natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under the terms of the Gewährträgerhaftung, the owners meet all the liabilities of the bank which cannot be satisfied from its assets.
Takausvelvollisuuden perusteella omistajat takasivat pankin kaikki sitoumukset, joita ei voitu täyttää pankin omista varoista.
It establishes a liability on the part of the guarantor vis-à-vis the creditors of the bank.
Takaaja oli vastuussa pankin velkojille.
Both guarantees were limited neither in time nor in value.
Kumpikaan takaus ei sisältänyt ajallisia eikä määrällisiä rajoituksia.
Originally, WestLB was a regional institution that concentrated on supplementing the activities of local savings banks, which in turn focused initially on a primarily social function, providing financial services in sectors characterised by market failure.
WestLB:n alkuperäinen tehtävä oli keskittyä täydentämään paikallisten säästökassojen toimintaa. Näillä puolestaan oli alun perin lähinnä yhteiskunnallinen rooli rahoituspalvelujen tarjoajina alueilla, joilla markkinoiden toiminta ei ollut riittävää.
However, savings banks had long since developed into all-purpose credit institutions.
Säästökassat olivat kuitenkin jo kauan sitten kehittyneet yleistä luottolaitostoimintaa hoitaviksi yksiköiksi.
Likewise, over the last few decades WestLB developed increasingly into an independent commercial bank and was a strong competitor on the German and European banking markets.
Sama kehitys oli tapahtunut myös WestLB:ssä, joka oli viime vuosikymmenten aikana kehittynyt yhä voimakkaammin riippumattomaksi liikepankiksi, ja sillä oli päätöksen kannalta merkityksellisellä jaksolla vahva kilpailuasema Saksan ja Euroopan pankkimarkkinoilla.
When measured by balance-sheet total, the WestLB group ranked among the five largest German credit institutions during the relevant period.
Taseen arvolla mitattuna WestLB-konserni kuului päätöksen kannalta merkityksellisellä jaksolla Saksan viiden suurimman luottolaitoksen joukkoon.
It offered financial services to enterprises and public institutions and was an important player on international capital markets, both for its own account and as manager of other issuers' debt instruments.
WestLB-konserni tarjosi rahoituspalveluja yrityksille ja julkisille laitoksille, ja se toimi myös kansainvälisillä pääomamarkkinoilla sekä omaan lukuunsa että muiden velkainstrumentteja liikkeeseen laskevien laitosten edustajana.
Like many German all-purpose banks, WestLB held stakes in financial and non-financial enterprises.
Monien muiden saksalaisten yleispankkien tapaan myös WestLB omisti osuuksia rahoituslaitoksista ja muista yrityksistä.
It also transacted a substantial part of its business activities outside Germany.
Lisäksi se hoiti merkittävän osan liiketoiminnastaan Saksan ulkopuolella.
Furthermore, under special legal provisions, WestLB, unlike private banks but in the same way as other public credit institutions, was able, until it was split up in August 2002, to conduct mortgage banking and building and loan association business under one organisational roof along with its other operations.
Erityisten säännösten nojalla WestLB:llä oli elokuussa 2002 tapahtuneeseen yhtiön pilkkomiseen asti — toisin kuin yksityisillä pankeilla, mutta muiden julkisten luottolaitosten tapaan — myös oikeus hoitaa hypoteekkilainatoimintaa ja säästökassatoimintaa samalla organisaatiolla kuin muita toimintojaan.
It ranked therefore, during the relevant period until it was split up, as one of Germany's most comprehensive all-purpose banks.
Tämän vuoksi WestLB voitiin päätöksen kannalta merkityksellisen jakson aikana katsoa yhdeksi Saksan monipuolisimmin toimivista pankeista.
On the other hand, WestLB did not operate a dense network of retail branches.
Toisaalta WestLB:llä ei ollut taajaa konttoriverkostoa yksityisasiakkaiden palvelemiseksi.
This market segment was covered by the local savings banks, for which WestLB acted as the central institution.
Tällä markkinalohkolla toimivat paikalliset säästökassat, joiden keskusorganisaatio WestLB oli.
WestLB's profitability, measured by pre-tax profits as a percentage of capital and reserves at group level, did not exceed 6,6 % on average over the eight years preceding the transfer of Wfa (1984-91) and showed no clear upward tendency.
