natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The transfer, undertaken in three stages in 1994 and 1998, of 100 % of the beneficial ownership in LBB to BGB was carried out on the basis of expert reports by various chartered accountants and one investment bank on the value of the Land’s silent partnership in LBB and on whether the quid pro quo — the BGB shares transferred, including in relation to other shareholders — equated to an acceptable market price.
Taloudellinen määräysvalta LBB:ssä siirrettiin kolmessa vaiheessa vuosina 1994 ja 1998 kokonaan BGB:lle useiden tilintarkastajien ja yhden investointipankin lausuntojen perusteella. Lausunnoissa otettiin kantaa siihen, minkä arvoinen osavaltion äänetön osakkuus LBB:ssä on ja onko vastasuoritteet — BGB:n osakkeet, myös suhteessa muihin osakkeenomistajiin — luovutettu markkinahintaan.
Germany provided relevant extracts from these reports and the related correspondence with the accountants.
Saksa toimitti komissiolle tätä koskevat otteet lausunnoista ja tilintarkastajien kanssa käydyn kirjeenvaihdon.
According to these documents, the value of LBB was set at some DEM 3,5 billion in 1993 (excluding IBB itself, but taking account of LBB's higher core capital ratio as a result of the special-purpose reserve) and, by a further expert, at just under DEM 6 billion at 31 December 1997.
Niiden mukaan LBB:n arvo oli vuonna 1993 noin 3,5 miljardia Saksan markkaa (ilman IBB:tä, mutta ottaen huomioon, että LBB:n ydinpääoma oli kasvanut erityisrahaston ansiosta), ja erään toisen asiantuntijalausunnon mukaan 31 päivänä joulukuuta 1997 arvo oli vajaat 6 miljardia Saksan markkaa.
Germany also suggested, in the alternative, that the method used by the Commission in Decision 2000/392/EC was faulty in that it assumed comparability with liquid ordinary capital investment.
Saksa oli myös sitä mieltä, että päätöksen 2000/392/EY mukainen menetelmä oli virheellinen, koska siinä oletettiin tavanomaisten likvidien osakepääomasijoitusten olevan vertailukelpoisia.
This approach failed to take account of the particularities of the transaction at issue in these proceedings.
Tällainen lähestymistapa ei Saksan mielestä tee oikeutta kyseessä olevan liiketoimen erityisluonteelle.
It was proper to use comparable equity instruments as a basis for calculating even the starting amount.
Asianmukaista olisi käyttää vertailukelpoisia oman pääoman ehtoisia instrumentteja jo lähtöarvojen laskemiseen, mikä voi olla vaikeaa, kuten komissio totesi jo WestLB:n tapauksen yhteydessä.
While this might be difficult, as the Commission had explained in the WestLB case, the difficulties would not be overcome by using a completely unsuitable equity capital instrument, almost as a ‘way around’ the problem.
Vaikeudet eivät kuitenkaan poistu sillä, että käytetään täysin sopimatonta oman pääoman ehtoista instrumenttia ikään kuin kiertotienä.
It was also mistaken to use average return as a benchmark.
Lisäksi keskimääräisen tuoton pitäminen mittatikkuna oli Saksan mukaan virhe.
Only a return below the range available to investors for assessment purposes was no longer acceptable to a private investor.
Yksityisen pääomasijoittajan kannalta ainoastaan sellainen tuotto, joka alittaa vaihteluvälin, joka sijoittajilla on käytettävissään arviointia varten, ei ole hyväksyttävissä.
Lastly, it was erroneous to deduct only net refinancing costs instead of total refinancing costs.
Lisäksi oli väärin vähentää pelkästään nettomääräiset jälleenrahoituskustannukset jälleenrahoituksen kokonaiskustannusten sijaan.
Any tax savings by the company were immaterial from the investor's point of view.
Sijoittajan näkökulmasta yrityksen verosäästöillä ei ole merkitystä.
A further consideration showed that this approach was unacceptable since with non-liquid provision of capital the earnings function of the capital was still available to the investor and could be re-invested by him to obtain at least the risk-free rate of interest, and he would thus achieve ‘double’ earnings.
