natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission invited interested parties to submit their comments on the measures concerned.
Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisistä toimenpiteistä.
A meeting was held between the French authorities and the Commission on 19 November 1999.
Ranskan viranomaiset ja komission edustajat pitivät kokouksen 19 päivänä marraskuuta 1999.
The French authorities submitted their comments by letter dated 10 December 1999.
Ranskan viranomaiset esittivät huomautuksensa 10 päivänä joulukuuta 1999 päivätyssä kirjeessä.
On 1 February 2000, the Association of Commercial Television in Europe (hereinafter the ACT) submitted its comments to the Commission.
Euroopan kaupallisten tv-yhtiöiden yhteenliittymä (Association des Télévisions Commerciales Européennes), jäljempänä ’ACT’, esitti huomautuksensa komissiolle 1 päivänä helmikuuta 2000.
The French authorities reacted to those comments by letter dated 15 June 2000.
Ranskan viranomaiset vastasivat niihin 15 päivänä kesäkuuta 2000 päivätyssä kirjeessä.
Meetings took place on 10 February 2000, between the Commission and representatives of TF1, then on 6 April and 2 October 2000, between the Commission and representatives of the French authorities and France Télévisions.
Komission ja TF1:n edustajat pitivät kokouksen 10 päivänä helmikuuta 2000. Komission, Ranskan viranomaisten ja Ranskan television edustajat kokoontuivat 6 päivänä huhtikuuta ja 2 päivänä lokakuuta 2000.
The communication from the Commission on the application of State aid rules to public service broadcasting [5] (hereinafter the communication) was published on 15 November 2001.
Marraskuun 15 päivänä 2001 julkaistiin komission tiedonanto valtiontukisääntöjen soveltamisesta julkiseen yleisradiotoimintaan [5], jäljempänä ’tiedonanto’.
It sets out the principles which the Commission intends to follow when examining public funding measures granted to public broadcasters.
Siinä määritellään ne periaatteet, joita komission on tarkoitus noudattaa tarkastellessaan julkisille televisioyhtiöille myönnettävää julkista rahoitusta koskevia toimenpiteitä.
By letters dated 29 July, 18 October and 16 December 2002, and 21 January, 20 March and 15 April 2003, the Commission requested further information from the French authorities, which replied by letters dated 19 August 2002 and 2 January, 11 February, 12 February, 19 May, 26 August and 7 November 2003.
Komissio pyysi Ranskan viranomaisilta uusia tietoja 29 päivänä heinäkuuta, 18 päivänä lokakuuta ja 16 päivänä joulukuuta 2002 sekä 21 päivänä tammikuuta, 20 päivänä maaliskuuta ja 15 päivänä huhtikuuta 2003 päivätyissä kirjeissä. Ranskan viranomaiset vastasivat 19 päivänä elokuuta 2002 sekä 2 päivänä tammikuuta, 11 päivänä helmikuuta, 12 päivänä helmikuuta, 19 päivänä toukokuuta, 26 päivänä elokuuta ja 7 päivänä marraskuuta 2003 päivätyissä kirjeissä.
On 20 November 2002 and 11 June 2003, meetings were held between the Commission and representatives of the French authorities and France Télévisions; on 14 April 2003, a meeting was held between the Commission and representatives of TF1.
Komission sekä Ranskan viranomaisten ja Ranskan television edustajat pitivät kokouksia 20 päivänä marraskuuta 2002 ja 11 päivänä kesäkuuta 2003. Komission ja TF1:n edustajat kokoontuivat 14 päivänä huhtikuuta 2003.
This Decision relates only to the financial measures in respect of which the decision was taken to initiate the Article 88(2) procedure, namely the investment grants received by France 2 and France 3 and the capital injections received by France 2 between 1988 and 1994.
Tässä päätöksessä käsitellään ainoastaan menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä tarkasteltuja rahoitustoimenpiteitä, nimittäin France 2:n ja France 3:n saamia investointitukia sekä France 2:n vuosina 1988–1994 saamia pääomatukia.
It does not deal with the television licence fee introduced by Act No 49-1032 of 30 July 1949, which was excluded from the scope of the decision to initiate the procedure.
Tämä päätös ei koske 30 päivänä heinäkuuta 1949 annetulla Ranskan lailla nro 49-1032 käyttöönotettua televisiolupamaksua, koska sitä ei käsitelty menettelyn aloittamisesta tehdyssä päätöksessä.
Nevertheless, in order to gain a comprehensive view of the financial relations between the French State and the public broadcasters France 2 and France 3 over the period covered by this Decision, the Commission must take account not only of the investment grants and capital injections but also of the licence fee.
