoittaa, koska tähän vaikuttavat useat tekijät, esimerkiksi yrityksen toimialasta johtuva riski.
However, firms which, over a certain period, generated a profit lower than that generated by firms with a similar risk structure would, as mentioned, be eliminated from the market in the long run.
Yritykset, joiden voitot ovat kuitenkin tietyn ajan kuluessa jatkuvasti vastaavan riskiprofiilin omaavien yritysten voittoja alhaisemmat, ovat pitkällä aikavälillä pakotettuja väistymään markkinoilta, kuten edellä jo todettiin.
The position taken by Germany and WestLB would lead to a situation where the State could invest in firms operating with an annual profit of EUR 1, regardless of the state aid rules in the EC Treaty.
Saksan ja WestLB:n kanta johtaisi tilanteeseen, jossa valtio voisi perustamissopimuksen valtiontukisäännöistä välittämättä sijoittaa yrityksiin, joiden tilikauden voitto on yhden euron suuruinen.
It is clearly not the Commission's task to initiate procedures systematically and immediately if a public enterprise shows below-average profitability.
Komission tehtävä ei varmasti ole ryhtyä järjestelmällisesti välittömiin toimenpiteisiin, jos julkisen yrityksen kannattavuus jää keskimääräistä alhaisemmaksi.
Even private firms may, from time to time, have lower-than-average profitability. (The existence of an average logically implies deviations in both directions.)
Myös yksityisten yritysten toiminta on välillä keskimääräistä huonommin kannattavaa (on loogista, että keskiarvosta esiintyy poikkeamia kumpaankin suuntaan).
However, in such circumstances a normal firm operating on the market would try to increase its profitability and carry out restructuring and other measures in order to prevent this situation from becoming chronic.
Tavanomainen markkinoilla toimiva yritys pyrkisi kuitenkin sellaisessa tapauksessa parantamaan kannattavuuttaan, uudistamaan rakenteitaan ja toteuttamaan muita vastaavia toimenpiteitä, jotta tilanne ei jäisi pysyväksi.
Market investors would expect appropriate measures to be taken in this respect.
Markkinoilla toimivat sijoittajat odottavat tässä suhteessa riittävien toimenpiteiden toteuttamista.
Furthermore, as already indicated above, a distinction must be drawn between existing and new investments because the starting points for the investment decision in question are different, but not the basic principles.
Kuten jo on todettu, olisi erotettava toisistaan myös nykyiset ja uudet sijoitukset, koska sijoituspäätösten lähtökohdat — mutta eivät perusperiaatteet — ovat erilaiset.
In the case of an existing investment, the investor might be more willing to accept a lower (or even negative) return in the short run if he expects the situation to improve.
Sijoituksen jo tehnyt sijoittaja voisi olla valmiimpi hyväksymään lyhytaikaisesti alhaisemman (tai jopa negatiivisen) tuoton, jos se odottaa tilanteen paranevan.
Certainly, an investor might also increase his investment in a firm with low profitability. However, he would not do so unless he expected an improvement in the situation and a reasonable return in the long term.
Sijoittaja voisi varmasti myös korottaa sijoitustaan heikohkosti tuottavaan yritykseen, mutta se jättäisi tämän tekemättä, ellei se odottaisi tilanteen pitkällä aikavälillä paranevan ja kohtuullisen tuoton olevan saavutettavissa.
If, on the other hand, he expects the combination of risk and return to be poorer than in comparable firms, he will consider terminating his investment.
Jos se toisaalta odottaisi, että riskin ja tuoton suhde on epäedullisempi kuin vertailukelpoisten yritysten tapauksessa, se harkitsisi sijoitustensa vetämistä pois.
In the case of a new investment, the investor may be less willing to accept lower profitability from the very outset.
Uuden sijoituksen osalta sijoittajan valmius hyväksyä alhaisempi tuotto on mahdollisesti alusta alkaen vähäisempi.
However, as already stated, the principles are the same in all decision-making situations: the return expected in the long run from the investment (taking into account the risk and other factors) must at least be equal to that from comparable investments.
