natgillin/translations-raw huggingface dataset:
a ‘transitional’ scheme lasting from 1991 to 1994, during which time FT was exempted from all taxes other than those paid by the State and had to pay to the State a lump sum by way of a ‘levy for the benefit of the general budget’;
siirtymäkauden järjestelmä vuosiksi 1991–1994, jolloin FT oli vapautettu kaikista muista kuin valtion maksamista veroista ja joutui maksamaan valtiolle kiinteämääräisen hyvityksen ”yleiseen talousarvioon suoritettavan maksun” nojalla,
as from 1994, a scheme intended to be definitive (the Law did not lay down any end date for this scheme and in 2003 a new law was needed to abolish it); under this scheme, FT was subject under ordinary-law conditions to all taxes except property taxes and business tax, for which special conditions were laid down.
vuoden 1994 jälkeen lopulliseksi tarkoitettu järjestelmä (laissa ei ole säädetty tämän järjestelmän päättymispäivää, ja järjestelmän kumoamiseksi oli annettava uusi laki vuonna 2003); tämän järjestelmän mukaan FT:n oli yleisten oikeussääntöjen mukaisesti maksettava kaikkia veroja lukuun ottamatta kiinteistöveroa ja elinkeinoveroa, joista oli annettu erityissäännöt.
According to case law, aid given to a company cannot be offset by a specific charge imposed on the same company on another score.
Oikeuskäytännön mukaan yritykselle annettua tukea ei voida korvata perimällä samalta yritykseltä erityismaksua muulla nimikkeellä.
The Court of Justice has thus held that a reduction in social security contributions pertaining to family allowances which benefits certain companies cannot be ‘made good’ through an additional charge imposed on those same companies under the heading of unemployment insurance [17].
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, ettei perhelisiin kuuluvien sosiaalimaksujen huojennusta, josta eräät yritykset hyötyvät, voida korvata samojen yritysten suorittamilla työttömyysvakuutuksen lisämaksuilla [17].
In the light of this case law, the Commission cannot agree that the ‘undertaxation’ of FT under the heading of business tax from 1994 onwards could be offset by the special levy paid by the company between 1991 and 1994, a levy which was not specifically connected with business tax.
Tämän oikeuskäytännön perusteella komissio ei voi hyväksyä, että FT:n vuodesta 1994 maksama liian alhainen elinkeinovero korvattaisiin sillä, että FT maksoi vuosina 1991–1994 erityismaksua, jota ei ole lailla liitetty elinkeinoveroon.
As the Commission has already observed, Law No 90-568 does not provide that the special levy was due instead of business tax.
Kuten komissio on jo todennut, laissa nro 90-568 ei missään kohtaa säädetä, että erityismaksu suoritettaisiin elinkeinoveron sijaan.
Moreover, the amount of this levy was defined, not according to the parameters which determine the amount of business tax, but by reference to the profit which the PTT paid to the State in 1989 and 1990.
Maksun määrääkään ei ollut määritelty samojen muuttujien perusteella kuin elinkeinoveron vaan viittauksella etuun, jonka PTT maksoi valtiolle vuosina 1989–1990.
In view of its origins and the way it is defined, the levy is akin more to a levy on operating results than to individual taxation under the heading of business tax.
Kun otetaan huomioon kyseisen maksun historia ja sen määrittely, se muistuttaa pikemminkin osuutta liiketoiminnan tuloksesta kuin elinkeinoverona maksettua erityisveroa.
This ought normally to have led the Commission to rule out any set-off and to consider that the non-payment of business tax during the ‘transitional’ period also constituted a specific advantage conferred on the company.
Tämä olisi tavanomaisessa tilanteessa johtanut siihen, että komissio ei ota huomioon minkäänlaista korvaamista ja katsoo, että elinkeinoverosta vapauttamisesta siirtymäkaudella koituu myös erityisetua yritykselle.
It is by way of exception that the Commission has accepted that the levy paid by the company between 1991 and 1993 inclusive was also tantamount to payment of business tax.