Jotta komissio saisi kuitenkin kokonaiskuvan Ranskan valtion ja julkisten kanavien France 2:n ja France 3:n välisistä rahoitussuhteista tämän päätöksen kattamalla ajanjaksolla, sen on otettava huomioon investointi- ja pääomatukien lisäksi myös televisiolupamaksut.
It will consequently refer in this Decision to the licence fee in so far as is necessary for its analysis of the financial measures referred to in recital 25.
Tämän johdosta komissio viittaa tässä päätöksessä televisiolupamaksuun siltä osin kuin se on tarpeen johdanto-osan 25 kappaleessa tarkoitettujen rahoitustoimien analyysin kannalta.
DETAILED DESCRIPTION OF THE MEASURES
YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS ASIANOMAISISTA TOIMENPITEISTÄ
France 2 and France 3 are financed by a combination of the licence fee and advertising and sponsorship income.
France 2:n ja France 3:n rahoitus koostuu sekä televisiolupamaksuista että mainoksista ja sponsoroinnista saatavista tuloista.
The licence fee is the ordinary source of public funding for the French public broadcasters.
Ranskan valtion omistamien kanavien julkinen rahoitus koostuu yleensä televisiolupamaksuista.
Nevertheless, over the period 1988 to 1994, France 2 and France 3 also received investment grants and France 2 received capital injections.
Kuitenkin vuosina 1988–1994 France 2 ja France 3 saivat lisäksi investointitukia sekä France 2 pääomatukia.
Investment grants and other grants
Investointi- ja muut tuet
Between 1988 and 1994, France 2 and France 3 received from the French State the investment grants and other grants set out in tables 1 and 2.
Vuosina 1988–1994 France 2 ja France 3 saivat valtiolta investointi- ja muita tukia taulukoissa 1 ja 2 esitetyn mukaisesti.
Grants received by France 2
France 2:n saamat tuet
(FRF million) [6]
(miljoonaa Ranskan frangia) [6]
Investment grants
Investointituet
Other grants
Muut tuet
Total grants
Tuet yhteensä
Grants received by France 3
France 3:n saamat tuet
(FRF million) [7]
(miljoonaa Ranskan frangia) [7]
Capital injections
Pääomatuet
During the period under consideration, France 2 also received three capital injections from the French State, in 1991 (FRF 500 million), 1993 (FRF 55 million) and 1994 (FRF 355 million).
France 2 sai tarkastelujaksolla myös kolme pääomatukea. Ranskan valtio myönsi 500 miljoonan Ranskan frangin suuruisen ensimmäisen pääomatuen vuonna 1991, 55 miljoonan Ranskan frangin suuruisen toisen pääomatuen vuonna 1993 ja 355 miljoonan Ranskan frangin suuruisen kolmannen pääomatuen vuonna 1994.
With the exception of the licence fee, the investigation has shown that France 2 and France 3 did not receive other public funding enabling them to finance their activities.
Asiaa tarkastettaessa kävi ilmi, että kanavat France 2 ja France 3 eivät saaneet televisiolupamaksuja lukuun ottamatta muuta julkista rahoitusta toimintaansa.
COMMENTS FROM INTERESTED PARTIES
ASIANOMAISEN KOLMANNEN OSAPUOLEN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
In the course of the formal investigation procedure, the Commission received, by letter dated 1 February 2000, comments from the ACT, which represents most of the commercial television broadcasters in the Community.
Komissio vastaanotti muodollisessa tutkintamenettelyssä 1 päivänä helmikuuta 2000 päivätyssä kirjeessä huomiot ACT:ltä, joka edustaa valtaosaa kaupallisista televisioyhtiöistä yhteisössä.
By way of introduction, the ACT stated that the private broadcasters TF1, M6 and Canal + had been required to fulfil public service obligations without receiving any corresponding financial compensation from the State and that the public service obligations imposed on France 2 and France 3 therefore in no way justified their public funding.
ACT arvioi alustavasti, että yksityisille kanaville TF1, M6 ja Canal + on asetettu julkisen palvelun velvoitteita ilman, että valtio olisi myöntänyt niille rahoitusta, ja että tämän johdosta France 2:n ja France 3:n julkisen palvelun velvoitteet eivät mitenkään oikeuta niiden julkista rahoitusta.
It also regretted that certain items of information, such as the additional costs incurred by the public broadcasters on account of their public service remits or the content of their reorganisation plan, did not appear in the decision to initiate the formal investigation procedure.
Se pahoittelee, ettei tiettyjä tietoja, kuten julkisista palvelutehtävistä julkisille kanaville koituvia lisäkustannuksia tai kanavauudistussuunnitelman sisältöä, esitetä muodollisesta tutkintamenettelystä tehdyssä päätöksessä.