WestLB:n keskimääräinen kannattavuus liikevoiton ennen veroja prosentuaalisena suhteena konsernin omiin varoihin oli Wfa:n liittämistä edeltävien kahdeksan vuoden aikana (1984–1991) enintään 6,6 prosenttia eikä osoittanut selvää noususuuntausta.
This performance was substantially below the German as well as the European average.
Tätä tulosta pidettiin saksalaiseen ja myös eurooppalaiseen keskitasoon verrattuna erittäin alhaisena.
The WestLB group increased its balance-sheet total between 1991, i.e. before the transfer, and the end of 2001, when its last annual accounts before it was split up were prepared, from over DEM 270 million to over DEM 840 million, i.e. by more than 300 %.
WestLB-konsernin taseen arvo nousi vuoden 1991, jonka jälkeen siirto tapahtui, ja vuoden 2001 lopun, jolloin tehtiin viimeinen tilinpäätös ennen yhtiön pilkkomista, välisenä aikana runsaasta 270 miljoonasta Saksan markasta runsaaseen 840 miljoonaan Saksan markkaan eli kolminkertaistui.
By the law of 2 July 2002, the Land of North Rhine-Westphalia split up WestLB as of 1 August 2002 (with retroactive effect under the accounting rules to 1 January 2002) into a public-law parent company, Landesbank Northrhein-Westfalen, and a private-law subsidiary, WestLB AG.
Nordrhein-Westfalenin osavaltio pilkkoi 2 päivänä heinäkuuta 2002 annetulla lailla WestLB:n 1 päivästä elokuuta 2002 alkaen (tilinpäätöksen osalta takautuva vaikutus 1 päivästä tammikuuta 2002) julkisoikeudelliseen emoyhtiöön Landesbank Nordrhein-Westfaleniin ja yksityiseen tytäryhtiöön WestLB AG:hen.
WestLB AG took over the commercial activities of the former WestLB, while Landesbank Northrhein-Westfalen took over its public activities.
WestLB AG:hen yhdistettiin entisen WestLB:n kilpailun alaiset toiminnot ja Landesbank Nordrhein-Westfaleniin sen julkiset toiminnot.
According to Germany, WestLB AG is legally identical to WestLB and is to be considered the debtor for the entire recovery claim.
WestLB AG vastaa Saksan mukaan oikeudellisesti WestLB:tä ja sitä on pidettävä velallisena tuen takaisinperinnässä.
Wfa was incorporated into Landesbank Northrhein-Westfalen at the time of the split-up and therefore withdrawn from the commercial activities taken over by WestLB AG.
Wfa liitettiin yhtiön pilkkomisessa Landesbank Nordrhein-Westfaleniin ja siten irrotettiin WestLB AG:hen liitetystä kilpailun alaisesta toiminnasta.
The rules of Landesbank Northrhein-Westfalen also stipulated that Wfa's capital cannot be used to underpin the mortgage bonds business remaining within the Landesbank and that, in future, a remuneration of 0,6 % per annum was to be paid to the Land in respect of a possible liability function.
Landesbank Nordrhein-Westfalenin yhtiöjärjestyksessä määrättiin lisäksi, että Wfa:n pääomaa ei saa käyttää kyseisessä pankissa säilyneen panttikirjaliiketoiminnan tukemiseen ja että tulevaisuudessa on maksettava osavaltiolle 0,6 prosentin vuotuinen korvaus mahdollisesta käytöstä takaustarkoituksiin.
Wfa was founded in 1957 and operated until 31 December 1991 as a public-law institution (Anstalt des öffentlichen Rechts).
Wfa perustettiin vuonna 1957, ja se toimi 31 päivään joulukuuta 1991 saakka julkisoikeudellisena laitoksena.
As such, it was an independent entity with a nominal capital of DEM 100 million (EUR 50 million) and the Land of North Rhine-Westphalia as the sole shareholder.
Tällaisena laitoksena sillä oli oma oikeushenkilöllisyys, sen osakepääoma oli 100 miljoonaa Saksan markkaa (50 miljoonaa euroa) ja osavaltio oli sen ainoa osakas.
Under Section 6(1) of the former North Rhine-Westphalia Law on the promotion of housing (Wohnungsbauförderungsgesetz), Wfa devoted itself exclusively to the promotion of housing by granting low-interest or non-interest-bearing loans.