Kuten edellä on jo todettu, periaatteet ovat kaikissa päätöstilanteissa samat: sijoituksen pitkällä aikavälillä odotettavissa olevan tuoton (riski ja muut tekijät huomioon ottaen) on oltava vähintään yhtä korkea kuin vertailukelpoisten sijoitusten tuotto.
Otherwise, the company will not be able to find the necessary funds and will therefore not be viable in the long run.
Jos näin ei ole, yritys ei pysty hankkimaan tarvitsemiaan varoja eikä voi sen vuoksi olla pitkällä aikavälillä elinkelpoinen.
According to WestLB, the question of whether the bank generated average profits in the years before the transfer can, in principle, remain unanswered if a fixed and appropriate remuneration is agreed and if profitability is sufficient to maintain this remuneration in the long run.
WestLB:n käsityksen mukaan voidaan periaatteessa jättää vastaamatta kysymykseen, onko pankki tuottanut siirtoa edeltävinä vuosina keskimääräistä voittoa, jos kohtuullisesta kiinteästä korvauksesta on sovittu ja jos kannattavuus näyttää pitkällä aikavälillä korvauksen saamiseksi riittävältä.
This view can be accepted in principle.
Tästä voidaan olla periaatteessa samaa mieltä.
However it should also be borne in mind that viability in the long run depends on the company achieving an average rate of return on its equity capital.
Kuitenkin olisi otettava myös huomioon, että kannattavuus riippuu pitkällä aikavälillä siitä, saavuttaako yritys omalle pääomalleen keskimääräisen tuoton.
With respect to the probable behaviour of a market-economy investor, it is of no relevance that other banks also had to raise additional capital as a consequence of the stricter rules of the Solvency Ratio Directive.
Markkinataloussijoittajan todennäköisen käyttäytymisen kannalta on yhdentekevää, että myös muiden pankkien oli vakavaraisuusdirektiivin määräysten kiristymisen vuoksi hankittava lisäpääomaa.
The Directive does not impose any obligation on banks to raise additional capital.
Direktiivissä ei velvoiteta pankkeja hankkimaan lisäpääomaa.
It merely stipulates a minimum ratio of capital to risk-adjusted assets, i.e. it establishes a legal presumption of what is necessary for a bank's viability.
Siinä vahvistetaan vain pääoman vähimmäisosuus suhteessa riskipainotettuun vastaavaan, siis asetetaan oikeudellinen vaatimus siitä, mikä on välttämätöntä pankin elinkelpoisuudelle.
In other words, a market-economy investor might have urged his bank to restructure its risks in order to comply with the new solvency rules instead of increasing the bank's capital.
Tämä tarkoittaa, että markkinataloussijoittaja olisi mahdollisesti kehottanut pankkiaan muuttamaan riskiprofiiliaan uusien vakavaraisuusvaatimusten täyttämiseksi eikä olisi korottanut pankin pääomaa.
Such step would directly reduce the bank's volume of business and hence its market presence.
Tämä olisi suoraan supistanut pankin liiketoimintaa ja pienentänyt sen osuutta markkinoista.
If a public shareholder decides that a capital injection is an appropriate way for the bank to meet the capital requirements, the question is whether the particular circumstances under which the capital is provided would be acceptable for a market-economy investor.
Jos julkinen osakas päättää, että pääoman ohjaaminen pankille on asianmukaista omaa pääomaa koskevien vaatimusten täyttämiseksi, on kysyttävä, olisivatko pääomaa käytettäväksi annettaessa vallinneet erityiset olosuhteet olleet markkinataloussijoittajan hyväksyttävissä.
If a capital measure is needed to meet the solvency requirements, a market-economy investor might be willing to carry out this measure in order to preserve the value of investments already made.
Jos pääomatoimenpide on vakavaraisuusvaatimusten täyttämiseksi välttämätön, markkinataloussijoittaja voisi olla valmis toteuttamaan kyseisen toimenpiteen jo tekemiensä sijoitusten arvon säilyttämiseksi.
But he would insist on receiving an appropriate return on the newly injected capital.