Myös toisella tapaa voidaan päätyä siihen, että tällainen lähestymistapa ei ole hyväksyttävissä, sillä epälikvidin pääomaluovutuksen yhteydessä pääoma on edelleen sijoittajan käytettävissä liiketoimintaa varten niin, että sijoittaja voi sijoittaa sen uudelleen ja saada siitä vähintään riskittömän koron, jolloin tuotto on kaksinkertainen.
Germany also argued that the limitation period had expired (pursuant to Article 15(1) of Regulation (EC) No 659/1999) and that the Commission therefore had no power to order recovery of any aid.
Saksa oli myös sitä mieltä, että komissiolla ei vanhentumisajan vuoksi ollut valtuuksia periä tukea takaisin (asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 1 kohta).
The basic resolution on WBK's transfer had been adopted on 16 June 1992, i.e. more than ten years before the decision initiating the investigation procedure was served on 4 July 2002.
Periaatepäätös WBK:n luovutuksesta oli tehty jo 16 päivänä kesäkuuta 1992 eli yli kymmenen vuotta ennen menettelyn aloittamista, joka tapahtui 4 päivänä heinäkuuta 2002.
The resolution expressed the basic intention to merge the Land’s bank holdings and WBK into one holding company (later BGB), provided that WBK's promotional activities could continue and that the assumption of sovereign tasks and the tax exemption were guaranteed.
Tarkoituksena oli yhdistää osavaltion pankkiosakkuudet ja WBK yhdeksi holdingyhtiöksi (myöhemmin BGB) edellyttäen, että WBK:n harjoittaman tukitoiminnan jatkuminen, julkisen vallan tehtävistä huolehtiminen ja verovapaus taataan.
The resolution had been in the public domain since then, and the Commission had been informed of its date in 1999.
Päätös on ollut siitä asti julkinen ja komissiolle annettiin päätöspäivä tiedoksi vuonna 1999.
In a number of decisions, the Commission had already taken the declaration of intent by the relevant body, even subject to conditions, as marking the point at which the aid was implemented.
Komissio oli jo useissa päätöksissä pitänyt yritysten aiesopimusta — ehdollistakin — tuen täytäntöönpanon ajankohtana.
This was also the position adopted by the Commission in the decision on rescue aid for BGB, even though the resolution concerned, adopted on 22 May 2002, had still required the approval of Parliament and of the Commission.
Näin tehtiin esimerkiksi BGB:n pelastamistuesta tehdyssä komission päätöksessä, vaikka 22 päivänä toukokuuta 2002 tehty päätös edellytti vielä Berliinin parlamentin ja komissio hyväksyntää.
Moreover, in Germany's view, the limitation period had not been interrupted pursuant to the second sentence of Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999, which states that only action taken by the Commission can interrupt the period.
Saksan mielestä asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 2 kohdan toisen virkkeen mukaista vanhentumisajan keskeytymistä ei tapahtunut. Vanhentumisajan voi sen mukaan keskeyttää ainoastaan komission toimet.
The first such Commission action was the letter regarding the initiation of the procedure dated 4 July 2002, and not the requests for information, which were not measures taken by the Commission or the relevant Commission Member.
Ensimmäinen tällainen komission toimi oli vasta menettelyn aloittamista koskeva 4 päivänä heinäkuuta 2002 päivätty kirje eikä siis pelkkää tietopyyntöä voida pitää komission tai sen asiasta vastaavan jäsenen toimena.
Account should moreover be taken of the fact that the limitation period existed in the interests of legal certainty, not only in relations between the Commission and the Member States but also for the recipients of state aid.
Lisäksi on otettava huomioon, että vanhentumisajassa on kyse oikeusvarmuudesta ei ainoastaan komission ja jäsenvaltioiden välisessä suhteessa vaan myös tuensaajan oikeusvarmuudesta.
As Germany was asked for the first time in the decision initiating the procedure to forward a copy of the letter to the aid recipient, which it did on 9 July 2002, the limitation period was interrupted only as of that date.
Koska Saksalta pyydettiin vasta menettelyn aloittamisen yhteydessä ensimmäisen kerran kopiota tuensaajalle lähetetystä kirjeestä, jonka Saksa toimitti 9 päivänä heinäkuuta 2002, olisi vanhentumisaika voinut keskeytyä vasta kyseisenä päivänä.