Nordrhein-Westfalenin aikaisemman asuntorakentamistukilain (Wohnungsbauförderungsgesetz) 6 §:n 1 momentin mukaisesti Wfa:n yksinomaisena tehtävänä oli edistää asuntojen rakentamista myöntämällä matalakorkoisia tai korottomia lainoja.
On account of its non-profit character, it was exempt from corporation tax (Körperschaftssteuer), property tax (Vermögenssteuer) and tax on business capital (Gewerbekapitalsteuer).
Yleishyödyllisen toimintansa vuoksi laitos oli vapautettu yhteisöverosta (Körperschaftssteuer), omaisuusverosta (Vermögenssteuer) ja elinkeinotoiminnan pääomaverosta (Gewerbekapitalsteuer).
As a public-law institution, Wfa was covered by the Land's ‘institutional liability’ (Anstaltslast) and ‘guarantor liability’ (Gewährträgerhaftung) for all its liabilities.
Koska Wfa oli julkisoikeudellinen laitos, siihen sovellettiin kaikkien sen sitoumusten osalta Nordrhein-Westfalenin osavaltion ylläpitovelvollisuutta ja takausvelvollisuutta.
These guarantees remained in place as a result of the transfer.
Tapahtuneen siirron perustella nämä takuut ovat jääneet voimaan.
The largest single source of financing for the housing-promotion activities was — and still is — the Land Housing Promotion Fund (Landeswohnungsbauvermögen), which has been built up from interest income from housing loans granted by Wfa and annual cash injections from the Land budget.
Asuntorakentamisen päärahoituslähde oli ja on osavaltion asuntorakentamisrahasto (Landeswohnungsbauvermögen), jonka varat ovat lähtöisin Wfa:n myöntämien rakennuslainojen korkotuloista sekä osavaltion talousarviosta vuosittain myönnettävistä varoista.
These resources, earmarked to serve exclusively as the funding base for housing loans by virtue of Section 16 of the Law on the promotion of housing, accounted for some 75 % of Wfa's refinancing, i.e. DEM 24700 million (EUR 12600 million) as at 31 December 1991.
Tämä aikaisemman asuntorakentamistukilain 16 §:n mukaisesti vain asunnonrakennuslainojen rahoittamiseen tarkoitettu rahasto muodosti 31 päivänä joulukuuta 1991 75 prosenttia Wfa:n jälleenrahoituksesta eli 24,7 miljardia Saksan markkaa (12,6 miljardia euroa).
Prior to the transfer, Wfa guaranteed Land liabilities incurred for housing promotion purposes.
Ennen siirtoa Wfa takasi Nordrhein-Westfalenin osavaltion asuntorakentamisen tukemiseen liittyvät sitoumukset.
Each year, in line with the Land's repayments of its liabilities, Wfa's guarantee was transformed into reimbursement claims of the Land against Wfa which reduced the value of the Land Housing Promotion Fund accordingly.
Wfa:n takaussitoumusta muutettiin vuosittain osavaltion maksamia lyhennyksiä vastaavalla määrällä Wfa:n takaisinmaksuvelvoitteiksi osavaltiota kohtaan, jolloin osavaltion asuntorakentamisrahaston arvo supistui vastaavasti.
These liabilities of Wfa would have fallen due only when it no longer needed its revenues from interest and loan recovery in order to perform its public tasks.
Nämä velvoitteet olisivat langenneet Wfa:n maksettaviksi vasta, kun tämä ei olisi enää tarvinnut korkotuottoina ja lainanlyhennyksinä saamiaan tuloja julkisten tehtäviensä hoitamiseen.
They amounted to about DEM 7400 million (EUR 3780 million) by the end of 1991 and were not shown directly in the balance sheet but only ‘below the line’.
Velvoitteiden määrä oli vuoden 1991 lopussa noin 7,4 miljardia Saksan markkaa (3,78 miljardia euroa), eikä niitä kirjattu taseeseen suoraan, vaan vasta sen loppusummaan.
CAPITAL REQUIREMENTS UNDER THE OWN FUNDS DIRECTIVE AND THE SOLVENCY RATIO DIRECTIVE
OMIA VAROJA KOSKEVAN DIREKTIIVIN JA VAKAVARAISUUSDIREKTIIVIN EDELLYTTÄMÄ OMA PÄÄOMA
Under Council Directive 89/647/EEC on a solvency ratio for credit institutions (‘Solvency Ratio Directive’) and under the Own Funds Directive, banks must have own funds equivalent to at least 8 % of their risk-adjusted assets and risk-bearing off-balance-sheet transactions.