Se vaatisi kuitenkin sijoittamalleen uudelle pääomalle kohtuullisen tuoton.
It is likely that a market-economy investor would expect a higher return on a capital investment in a bank whose capital resources are depleted and which is in urgent need of new capital because this circumstance exposes him to higher risk.
Markkinataloussijoittaja odottaisi todennäköisesti suurempaa tuottoa tehdessään pääomasijoituksen pankkiin, jonka pääoma on käytetty loppuun ja joka tarvitsee kipeästi uutta pääomaa, koska siihen kohdistuu tällaisessa tilanteessa myös suurempi riski.
In the light of the market-economy investor principle, the key question is whether such an investor would have supplied WestLB with capital that had the specific characteristics of Wfa's assets and under the same conditions, especially in view of the probable return on the investment.
Markkinataloussijoittajaa koskevan periaatteen nojalla ydinkysymys on, olisiko tällainen sijoittaja osoittanut WestLB:lle Wfa:n omaisuuden erityispiirteitä vastaavaa pääomaa samoin ehdoin ottaen erityisesti huomioon sijoituksesta todennäköisesti saatava tuotto.
This question will be examined below.
Tätä tarkastellaan seuraavassa.
ARTICLE 295 OF THE EC TREATY
PERUSTAMISSOPIMUKSEN 295 ARTIKLA
Germany argues that the Land of North Rhine-Westphalia was not obliged to consider privatising WestLB in order to increase the latter's equity, that the Land was, in principle, free to transfer Wfa to WestLB in order to achieve synergies and that the Land was not obliged under Community law to consider the transfer of Wfa to a private credit institution.
Saksan käsityksen mukaan Nordrhein-Westfalenin osavaltion ei tarvinnut harkita WestLB:n yksityistämistä tämän oman pääoman vahvistamiseksi, osavaltiolla oli periaatteellinen oikeus vapaasti liittää Wfa WestLB:hen synergiaetujen saavuttamiseksi eikä osavaltiolla ollut yhteisön lainsäädännön nojalla velvollisuutta harkita Wfa:n liittämistä yksityiseen luottolaitokseen.
This argument can be accepted.
Tästä voidaan olla samaa mieltä.
Germany also claims that Wfa's public remit constitutes a task of general economic interest and that Wfa is, therefore, not subject to supervision by the Commission under Article 295.
Saksa esittää lisäksi, että Wfa:n julkisoikeudellinen tehtävä palvelee yleistä taloudellista etua eikä Wfa 295 artiklan nojalla sen vuoksi ole komission valvonnan alainen.
As long as public entities carry out only public tasks and do not compete with commercial enterprises, the competition rules do not apply to them.
Mikäli julkiset laitokset hoitavat yksinomaan julkisia tehtäviä eivätkä kilpaile kaupallisten yritysten kanssa, niihin ei sovelleta kilpailusääntöjä.
The situation changes when there are implications for competition.
Tilanne on toinen, jos toiminta vaikuttaa kilpailuun.
Article 86(2) of the EC Treaty deals with situations where it might be necessary to deviate from the competition rules in order to ensure the provision of services of general economic interest.
Perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan tarkoituksena on määrätä toimintatavoista tilanteissa, joissa poikkeaminen kilpailusäännöistä voi olla tarpeen yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen turvaamiseksi.
It is discussed at point V.6.
Perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohtaa käsitellään jäljempänä V osan 6 luvussa.
On the other hand, Article 295 of the EC Treaty protects the national systems of property ownership but this cannot justify any infringement of the Treaty's competition rules.
Toisaalta perustamissopimuksessa turvataan 295 artiklan mukaisesti eri jäsenvaltioiden omistusoikeusjärjestelmien koskemattomuus, mikä ei kuitenkaan oikeuta rikkomaan perustamissopimuksessa määrättyjä kilpailusääntöjä.
The German authorities and WestLB claim that, because of the constraints imposed by the special purpose assigned to Wfa's assets, as laid down by the Housing Promotion Law, the only possible profitable use of these resources was to transfer them to a similar public-law entity.