Komissio hyväksyy kuitenkin poikkeuksellisesti sen, että yrityksen vuosina 1991–1993 suorittama maksu vastasi myös elinkeinoveron suoritusta.
In view of the ambiguous nature of the levy, which seems to be connected with the specific tax scheme applicable to FT [18], the fact that the levy exceeded the amount which would have resulted from the application of the ordinary-law tax system and the transitional character of the scheme in question, the Commission has decided to give the company the benefit of the doubt and has agreed to recognise the partly tax-like nature of the levy and the fact that it was tantamount also to payment of taxes.
Ottaen huomioon, että tämä maksu, joka näyttää liittyvän FT:hen [18] sovellettuun erityiseen verotusjärjestelmään, oli luonteeltaan epämääräinen ja suurempi kuin yleisten oikeussääntöjen mukaisen verotusjärjestelmän soveltamisesta johtuva määrä ja että kyseessä oleva järjestelmä oli tilapäinen, komissio on päättänyt ratkaista asian yrityksen eduksi ja hyväksyy sen, että maksu on osittain veroluonteinen ja että se vastasi myös veroja.
Nevertheless, any part of the levy which exceeded the normally applicable tax burden under the ordinary law could be understood only as a remuneration on capital, which rules out any legal basis for an offsetting mechanism.
Kuitenkin sitä osaa maksusta, joka ylittää yleisten oikeussääntöjen mukaan tavallisesti sovellettavan veron, voidaan pitää ainoastaan pääoman tuottona, mikä sulkee pois mahdolliset oikeusperustat korvausmekanismille.
Any offsetting between the amounts paid by FT by way of levies on operating surpluses and the undertaxation of FT under the heading of business tax would involve a confusing of levies of different types (tax credits with pecuniary gains), which is not admissible.
FT:n liiketoiminnan ylijäämästä suorittamien maksujen määrien ja elinkeinoverona suoritettujen liian pienien määrien välinen korvaavuus hämärtäisi kahden eriluonteisen maksun (verohyvityksen ja rahana saadun voiton) välisen eron, mitä ei voida hyväksyä.
Lastly, the Commission notes that Law No 90-568 did not provide for any offsetting of the undertaxation of FT from 1994 onwards by an overtaxation for the years 1991 to 1994.
Lopuksi komissio huomauttaa, että laissa nro 90-568 ei säädetä, että FT:n vuodesta 1994 maksamat liian alhaiset verot korvaa se, että se maksaa liikaa veroja vuosina 1991–1994.
An overall calculation, such as that proposed by the French authorities, would involve, however, reclassifying ex post the surplus tax allegedly paid by FT during the ‘transitional’ period as a tax advance payment (tax credit) to be deducted from future years, which was not at all the aim of Law No 90-568 when it established the two schemes.
Ranskan viranomaiset ehdottavat, että tilannetta katsottaisiin kokonaisuutena, mikä tarkoittaisi, että FT:n siirtymäkaudella maksama liian suuri ns. vero olisi luokiteltava taannehtivasti uudelleen veroennakoksi (verohyvitys), jota vähennetään tulevina vuosina, mikä ei todellakaan ollut lain nro 90-568 tarkoitus, kun sillä perustettiin kaksi aikaisemmin mainittua järjestelmää.
If the French authorities now propose to offset different types of levy (the special levy of a mixed type – being in the nature both of a tax and of a dividend – and the undertaxation of FT on the score of business tax) applicable to two separate periods, this is not at all due to the application of the normal taxation rules of French law, but involves an a posteriori rationalisation aimed at avoiding the recovery of the aid from which FT benefited.
Se, että Ranskan viranomaiset nyt ehdottavat kahdella eri kaudella sovellettujen eriluonteisten maksujen (erityismaksu, joka on osittain veroluonteinen ja osittain osinkoa, ja FT:n elinkeinoverona suorittama liian alhainen vero) välistä korvaavuutta, ei todellakaan johdu Ranskan tavallisen verolainsäädännön soveltamisesta vaan on pikemminkin jälkikäteen tapahtuvaa järkeilyä, jolla pyritään välttämään FT:n saaman tuen takaisinperintä.