Neuvoston direktiivin 89/647/ETY ja omia varoja koskevan direktiivin mukaan pankeilla on oltava omia varoja vähintään 8 prosenttia taseensa riskipainotetusta vastaavasta ja taseen ulkopuolisista riskiliiketoimista.
These Directives necessitated amendments to the German Banking Law which took effect on 1 January 1992.
Näiden direktiivien perusteella Saksan luottolaitosten toimintaa koskevaan lakiin tehtiin muutoksia, jotka hyväksyttiin 1 päivänä tammikuuta 1992.
The new requirements entered into force on 30 June 1993.
Uudet vaatimukset tulivat voimaan 30 päivänä kesäkuuta 1993.
Until that date German credit institutions were obliged to have own funds equivalent to 5,6 % of their risk-adjusted assets.
Siihen saakka Saksan luottolaitoksilla oli oltava omia varoja 5,6 prosenttia taseensa riskipainotetusta vastaavasta.
Furthermore, the amount of own funds limits a bank's exposure to large risks.
Pankin omien varojen määrä rajoittaa sen mahdollisuuksia myöntää suuria luottoja.
At the time of Wfa's transfer, the German Banking Law (Section 13) stipulated that no single loan granted may exceed 50 % of a bank's own funds and that the total of such loans exceeding 15 % of own funds may not be higher than eight times the bank's own funds.
Wfa:n siirron aikaan voimassa olleen luottolaitoksia koskevan lain mukaan (13 §) yksittäinen luotto sai olla enintään 50 prosenttia luottolaitoksen omista varoista ja sellaisten yksittäisten luottojen, jotka ovat arvoltaan yli 15 prosenttia omista varoista, yhteenlaskettu määrä sai olla enintään kahdeksan kertaa omien varojen suuruinen.
An amendment of the German Banking Law in 1994 to bring it into line with Council Directive 92/121/EEC reduced the maximum loan to 25 % of a bank's own funds and stipulated that the sum of single loans exceeding 10 % of a bank's own funds may not be higher than eight times the total of own funds.
Kun luottolaitoksia koskevaa lakia muutettiin vuonna 1994 sen mukauttamiseksi neuvoston direktiivin 92/121/ETY säännöksiin, mahdollisen luoton ylärajaksi tuli 25 prosenttia pankin omista varoista ja arvoltaan yli 10 prosenttia pankin omista varoista olevien yksittäisten suurluottojen yhteenlaskettu määrä rajoitettiin pankin omiin varoihin verrattuna enintään kahdeksankertaiseksi.
Moreover, Article 12 of the Second Council Directive 89/646/EEC of 15 December 1989 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions limits the size of qualifying holdings in other credit and financial institutions.
Luottolaitosten liiketoiminnan aloittamiseen ja harjoittamiseen liittyvien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta ja direktiivin 77/780/ETY muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston toisen direktiivin 89/646/ETY 12 artiklassa rajoitetaan luottolaitosten omistamien osuuksien kokonaismäärä muissa luotto- ja rahoituslaitoksissa.
Furthermore, a special provision in the German Banking Law (Section 12), not based on Community legislation but found in other Member States, limits the total amount of long-term investments, including holdings in non-financial enterprises, to the total amount of the bank's own funds.
Luottolaitoksia koskevan lain erityissäännöksessä (12 §), joka ei perustu yhteisön lainsäädäntöön mutta jollaisia on säädetty myös muissa jäsenvaltioissa, pitkäaikaisten sijoitusten kokonaismäärä — osuudet rahoitusalan ulkopuolisissa yrityksissä mukaan luettuina — rajoitetaan enintään pankin omien varojen kokonaismäärään.
German banks had to adapt to the new capital requirements by 30 June 1993.
Saksan pankkien piti sopeutua omaa pääomaa koskeviin uusiin vaatimuksiin 30 päivään kesäkuuta 1993 mennessä.
The own funds cushion of many Landesbanks, including WestLB, was already comparatively weak before transposal of the Solvency Ratio Directive into German law.
Jo ennen vakavaraisuusdirektiivin sisällyttämistä Saksan lainsäädäntöön monien osavaltionpankkien, mukaan lukien WestLB, omavaraisuus oli suhteellisen heikko.