Saksan viranomaiset ja WestLB väittävät, että koska asuntorakentamistukilaissa on määrätty Wfa:n omaisuuden sitomisesta käyttötarkoitukseensa, kyseisiä varoja ei ole mahdollista käyttää kannattavasti muulla tavoin kuin liittämällä ne samankaltaiseen julkisoikeudelliseen laitokseen.
Thus, the transfer represented the most commercially sensible use of the assets in question.
Sen vuoksi siirto WestLB:hen oli kaupallisesti katsoen järkevin tapa käyttää tätä omaisuutta.
It is therefore argued that any remuneration for the transfer, i.e. any additional return on Wfa's capital, is sufficient to justify the transfer in view of the market-economy investor principle.
Niinpä mikä tahansa siirrosta maksettu korvaus, eli mikä tahansa Wfa:n pääomasta saatava lisätuotto olisi riittävä osoittamaan siirron markkinataloussijoittajaa koskevan periaatteen mukaiseksi.
This argument cannot be accepted.
Tämä argumentointi ei ole pätevä.
It may be true that Wfa's transfer to WestLB, which subsequently allowed WestLB to use part of Wfa's capital for solvency purposes, was the most commercially sensible use.
Voi pitää paikkansa, että Wfa:n pääoman liittäminen WestLB:hen ja WestLB:n sen ansiosta saama mahdollisuus käyttää osa Wfa:n pääomasta vakavaraisuutensa vahvistamiseen oli taloudellisesti järkevin menettely.
Member States are free to use public funds for public sovereign purposes, demanding no or low profits in return.
Jäsenvaltioilla on oikeus käyttää julkisia varoja toimivaltaansa kuuluviin julkisiin tarkoituksiin ja olla vaatimatta tässä yhteydessä voittoa tai vaatia sitä tavallista vähemmän.
The Commission does not question the right of the Member States to create special-purpose funds in order to fulfil tasks of general economic interest.
Komissio ei kyseenalaista jäsenvaltioiden oikeutta perustaa erityisrahastoja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien tehtävien täyttämiseksi.
However, as soon as such public funds and assets are used for commercial competitive activities, normal market-economy rules have to be applied.
Jos kuitenkin julkista rahaa ja muita varoja käytetään hyväksi kaupallisissa, kilpailuun perustuvissa toiminnoissa, markkinoilla sovellettavia sääntöjä on noudatettava.
This means that, as soon as the State decides to assign public-purpose assets (also) to a commercial use, it should seek a remuneration corresponding to market terms.
Tämä tarkoittaa sitä, että valtion päättäessä käyttää julkisiin tarkoituksiin varattua omaisuutta (myös) kaupallisesti sen on vaadittava tästä markkinaehtojen mukainen korvaus.
SPECIFIC NATURE OF THE MEASURE
TOIMENPITEEN ERITYISLUONNE
In carrying out the above transfer operation in response to WestLB's need to expand its original own funds, the Land authorities chose a method of increasing capital that had very special features.
Ohjatessaan edellä kuvatulla siirrolla WestLB:lle tämän tarvitsemaa peruspääomaa osavaltion viranomaiset päätyivät noudattamaan pääoman lisäysmenettelyä, jonka piirteet olivat hyvin erikoiset.
The general idea was to merge a non-profit credit institution pursuing a particular task (Wfa) with a normal commercial bank operating under conditions of competition, with the aim of utilising surplus capital (from the point of view of the solvency rules) within the non-profit institution for the purposes of the entity exposed to competition.
Perusajatuksena oli fuusioida erityistä tehtävää hoitava yleishyödyllinen luottolaitos (Wfa) tavalliseen kilpailuperiaatteella toimivaan liikepankkiin yleishyödyllisen laitoksen (vakavaraisuutta koskevien sääntöjen kannalta) ylimääräisen pääoman käyttämiseksi kilpailuperiaatteella toimivan laitoksen tarpeisiin.
At the same time, the assets transferred remained earmarked for their original purpose.
Siirretty omaisuus pysyi samalla sidottuna alkuperäiseen tarkoitukseensa.