In conclusion, the Commission cannot accept the French authorities' second argument according to which an overall calculation should be made of the advantage conferred by the scheme on FT throughout the period 1991 to 2002.
Komissio ei siis voi hyväksyä Ranskan viranomaisten toista väitettä, jonka mukaan kyseisestä järjestelmästä FT:lle koitunut etu olisi laskettava kokonaisuutena vuosilta 1991–2002.
This means that the difference between the business tax actually paid by FT and that which should have been due under the ordinary law from 1 January 1994 to 1 January 2003 constitutes State aid inasmuch as it represents an advantage for FT granted through resources which would otherwise have been incorporated in the budget of the State.
Tämä tarkoittaa, että FT:n tosiasiallisesti maksaman elinkeinoveron ja sen määrän, joka FT:n olisi pitänyt yleisten oikeussääntöjen mukaan maksaa 1 päivän tammikuuta 1994 ja 1 päivän tammikuuta 2003 välisenä aikana, erotus on valtiontukea, koska se on FT:lle sellaisista varoista myönnetty etu, jotka muutoin olisivat sisältyneet valtion talousarvioon.
Nor can the Commission accept the argument according to which business tax enters into the calculation of the taxable result and that the correction of any undertaxation under the heading of business tax should be accompanied by a downward correction of the amount of corporation tax since the arrangements for taxing the company under the headings of business tax and corporation tax are inseparable.
Komissio ei myöskään voi hyväksyä väitettä, jonka mukaan elinkeinovero sisältyy laskelmaan verotettavasta tuloksesta ja korjattaessa mahdollisesti liian pientä elinkeinoverona perittyä määrää olisi korjattava alaspäin myös yhtiöveron määrää, koska yrityksen verotuksessa ei voida tehdä eroa elinkeinoveron ja yhtiöveron välillä.
This argument has been rejected by the Court of First Instance, which has stated clearly that ‘… the Commission is not obliged, in its decisions ordering the recovery of State aid, to determine the incidence of tax on the amount of aid to be recovered, since that calculation falls within the scope of national law; it is merely required to indicate the gross sum to be recovered.
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on hylännyt tämän väitteen toteamalla, että ”komissio ei voi valtion tukien takaisinperimistä koskevissa päätöksissään ottaa veron vaikutusta huomioon takaisinperittävän tuen määrää laskiessaan” (koska se kuuluu kansallisen lainsäädännön soveltamisalaan) ”vaan sen on osoitettava ainoastaan takaisinperittävä bruttomäärä.
That does not prevent the national authorities, when recovering the amount in question, from deducting certain sums, where appropriate, from the amount to be recovered pursuant to their internal rules, provided that the application of those rules does not make such recovery impossible in practice or discriminate in relation to comparable cases governed by national law’ [19].
Tämä ei estä sitä, että periessään tukia takaisin kansalliset viranomaiset vähentävät tarvittaessa tiettyjä määriä niiden sisäisten sääntöjen mukaisesti” ja että ”kansallista lainsäädäntöä ei voida soveltaa siten, että … tukien takaisin periminen olisi käytännössä mahdotonta eikä toisaalta siten, että yhteisön oikeuden soveltamisalaan kuuluvia tapauksia syrjittäisiin vastaaviin ainoastaan kansallisen lainsäädännön soveltamisalaan kuuluviin tapauksiin nähden” [19].
NEW AID
VI UUSI TUKI
Regarding the nature of the aid, the Commission confirms its preliminary conclusion set out in the opening decision that the aid in question has to be considered new.
Tuen luonteesta komissio vahvistaa aloittamispäätöksessä esittämänsä alustavan päätelmän, jonka mukaan kyseistä tukea on pidettävä uutena tukena.
The exceptional business tax scheme was introduced by a law of 1990 (i.e. after the entry into force of the Treaty) precisely to prevent the creation of FT as a public operator from implying its subjection to the ordinary rules of taxation.