Since the measure subject to state aid monitoring was the resolution of 16 June 1992, it constituted, if it were aid at all, existing aid pursuant to Article 15(3) of Regulation (EC) No 659/1999.
Koska valtiontukivalvonnan kohteena oleva toimenpide oli 16 päivänä kesäkuuta 1992 tehty päätös, olisi se asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua voimassa olevaa tukea, jos sitä ylipäänsä voidaan pitää tukena.
V. COMMENTS FROM OTHER INTERESTED PARTIES
V. MUIDEN ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET
After the decision initiating the procedure had been published in the Official Journal, the Commission received comments from the Berliner Volksbank (‘BV’) and the Bundesverband deutscher Banken (‘BdB’) in October and November respectively.
Julkaistuaan menettelyn aloittamista koskevan päätöksen Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä komissio vastaanotti lokakuussa Berliner Volksbankin (jäljempänä ’BV’) ja marraskuussa Bundesverband deutscher Banken -pankkiyhdistyksen (jäljempänä ’BdB’) huomautukset.
The BV took the view that the transfer of WBK was aid because the capital had been made available on terms which a market-economy investor would not have accepted.
BV:n kanta oli, että WBK:n luovutuksessa oli kyse tuesta, koska pääomaa annettiin käytettäväksi ehdoilla, joita markkinatalouden olosuhteissa toimiva sijoittaja ei olisi valmis hyväksymään. LBB suoritti maksut IBB:lle, jota johdettiin LBB:n osastona.
Payments were made by LBB to IBB, which was itself managed as a division of LBB; moreover, the agreed interest rate of 0,25 % lay well below the normal market rates, as illustrated by Decisions 2000/392/EC (WestLB), 95/547/EC and 98/490/EC (Crédit Lyonnais), where a likely return on capital of at least 12 % was taken as a basis.
Lisäksi sovittu 0,25 prosentin korko oli selvästi markkinakorkoja alhaisempi, mikä käy ilmi esimerkiksi päätöksistä 2000/392/EY (WestLB), 95/547/EY ja 98/490/EY (Crédit Lyonnais), joissa lähdettiin siitä, että odotettavissa oleva oman pääoman tuotto on vähintään 12 prosenttia.
This aid led to a serious distortion of Community-wide competition, but with particularly serious consequences in Berlin, where BGB, including LBB (and Berliner Bank and Berliner Sparkasse), led the market in personal and corporate retail banking.
Tuki vääristää vakavasti kilpailua yhteisön laajuisesti, mutta vaikutus kohdistuu erityisen voimakkaana kilpailuun Berliinissä, jossa BGB, johon LBB kuuluu, on markkinajohtaja yksityis- ja yrityspankkitoiminnassa (yhdessä Berliner Bankin ja Berliner Sparkassen kanssa).
By comparison, BV was a small competitor with market shares of 5-7 % and was thus particularly affected by the negative impact of the aid.
BV on niihin verrattuna vähäinen kilpailija, jonka vastaavat markkinaosuudet ovat 5–7 prosenttia ja johon tuen kielteiset vaikutukset sen vuoksi erityisesti kohdistuvat.
It closed its statement by calling on the Commission to order recovery of the aid.
Huomautusten päätteeksi komissiota pyydetään määräämään tuki perittäväksi takaisin.
The BdB began by stating that the proceedings at issue formed part of a series of investigations by the Commission involving the transfer of Land housing promotion institutions to the Landesbanks, which carried on competitive business.
BdB totesi alkuun kyseessä olevan menettelyn olevan osa komission laajempia tutkimuksia, joihin kuuluu myös osavaltioiden asuntorakentamisen tukilaitosten (Wohnungsbauförderungsanstalten) luovutus kilpailun alaisina toimivien Landesbank-pankkien yhteyteen.
In LBB's case too, contrary to the statements by Germany, the higher own funds requirements under the Solvency Directive were decisive.
Myös LBB:n tapauksessa ratkaisevassa asemassa olivat vakavaraisuusdirektiivin tiukennetut omaa pääomaa koskevat vaatimukset, toisin kuin Saksa väitti.