According to test calculations made by Deutsche Bundesbank in December 1991 on the basis of the provisions of the Directives, the Landesbanks had an average solvency ratio of 6,3 %, compared with the 8 % required from 30 June 1993.
Koelaskelmista, joita Saksan keskuspankki teki joulukuussa 1991 direktiivien määräyksiä soveltaen, saatiin osavaltionpankeille keskimäärin 6,3 prosentin vakavaraisuussuhde, kun sen piti 30 päivästä kesäkuuta 1993 lähtien olla 8 prosenttia.
Therefore, there was an absolute need for these institutions to raise new capital in order to avoid restrictions on their business expansion and indeed to maintain their current level of activities.
Näiden luottolaitosten oli sen vuoksi ehdottomasti vahvistettava omaa pääomaansa välttyäkseen yrityksensä kasvua koskevilta rajoituksilta ja voidakseen edes säilyttää liiketoimintansa silloisessa laajuudessa.
If a bank cannot demonstrate the necessary level of own funds, it will be ordered by the supervisory authorities to take immediate action to comply with the solvency rules either by raising additional capital or by reducing risk-adjusted assets.
Jos pankki ei voi osoittaa omistavansa riittävää pääomapohjaa, valvontaviranomainen kehottaa sitä ryhtymään välittömästi toimenpiteisiin vakavaraisuutta koskevien määräysten noudattamiseksi joko hankkimalla lisäpääomaa tai alentamalla riskipainotetun vastaavan määrää.
Private banks had to satisfy additional demand for own funds on the capital markets. Public banks could not move in the same direction since public shareholders decided not to privatise (even in part) their credit institutions.
Kun yksityiset pankit joutuivat hankkimaan tarvitsemaansa lisäpääomaa pääomamarkkinoilta, julkiset pankit eivät voineet toimia samoin, koska niiden julkiset omistajat päättivät, ettei niitä yksityistettäisi kokonaan eikä osittain.
Yet, the generally tight budgetary situation meant that the public shareholders could not undertake cash injections of capital.
Kireän taloudellisen tilanteen vuoksi julkiset osakkaat eivät kuitenkaan kyenneet myöskään osoittamaan niille pääomaa.
Instead, other solutions were found to provide additional capital.
Sen sijaan keksittiin muita ratkaisuja lisäpääoman hankkimiseksi.
In the case of WestLB, the Land decided to transfer Wfa to WestLB in order to strengthen the latter's own funds base.
WestLB:n tapauksessa Nordrhein-Westfalenin osavaltio päätti yhdistää Wfa:n WestLB:hen ja laajentaa näin tämän pääomapohjaa.
Similar transactions were carried out by some other Länder in favour of their respective Landesbanks.
Joissakin muissa osavaltioissa tehtiin kulloisenkin osavaltionpankin hyväksi samankaltaisia siirtoja.
THE TRANSFER AND ITS EFFECTS
SIIRTO JA SEN VAIKUTUKSET
THE TRANSFER
SIIRTO
On 18 December 1991 the Parliament of North Rhine-Westphalia passed the Law governing the promotion of housing (Gesetz zur Regelung der Wohnungsbauförderung), Article 1 of which ordered the transfer of Wfa to WestLB.
Nordrhein-Westfalenin valtiopäivät hyväksyi 18 päivänä joulukuuta 1991 asuntorakentamisen tukemista sääntelevän lain. Lain 1§:ssä säädetään Wfa:n siirtämisestä WestLB:lle.
The transfer became effective on 1 January 1992.
Siirto tuli voimaan 1 päivänä tammikuuta 1992.
According to the grounds of the Law, the primary reason for the transfer was to increase WestLB's own funds in order to enable it to comply with the stricter capital requirements entering into force on 30 June 1993.
Lain perusteluissa siirtoa perustellaan lähinnä WestLB:n omien varojen kasvattamisella, jotta luottolaitos kykenisi noudattamaan 30 päivänä kesäkuuta 1993 voimaan tulevia omaa pääomaa koskevia ankarampia määräyksiä.
By way of the transfer, this could be done without any financial burden falling on the Land's budget.
Siirron avulla tämä onnistui osavaltion talousarviota rasittamatta.
Combining the housing promotion activities of Wfa with those of WestLB was to have the secondary effect of increasing efficiency.
Wfa:n asuntorakentamista tukevien toimintojen WestLB:n vastaaviin toimintoihin yhdistämisen lisähyödyksi mainittiin tehokkuuden kasvu.