It nevertheless confirmed the Commission’s analysis of the effect of the aid measures in question on competition and trade between Member States.
ACT vahvistaa kuitenkin komission analyysin kyseisten tukien vaikutuksesta kilpailuun ja jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
The ACT claimed, firstly, that the licence fee constituted State aid following the liberalisation of broadcasting and that it was new aid, since the licence fee was paid to France 2 and France 3 each year.
ACT vahvistaa, että televisiolupamaksut ovat olleet valtiontukea siitä lähtien, kun audiovisuaaliala vapautettiin, ja että kyseessä on uusi tuki, koska televisiolupamaksut maksetaan kanaville joka vuosi. ACT tekee tästä sen päätelmän, että komission olisi pitänyt sisällyttää televisiolupamaksut muodollisen tutkintamenettelyn soveltamisalaan.
It concluded from this that the Commission should have included the licence fee among the measures covered by the formal investigation procedure and took the view that the licence fee could not be declared compatible with the common market under Article 87(3)(c) or Article 86(2) of the Treaty.
Se arvioi lisäksi, että televisiolupamaksuja ei voida pitää yhteismarkkinoille soveltuvina perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan eikä 86 artiklan 2 kohdan perusteella.
The public funding of France 2 and France 3 was unjustified in its opinion insofar as the private broadcasters had similar public service obligations to those of the public broadcasters but did not receive the same financial compensation from the State.
France 2:n ja France 3:n julkinen rahoitus vaikuttaa sen mielestä perusteettomalta, koska yksityisillä kanavilla on samankaltaisia julkisen palvelun velvoitteita kuin julkisilla kanavilla, mutta yksityiset kanavat eivät saa vastaavaa rahoitustukea valtioilta.
As regards the investment grants and capital injections, the ACT took the view that such aid was not linked to a precise cultural project and consequently could not be justified pursuant to Article 87(3)(d) of the Treaty.
ACT arvioi, että asianomaiset investointi- ja pääomatuet eivät liity tiettyyn kulttuurihankkeeseen, eikä niitä siis voida perustella perustamissopimuksen 87 artiklan 3 kohdan d alakohdalla.
It also considered that the measures constituted operating aid and that the exemption for rescue and restructuring aid to firms in difficulty could not be applied to the case in point since the French authorities had not communicated the restructuring plan for the broadcasters to the Commission.
Se katsoo lisäksi, että ne ovat toimintatukia ja että yritysten pelastamista ja rakenneuudistusta koskevaa poikkeuslupaa ei voida soveltaa tähän tapaukseen, koska Ranskan viranomaiset eivät ole antaneet komissiolle tiedoksi kanavauudistussuunnitelmaa.
Lastly, after recalling the methodology that the Commission should follow for assessing State aid in the light of Article 86(2) of the Treaty, the ACT argued that the investment grants and capital injections under examination did not meet the criteria laid down by that provision insofar as they constituted exceptional, temporary aid and were not paid in order to finance additional public service tasks.
ACT palautti mieliin menetelmät, joita komission on noudatettava valtiontuen arvioimiseksi perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan nojalla. Se katsoo, että tässä erityistapauksessa tarkastellut investointi- ja pääomatuet eivät täytä mainitussa artiklassa määrättyjä arviointiperusteita, koska kyseessä ovat poikkeukselliset, väliaikaiset tuet, joita ei ole maksettu julkisen palvelun lisätehtävien rahoittamiseksi.
In conclusion, the ACT therefore called on the Commission to adopt a negative final decision on the investment grants paid to France 2 and France 3 and the capital injections granted to France 2, to initiate the formal investigation procedure in respect of the licence fee and to provide it with fuller information on the public service obligations of the two broadcasters and the content of their reorganisation plan.
ACT pyytää siis komissiota tekemään lopullisen kielteisen päätöksen France 2:lle ja France 3:lle maksetuista investointituista ja France 2:lle maksetuista pääomatuista, aloittamaan muodollisen tutkintamenettelyn televisiolupamaksusta sekä antamaan ACT:lle laajempia tietoja kyseisten kahden kanavan julkisen palvelun velvoitteista ja niiden rakenneuudistussuunnitelman sisällöstä.
COMMENTS FROM FRANCE
RANSKAN ESITTÄMÄT HUOMAUTUKSET
Decision to initiate the formal investigation procedure
Muodollisen tutkintamenettelyn aloittaminen
The French authorities commented by letter dated 10 December 1999 on the decision to initiate the formal investigation procedure.