Evidence that this was the case were the timing of the transfer and the comments by the relevant Member of the Land Government at the time, who referred to the European own funds requirements, which were expected to become stricter.
Jo luovutuksen ajankohta, kuten myös tuolloisen asiasta vastanneen senaattorin lausunnot, joissa tuolloin tulossa olevat tiukemmat omaa pääomaa koskevat EU:n säännökset mainittiin, osoittivat tämän motiivin.
In this respect, there was no relevant difference in state aid terms between the transfer of WBK to LBB at issue here and the transfer of WfA to WestLB, which meant that the method used by the Commission in Decision 2000/392/EC could be applied here.
Tässä suhteessa tässä tarkasteltava tapaus, eli WBK:n luovutus LBB:lle, ja WfA:n luovutus WestLB:lle eivät valtiontukivalvonnan kannalta eroa merkittävästi toisistaan, joten BdB:n mukaan voitaisiin soveltaa samaa menetelmää kuin komission päätöksessä 2000/392/EY.
The BdB went on to comment that it was not only the special-purpose reserve which was at issue here but also the transfer of WBK's capital of DEM 187,5 million, which was assigned to LBB's subscribed capital; this constituted a financial advantage as it influenced the rating and the terms for raising external capital.
Lisäksi BdB totesi, että tässä ei ollut kyse pelkästään erityisrahastosta vaan myös WBK:n 187,5 miljoonan Saksan markan suuruisen pääoman luovutuksesta LBB:n merkityksi pääomaksi. Tämä merkitsi rahanarvoista etua, koska se vaikutti pankin luottoluokitukseen ja sitä kautta vieraan pääoman ehtoihin.
However, of much greater significance was the increase in core capital recognised for supervisory purposes as a result of the transfer.
Huomattavasti suurempi merkitys oli kuitenkin luovutukseen liittyvällä pankkivalvontalainsäädännön mukaisesti hyväksytyllä ydinpääoman korotuksella.
As this had been available in full as liable capital, despite the special-purpose reserve's being used primarily for promotional activities, its purpose was not the issue.
Koska se oli ollut kokonaisuudessaan käytettävissä vakavaraisuuspääomana huolimatta siitä, että erityisrahasto käytettäisiin ensisijaisesti kehitystoimintaan, kyse ei ollut siitä, mihin tarkoitukseen pääoma oli varattu.
The key factor was the economic advantage of the business expansion function, especially since the core capital had powerful leverage (lending capacity increased by 12,5 times for 100 % risk-weighted assets such as lending to companies and by 25 times for 50 % risk-weighted assets such as loans to public authorities).
Ratkaisevaa oli liiketoiminnan laajentamismahdollisuudesta saatava taloudellinen etu, olihan ydinpääomalla voimakas vipuvaikutus (mahdollisuus myöntää 50-prosenttisesti riskipainotettuja luottoja, esim. julkisyhteisöjen luottoja, kasvoi 12,5-kertaiseksi; mahdollisuus myöntää 100-prosenttisesti riskipainotettuja luottoja, esim. yritysluottoja, kasvoi 25-kertaiseksi).
If additional capital were raised, with a core capital of (hypothetically) €1 billion and a risk weighting of 50 %, loans amounting to as much as €50 billion could be given.
Jos hankittaisiin lisäpääomaa, mahdollistaisi (hypoteettinen) 1 miljardin euron ydinpääoma 50 prosentin riskipainotuksella jopa 50 miljardin euron antolainauksen.
For the calculation of what constituted a normal market remuneration, the BdB referred to the tried-and-tested method applied by the Commission in Decision 2000/392/EC and the benchmark of 12 % for a normal market return, to which, in a second stage, premiums and discounts had been applied to take account of the particularities of the transaction.
BdB viittasi komission päätöksessä 2000/392/EY sovellettuun, hyväksi havaittuun menetelmään markkinahintaisen korvauksen laskemiseksi ja markkinoilla tavanomaisena pidettyyn 12 prosentin tuottoon sekä siitä liiketoimien ominaisluonteen vuoksi tehtäviin korotuksiin ja vähennyksiin.
In any event, neither the 0,25 % paid to IBB nor the sale to BGB of the silent partnership and the claims to profits in 1994 and 1998 could be regarded as normal market remuneration.