As part of the transfer, the Land waived Wfa's guarantee of about DEM 7400 million (EUR 3780 million) for liabilities of the Land in connection with funds raised for housing promotion (see Section II, point 2).
Siirron yhteydessä osavaltio vapautti Wfa:n noin 7,4 miljardin Saksan markan (3,78 miljardin euron) takauksesta, joka koski asuntorakentamisen edistämiseen käytetystä pääomasta johtuvia osavaltion sitoumuksia (ks. II osan 2 luku).
WestLB became the universal legal successor to Wfa (except for Wfa's liability vis-à-vis the Land for debts entered into by the Land for reasons of housing promotion, which was waived prior to the transfer).
WestLB:stä tuli Wfa:n täydellinen oikeusseuraaja (lukuun ottamatta osavaltion asuntorakentamisesta aiheutuneisiin velkoihin liittyvää takausta, josta Wfa vapautettiin ennen siirtoa).
Wfa became an organisationally and economically independent public-law institution without legal capacity within WestLB.
Wfa:sta tuli WestLB:n sisällä organisatorisesti ja taloudellisesti riippumaton julkisoikeudellinen laitos ilman omaa oikeushenkilöllisyyttä.
Wfa's nominal capital and reserves must be shown in WestLB's balance sheet as a special reserve (Sonderrücklage).
Wfa:n oma pääoma ja rahastot on kirjattava WestLB:n taseeseen erityisrahastona.
The Land continues to guarantee Wfa's liabilities under the Anstaltslast and Gewährträgerhaftung.
Osavaltio vastaa ylläpito- ja takausvelvollisuuden vuoksi edelleen Wfa:n sitoumuksista.
The assets transferred, i.e. nominal capital, capital reserves, the Land Housing Promotion Fund and other claims of Wfa, as well as any future return flows from housing loans remained earmarked for housing promotion under Article 2, Section 16(2) of the Law even after their transfer to WestLB.
Siirretyn omaisuuden eli oman pääoman, rahastojen, osavaltion asuntorakentamisrahaston ja muiden Wfa:n saamisten sekä rakennuslainojen takaisinmaksusta tulevaisuudessa saatavien varojen käyttötarkoitukseksi jäi edellä mainitun lain 2 jakson 16 §:n 2 momentin mukaisesti asuntorakentamisen tukeminen myös niiden WestLB:hen siirtämisen jälkeen.
The same provision established that the assets transferred serve at the same time as liable equity capital within the meaning of the German Banking Law (and hence the Own Funds Directive), on the basis of which a bank's solvency ratio is calculated.
Samassa säädöksessä määrätään, että siirretty omaisuus oli samanaikaisesti luottolaitosten toimintaa koskevassa laissa (ja näin ollen myös omia varoja koskevassa direktiivissä) tarkoitettua omaa pääomaa, jonka perusteella pankin vakavaraisuussuhde lasketaan.
Therefore, they also underpin WestLB's competitive business.
Se on sen vuoksi myös WestLB:n kilpailun alaisen toiminnan perusta.
On the occasion of the transfer, WestLB's owners amended the covering agreement (Mantelvertrag) and agreed that the assets earmarked for housing promotion must always be preserved, even if WestLB suffered losses that absorbed the original capital.
WestLB:n omistajat muuttivat siirron johdosta kokonaissopimusta ja sopivat, että asuntorakentamisen tukemiseen tarkoitetut varat säilytettäisiin kaikissa olosuhteissa, vaikka WestLB kärsisi tappioita, joiden vuoksi se joutuisi käyttämään loppuun alkuperäisen pääomansa.
Internally, Wfa's capital should be subordinate in its liability only to WestLB's remaining equity.
Wfa:n pääomaa käytettäisiin sisäisesti takaustarkoituksiin vasta muun WestLB:n pääoman jälkeen.
It was clarified in the agreement that WestLB owners' ‘institutional liability’ (Anstaltslast) also covered Wfa's special reserve.
Kokonaissopimuksessa tarkennettiin, että WestLB:n omistajien ylläpitovelvollisuus kattaa myös Wfa:n erityisrahaston.
If WestLB were to be wound up, the Land would have a priority claim on Wfa's capital.
WestLB:n lakkauttamistapauksessa osavaltiolla olisi etuoikeus Wfa:n pääomaan.