Itse asiassa elinkeinoveroa koskeva poikkeusjärjestely perustettiin vuonna 1990 annetulla lailla (eli perustamissopimuksen voimaantulon jälkeen) juuri sen välttämiseksi, että FT:n perustaminen julkiseksi operaattoriksi johtaa sen verottamiseen yleisten oikeussääntöjen mukaisesti.
Moreover, since 1988 the telecommunications sector has been gradually liberalised.
Lisäksi televiestinnän alaa on vapautettu asteittain vuodesta 1988.
Because FT benefited as from 1994 from aid connected with the specific business tax scheme and because at that time the markets in which FT operated were, at least partially, competitive [20], the Commission has to conclude that the measure in question is new aid.
Kun otetaan huomioon, että FT on saanut vuodesta 1994 tukea, joka liittyy erityiseen elinkeinoverojärjestelmään, ja että markkinoilla, joilla FT toimi, oli kyseisenä ajankohtana ainakin jonkin verran kilpailua [20], komission on pääteltävä, että kyseinen toimenpide on uutta tukea.
PRESCRIPTION
VII VANHENTUMISAJAT
The French authorities consider that in any event the alleged aid scheme for FT introduced by Law No 90-568 constitutes an existing scheme of aid which cannot be recovered.
Ranskan viranomaiset katsovat, että FT:n eduksi lailla nro 90-568 perustettu oletettu tukijärjestelmä on joka tapauksessa voimassa oleva tukijärjestelmä, jonka puitteissa myönnettyjä tukia ei voida periä takaisin.
They note that the scheme was introduced by Law No 90-568 of 2 July 1990 and consider that it was on 2 July 1990 (i.e. the day on which the law was adopted) that the aid was granted to the recipient.
Ranskan viranomaiset huomauttavat, että järjestelmä on perustettu 2 päivänä heinäkuuta 1990 annetulla lailla nro 90-568, ja ovat sitä mieltä, että tuki myönnettiin edunsaajalle 2 päivänä heinäkuuta 1990 (eli lain antamispäivänä).
The opening of the procedure having been decided on 30 January 2003, i.e. more than 10 years after the aid was granted, the French authorities maintain that, in accordance with Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999, the alleged aid for FT was ‘covered’ by the Community rules on the time-barring of State aid.
Koska menettelyn aloittamisesta päätettiin 30 päivänä tammikuuta 2003, eli yli kymmenen vuotta tuen myöntämisen jälkeen, Ranskan viranomaiset ovat sitä mieltä, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan mukaan FT:n oletettu tuki kuuluu valtiontuen vanhentumista koskevien yhteisön sääntöjen soveltamisalaan.
It will be recalled in this connection that Article 15 provides as follows:
Tässä yhteydessä on syytä palauttaa mieleen, että 15 artiklassa säädetään seuraavasti:
The powers of the Commission to recover aid shall be subject to a limitation period of 10 years.
Komission toimivaltuuksiin periä tuki takaisin sovelletaan kymmenen vuoden vanhentumisaikaa.
The limitation period shall begin on the day on which the unlawful aid is awarded to the beneficiary either as individual aid or as aid under an aid scheme.
Vanhentumisaika alkaa päivästä, jona sääntöjenvastainen tuki on myönnetty tuen saajalle joko yksittäisenä tukena tai tukiohjelmaan kuuluvana tukena.
Any action taken by the Commission or by a Member State, acting at the request of the Commission, with regard to the unlawful aid shall interrupt the limitation period.
Sääntöjenvastaista tukea koskevat komission toimet tai jäsenvaltion komission pyynnöstä toteuttamat toimet keskeyttävät vanhentumisajan.
Each interruption shall start time running afresh.
Vanhentumisaika alkaa uudelleen kunkin keskeytyksen jälkeen.
The limitation period shall be suspended for as long as the decision of the Commission is the subject of proceedings pending before the Court of Justice of the European Communities.
Vanhentumisaikaa laskettaessa ei oteta huomioon aikaa, jona komission päätös on Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä.
Any aid with regard to which the limitation period has expired, shall be deemed to be existing aid’.