IBB:lle maksettua 0,25 prosentin korvausta ja äänettömän osakkuuden ja voitonjako-oikeuksien myymistä BGB:lle vuosina 1994 ja 1998 ei voida BdB:n mukaan missään tapauksessa pitää markkinahintaisena korvauksena
For one thing, it was not appropriate for payment to be made only on the amount taken up and, for another, IBB belonged to LBB, with the result that LBB had almost paid itself, rather than the Land.
Ensinnäkään ei ollut asianmukaista maksaa korvausta pelkästään käyttöönotetusta määrästä, ja toiseksi IBB kuului LBB:hen, joten LBB maksoi oikeastaan itselleen eikä osavaltiolle.
Moreover, Germany's argument that the guarantee function of the special-purpose reserve had been properly remunerated by the establishment of an atypical silent partnership holding in LBB for BGB in 1994 was not convincing, since important data on values were not available and, in principle, it was erroneous to confine the assessment to the aid donor's point of view.
Saksan väite, että erityisrahaston vakavaraisuusfunktio olisi korvattu asianmukaisesti antamalla BGB:lle vuonna 1994 epätyypillinen äänetön osakkuus LBB:ssä, ei myöskään ollut vakuuttava, sillä tärkeitä asiatietoja ei ollut saatavilla ja asian tarkastelu tuen myöntäjän näkökulmasta oli periaatteellisesti virheellinen.
Of relevance to the state aid assessment was the transfer of WBK to LBB on 31 December 1992, the advantages conferred thereby on LBB and the resulting distortions of competition, and not whether the aid debt had been discharged subsequently.
Valtiontukivalvonnan kannalta merkityksellistä oli WBK:n luovutus LBB:lle 31 päivänä joulukuuta 1992, LBB:n siitä saamat edut ja siitä johtuvat kilpailun vääristymät eikä se, oliko tukivelka suoritettu myöhemmin.
Moreover, the transfer of LBB to BGB was an internal transaction since BGB was also majority-owned by the Land.
Lisäksi LBB:n yhdistämisessä BGB:hen oli kyse pelkästään konsernin sisäisestä liiketoimesta, koska myös BGB oli suurimmaksi osaksi osavaltion määräysvallassa.
The same applied to the transfer to BGB of the remaining claims to 24,99 % of profits in 1998.
Sama koski myös jäljellä olevan 24,99 prosentin voitto-osuusoikeuden luovutusta BGB:lle vuonna 1998.
In any event there had been no complete abolishment of the aid element since 1998.
Vuotta 1998 edeltävän ajan osalta tuen mahdollisuutta ei voida sulkea kokonaan pois.
Subsequently, and a long time after the period for submitting comments laid down in Regulation (EC) No 659/1999 had expired, the BdB supplemented these remarks, stating in particular that the sales value calculated for LBB and for the silent partnership in LBB for the purpose of setting up BGB had not included IBB, with the result that the guarantee function of IBB's special-purpose reserve could not, in the BdB's view, have been taken into account in the sales value of the silent partnership in LBB.
BdB täydensi tätä kohtaa myöhemmin, asetuksessa (EY) N:o 659/1999 kolmansien huomautuksille annetun määräajan selvästi päätyttyä. Se totesi erityisesti, että IBB ei sisältynyt BGB:n perustamista varten laskettuun LBB:n myyntiarvoon ja äänettömän LBB-osakkuuden arvoon, joten BdB:n mielestä äänettömän LBB-osakkuden myyntiarvoon ei ilmeisestikään ollut sisällytetty IBB:n erityisrahaston vakavaraisuusfunktiota.
On the limitation period of ten years pursuant to Article 15(1) of Regulation (EC) No 659/1999, the BdB stated that it had begun only with the Act establishing IBB on 31 December 1992 and could have come to an end at the earliest on 31 December 2002.
BdB totesi, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 1 kohdan mukainen 10 vuoden vanhentumisaika takaisinmaksulle on alkanut vasta IBB:n perustamisesta annetusta laista 31 päivänä joulukuuta 1992 ja se voisi näin ollen päättyä aikaisintaan 31 päivänä joulukuuta 2002.