Ranskan viranomaiset esittivät huomautuksensa muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta 10 päivänä joulukuuta 1999 päivätyssä kirjeessä.
They stated that their letters dated 20 December 1996 and 29 April 1999 formed an integral part of those comments.
Ne totesivat, että niiden 20 päivänä joulukuuta 1996 ja 29 päivänä huhtikuuta 1999 päivätyt kirjeet ovat osa kyseisiä huomautuksia.
The points developed in those two letters will be summarised here only where they did not appear already in the letter of 10 December 1999.
Kyseisissä kahdessa kirjeessä käsiteltyä kehitystä tarkastellaan jäljempänä ainoastaan siltä osin kuin se ei käy ilmi jo 10 päivänä joulukuuta 1999 päivätystä kirjeestä.
The French authorities began by reviewing the consequences of the liberalisation of broadcasting.
Ranskan viranomaiset käsittelevät ensin audiovisuaalialan vapauttamisen seurauksia.
They considered that the privatisation of TF1 had suddenly and unexpectedly weakened France 2’s financial stability since, from 1987 onwards, TF1’s advertising income rose steeply while that of France 2 stagnated.
Niiden mielestä TF1:n yksityistäminen heikensi France 2:n taloudellista tasapainoa huomattavasti ja odottamattomasti, koska vuodesta 1987 alkaen TF1:n mainostulot lisääntyivät merkittävästi, kun taas France 2:n mainostulojen kasvu kääntyi laskuun. Ranskan viranomaiset selittävät kyseisen kehityksen kahdella eri tekijällä.
The French authorities ascribed that trend to two factors: on the one hand, TF1’s programme schedule had been redirected, for commercial reasons, towards housewives under 50 years of age, the audience of most interest to advertisers, whereas the target audience for the public broadcasters was broad and diversified; on the other hand, the rules laid down by law and regulatory action allowed public broadcasters more limited access to advertising resources than private broadcasters.
Toinen niistä on se, että TF1:n ohjelmavalikoima suunnattiin kaupallisista syistä mainostajia eniten kiinnostavaan katsojakuntaan eli ”alle 50-vuotiaisiin kotirouviin”, kun taas julkiset toimijat pyrkivät laajaan ja koostumukseltaan monipuoliseen katsojakuntaan. Toinen selittävä tekijä on se, että säännösten ja määräysten nojalla julkisilla toimijoilla on vähäisemmät mahdollisuudet mainostulojen suhteen kuin yksityisillä toimijoilla.
Programme purchase and production costs had also risen sharply.
Ohjelmien osto- ja tuotantokustannukset kärsivät tuntuvasta inflaatiosta.
Since the number of broadcasters had doubled in the space of four years, competition had become keener on the programmes market, while the new operators had injected additional cash into that market.
Koska toimijoiden määrä kaksinkertaistui neljässä vuodessa, kilpailu voimistui ohjelmamarkkinoilla, ja uudet toimijat toivat markkinoille lisävaroja.
As a result, the costs of programmes of all types had increased.
Tämän tuloksena ohjelmakustannukset nousivat ohjelmalajista riippumatta.
To compensate for such inflation, the two public broadcasters drew from their stock of programmes.
Inflaation kompensoimiseksi kyseiset kaksi julkista kanavaa hyödynsivät ohjelmavarastoaan.
Since they received less funding and were less frequently renewed, those programmes became less attractive, causing among other things a slump in France 2’s audience and therefore a fall in its advertising revenue.
Koska ohjelmien rahoitus väheni ja niiden formaattia uudistettiin harvemmin, ne menettivät katsojakuntaansa, minkä johdosta myös France 2:n katsojakunta väheni huomattavasti ja samalla mainostulot vähenivät.
Falling advertising incomes and rising costs thus brought about a deterioration in the financial situation of the two public broadcasters.
Mainosvarojen vähentyminen ja kustannusten nouseminen heikensivät siis kyseisten kahden julkisen kanavan rahoitusta.
The French authorities claimed that the State was forced to intervene in order to ensure the continued operation of the public channels and performance of their public service tasks, thereby maintaining pluralism.
Ranskan viranomaiset vahvistavat, että valtion oli pakko puuttua asiaan varmistaakseen julkisten kanavien jatkuvuuden ja niiden julkisten palvelujen tarkoitukset ja mahdollistaakseen siten moniarvoisuuden säilymisen.
Those public service tasks were reflected in a general obligation to achieve certain quality standards and to broadcast specific types of programme.
Kyseiset julkisen palvelun tehtävät ilmenevät yleisenä laatuvelvoitteena ja erityisenä ohjelmasuunnitteluna.