Tuki, jonka osalta vanhentumisaika on kulunut umpeen, katsotaan voimassa olevaksi tueksi.”
It should be pointed out that the 10-year limitation period provided for in Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999 ‘does not in any way express a general principle whereby new aid is transformed into existing aid but merely precludes recovery of aid established more then 10 years before the Commission first intervened’ [21].
On huomattava, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklassa säädetään kymmenen vuoden vanhentumisajasta, ”joka ei suinkaan ole ilmaus yleisestä periaatteesta, joka muuttaa uuden tuen voimassa olevaksi tueksi, vaan jossa vain suljetaan pois sellaisten tukien takaisinperintä, jotka on otettu käyttöön yli kymmenen vuotta ennen komission ensimmäistä puuttumista asiaan” [21].
It follows from this that, pursuant to Article 15 of the Regulation, the aid which benefited FT under the specific business tax scheme would not lose its character as new aid by reason of the fact that the scheme was set up more than 10 years ago.
Tästä seuraa, että kyseisen asetuksen 15 artiklaa sovellettaessa FT:n erityisen elinkeinoverojärjestelmän perusteella saama tuki ei menetä uuden tuen luonnettaan sen vuoksi, että kyseinen järjestelmä on perustettu yli kymmenen vuotta sitten.
Quite simply, under the terms of the provision, the Commission would be able to order recovery only in respect of aid which had benefited the company during the 10 years preceding its action.
Tämä säännös tarkoittaa yksinkertaisesti sitä, että komissio voi määrätä vain sellaisten tukien takaisinperinnästä, joista yritys on hyötynyt kymmenen vuotta ennen komission toimintaa.
In so far as the aid benefited FT as from the 1994 financial year and the opening decision dates from 30 January 2003, the Commission must order the recovery of the aid in question in its entirety.
Koska FT on hyötynyt tuesta varainhoitovuodesta 1994 alkaen ja koska päätös menettelyn aloittamisesta on tehty 30 päivänä tammikuuta 2003, komissio voi määrätä koko kyseisen tuen takaisinperinnästä.
It should also be pointed out that, according to Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999, ‘The powers of the Commission to recover aid shall be subject to a limitation period of 10 years’ and that this period starts to run ‘on the day on which the unlawful aid is awarded to the beneficiary … under an aid scheme’.
On myös huomattava, että asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan mukaan ”komission toimivaltuuksiin periä tuki takaisin sovelletaan kymmenen vuoden vanhentumisaikaa” ja että ”vanhentumisaika alkaa päivästä, jona sääntöjenvastainen tuki on myönnetty tuen saajalle … tukiohjelmaan kuuluvana tukena”.
What matters, therefore, under the terms of the Regulation, is the date on which the individual aid was granted to the recipient under an aid scheme and not the date on which the scheme itself was introduced.
Asetuksen mukaan merkityksellinen päivä on siis päivä, jona yksittäinen tuki on myönnetty tuensaajalle tukiohjelmaan kuuluvana tukena, eikä päivä, jona itse järjestelmä on perustettu.
In other words, what Article 15 of the Regulation time-bars is the possibility for the Commission to order the recovery of aid granted illegally to the recipient more than 10 years previously and in no way, contrary to what the French authorities claim, the aid schemes themselves.
Toisin sanoen kyseisen asetuksen 15 artiklassa säädetty vanhentumisaika koskee komission mahdollisuutta määrätä yli kymmenen vuotta sitten tuensaajalle sääntöjenvastaisesti myönnetyn tuen takaisinperinnästä eli kyse ei suinkaan ole varsinaisesta tukijärjestelmästä niin kuin Ranskan viranomaiset väittävät.
It follows from this that, in the case of aid schemes, the limitation period for recovery starts to run, not on the day on which the scheme was introduced, but on the day on which the aid was actually granted to the recipient.
Tästä seuraa, että tukijärjestelmien osalta takaisinperinnän vanhentumisaika ei ala järjestelmän perustamispäivästä vaan siitä päivästä, jona tukea on tosiasiallisesti myönnetty tuensaajalle.