However, the period had been interrupted pursuant to Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 by action taken by the Commission.
Lisäksi komission toimet olivat keskeyttäneet vanhentumisajan asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
This provision was broad in scope and covered any action taken by the Commission in connection with its investigations, including requests for information.
Asetuksen sanamuoto on väljä ja se kattaa kaikki toimet, joita komissio tutkimusten yhteydessä toteuttaa, tietopyynnöt mukaan luettuina.
A basis for the further interpretation of this provision was Regulation (EEC) No 2988/74 of the Council of 26 November 1974 concerning limitation periods in proceedings and the enforcement of sanctions under the rules of the European Economic Community relating to transport and competition, pursuant to which interruption is linked to ‘action taken … for the purpose of the preliminary investigation or proceedings in respect of an infringement’.
Kyseistä asetusta voidaan tulkita myös vanhentumisajoista liikennettä ja kilpailua koskeviin Euroopan talousyhteisön sääntöihin liittyvissä menettelyissä ja niiden nojalla määrättyjen seuraamusten täytäntöönpanossa 26 päivänä marraskuuta 1974 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2988/74 perusteella. Sen mukaan ”toimenpiteet rikkomuksen esitutkinnan tai rikkomukseen liittyvän menettelyn toimittamiseksi” keskeyttävät vanhentumisajan.
For the rest, Germany had itself asked the Commission to wait for clarification of the issues in WestLB and, for that reason alone, could not invoke the limitation period.
Sitä paitsi Saksa oli itse pyytänyt komissiota odottamaan, kunnes WestLB:n tapauksen kiistakysymykset on selvitetty, eikä se tämän vuoksikaan voinut vedota vanhentumiseen.
GERMANY'S RESPONSE TO THE COMMENTS OF OTHER INTERESTED PARTIES
SAKSAN VASTAUS MUIDEN ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSIIN
In its comments dated 16 December 2002, Germany essentially referred to its own comments on the decision initiating the procedure and its argument that no state aid was involved in this case.
Saksa viittasi 16 päivänä joulukuuta 2002 päivätyissä kommenteissaan huomautuksiin, joita se oli esittänyt menettelyn aloittamisesta tehtyyn päätökseen, ja kantaansa, että tarkasteltavana olevassa tapauksessa ei ole kyse tuesta.
Otherwise, it restricted itself to a brief response to the individual points made in the two sets of comments.
Muutoin Saksa rajoittui kommentoimaan lyhyesti kumpienkin huomautusten yksittäisiä kohtia.
Regarding the BV's and the BdB's classification of WBK's transfer as aid, Germany stated that it was not enough to look only at the monthly remuneration.
BV:n ja BdB:n näkemyksestä, jonka mukaan WBK:n luovutus oli tukea, Saksa totesi, että pelkkä kuukausittaisen korvauksen tarkasteleminen ei ollut riittävä.
Rather, reference values such as — depending on the capital injection — return (on a loan), including collateralisation, dividends or capital growth should be considered.
Pikemminkin oli — pääomapanoksesta riippuen — kyse sellaisista viitearvoista kuin esimerkiksi (lainan) korko ja vakuus, osingot tai pääoman kasvu.
However, in the relevant period (1992/93) LBB was an institution with high earning capacity, and the transfer of WBK's assets to LBB's liable equity capital was therefore a sound business decision.
LBB oli kyseisenä ajankohtana eli vuosina 1992/1993 hyvinkin kannattava laitos, joten WBK:n omaisuuden siirtäminen LBB:n vakavaraisuuspääomaan oli taloudellisesti järkevää.
WestLB and LBB, contrary to what was claimed by the BdB and the BV, were therefore in no way comparable with one another.
Näin ollen WestLB ja LBB eivät olleet mitenkään vertailukelpoisia, vaikka BdB ja BV niin väittäisivät.
Apart from this, it was inappropriate for the BdB to speak of the method used in WestLB as tried and tested in view of the (at the time) pending court proceedings in that case.
Oli väärin puhua WestLB:n yhteydessä käytetystä menetelmästä BdB:n tapaan hyväksi havaittuna menetelmänä, koska sitä koskeva oikeuskäsittely oli tuolloin kesken.