Law No 90-568 introduced an aid scheme for FT [22].
Lailla nro 90-568 perustettiin tukijärjestelmä FT:n eduksi [22].
Consequently, the limitation period in respect of the aid granted to FT under this specific tax scheme starts to run, not on the day on which Law No 90-568 was adopted, but on the day on which the aid was actually granted to FT, that is to say annually at the time when the business tax was due.
Näin ollen FT:lle erityisen verotusjärjestelmän nojalla myönnettyjen tukien vanhentumisaika ei ala lain nro 90-568 antamispäivästä vaan päivästä, jona tuki on tosiasiallisesti myönnetty FT:lle, eli joka vuosi elinkeinoveron maksamisajankohtana.
Regarding the interruption of the limitation period, contrary to what the French authorities maintain there does not have to be a formal Commission decision for the period to be interrupted.
Vanhentumisajan keskeyttäminen ei edellytä virallista päätöstä komissiolta toisin kuin Ranskan viranomaiset väittävät.
According to Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999, ‘Any action taken by the Commission … with regard to the unlawful aid shall interrupt the limitation period’.
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklan mukaan ”sääntöjenvastaista tukea koskevat komission toimet … keskeyttävät vanhentumisajan”.
The Court of First Instance has already held that a simple request for information can interrupt the limitation period provided for in Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999 [23].
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on jo katsonut, että pelkkä tietopyyntö voi keskeyttää asetuksen (EY) N:o 659/1999 15 artiklassa tarkoitetun vanhentumisajan [23].
Consequently, only aid granted to FT more than 10 years before the first information request (i.e. before 28 June 1991) is no longer recoverable.
Niinpä ainoastaan niitä tukia, joita FT:lle on myönnetty yli kymmenen vuotta ennen ensimmäisen tietopyynnön esittämistä (eli ennen 28 päivää kesäkuuta 1991), ei voida periä takaisin.
However, in so far as aid was granted to FT as from the 1994 financial year under the business tax scheme applicable for the period 1994 to 2003, the Commission must order the recovery of the aid in question in its entirety.
Koska FT:lle on myönnetty tukea varainhoitovuodesta 1994 alkaen vuosina 1994–2003 sovelletun elinkeinoverojärjestelmän puitteissa, komissio voi määrätä koko kyseisen tuen takaisinperinnästä.
COMPATIBILITY OF THE AID
VIII TUEN SOVELTUVUUS YHTEISMARKKINOILLE
The French authorities have put forward no specific argument in support of the compatibility of the aid.
Ranskan viranomaiset eivät ole esittäneet perusteluja tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.
The Commission would stress that, for the reasons set out in paragraphs 122 and 123 of the opening decision, it considers that the aid is not compatible with the common market within the meaning of Article 87(2) or (3)(a), (c) (with reference to the economic development of certain areas), (d) and (e).
Komissio korostaa, että aloittamispäätöksen 122 ja 123 kohdassa mainituista syistä se katsoo, että tuki ei sovellu yhteismarkkinoille 87 artiklan 2 kohdan tai 87 artiklan 3 kohdan a, c (viitataan eräiden alueiden talouden kehitykseen), d ja e alakohdan perusteella.
In addition, the aid in question is connected with no restructuring project of the company but constitutes rather operating aid.
Sitä paitsi kyseinen tuki ei liity millään lailla yrityksen rakenneuudistukseen vaan on pikemminkin toimintatukea.
Consequently, the aid cannot be considered compatible on the basis of Article 87(3)(c) (with reference to the development of certain economic activities).
Tämän johdosta tukea ei voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvana 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla (viittaus tietyn taloudellisen toiminnan taloudelliseen kehitykseen).
CONCLUSION
IX PÄÄTELMÄT
In the light of the above, the Commission finds that:
Edellä esitetyn perusteella komissio toteaa seuraavaa:
The business tax scheme applicable during the period 1991 to 1993 does not constitute State aid.
Vuosina 1991–1993 sovellettu elinkeinoverojärjestelmä ei ole valtiontukea.