They derived from the notion that the existence of general-interest public channels reaching a sufficiently wide audience was a necessary condition for pluralism of information, variety of programmes and diversified support for TV and film production.
Ne perustuvat käsitykseen siitä, että tiedonsaannin moniarvoisuus, ohjelmien monipuolisuus sekä audiovisuaali- ja elokuva-alan luovan työn monipuolinen tukeminen edellyttävät yleisiä tehtäviä palvelevien ja riittävän laajaa yleisöä kiinnostavien julkisten kanavien olemassaoloa.
The performance of these tasks resulted in both an additional cost and a loss of advertising income for the public broadcasters.
Näiden tarkoitusten täyttäminen merkitsee julkisille kanaville sekä lisäkustannuksia että vähäisempiä mainostuloja.
Between 1988 and 1994, the deterioration in their economic situation threatened to jeopardise their survival and thus obstruct the performance of their public service tasks.
Niiden taloudellinen tilanne heikkeni vuosina 1988–1994 niin paljon, että se vaaransi niiden olemassaolon ja samalla niiden julkisen palvelun tehtävien täyttämisen.
The State therefore had to intervene through investment grants and capital injections.
Valtion oli siis pakko antaa niille investointi- ja pääomatukia.
The spontaneous growth of the licence fee could not absorb the rapid increase in programme costs and halt the broadcasters’ economic decline.
Televisiolupamaksujen kasvu ei pystynyt tasapainottamaan ohjelmakustannusten nopeaa kasvua ja pysähdyttämään kanavien talouden romahtamista.
The French authorities considered that the State intervention in favour of France 2 and France 3 was compatible with the common market pursuant to both Article 86(2) and Article 87(3)(c) of the Treaty and the Community guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty [8].
Ranskan viranomaiset pitävät France 2:n ja France 3:n saamaa valtiontukea yhteismarkkinoille soveltuvana sekä perustamissopimuksen 86 artiklan 2 kohdan ja 87 artiklan 3 kohdan c alakohdan että vaikeuksissa olevien yritysten pelastamiseksi ja rakenneuudistukseksi myönnettävää valtiontukea koskevien suuntaviivojen [8] nojalla.
They argued that the investment grants awarded to France 2 and France 3 were justified by the need to help them cope with the increase in programme costs.
Ranskan viranomaiset perustelevat France 2:lle ja France 3:lle myönnettyjä investointitukia tarpeella auttaa kanavia kestämään ohjelmakustannuksien kasvun.
Furthermore, following an audit by the consultants Coopers & Lybrand, the two public broadcasters drew up a strategic plan in July 1991, comprising for each channel an internal reorganisation plan and a redundancy programme designed to generate savings, and setting out a strategy for meeting viewers’ expectations more effectively while asserting their specific identity as public service broadcasters.
Konsulttitoimisto Coopers & Lybrandin toteuttaman tarkastuksen johdosta molemmat julkiset kanavat laativat heinäkuussa 1991 strategiasuunnitelman, joka sisälsi sekä kummankin kanavan osalta sisäisen uudelleenjärjestelyhankkeen ja sosiaalisuunnitelman, joiden tarkoituksena oli luoda säästöjä, että strategian, jolla vastataan paremmin katsojien odotuksiin ja vahvistetaan niiden erityisluonne julkisina kanavina.
The State supported the implementation of this strategic plan with additional finance in the form of the abovementioned investment grants and in the case of France 2, a capital injection in order to consolidate the structure of its balance sheet.
Ranskan valtio osallistui strategiasuunnitelman toteuttamiseen edellä mainittuina investointitukina annetulla lisärahoituksella ja France 2:lle myönnetyllä pääomatuella sen taseen rakenteen kohentamiseksi.
The first injection of FRF 500 million having proved insufficient, the State decided to grant France 2 two more capital injections in 1993 and 1994, the latter being implemented following a fresh audit by Coopers & Lybrand and at the same time as a further cost cutting plan.
Ensimmäisen, 500 miljoonan Ranskan frangin suuruisen tuen osoittauduttua riittämättömäksi Ranskan valtio päätti myöntää France 2:lle kaksi uutta pääomatukea vuosina 1993 ja 1994, joista jälkimmäinen annettiin konsulttitoimisto Coopers & Lybrandin toteuttaman uuden tarkastuksen perusteella ja samaan aikaan kuin julkistettiin uusi taloussuunnitelma.
These recapitalisation measures enabled France 2’s financial situation to be put onto a sounder footing.
Kyseisillä pääomatuilla pystyttiin tervehdyttämään France 2:n taloudellinen tilanne.
The French authorities consider that these financing measures enabled the two public broadcasters to adjust to the new competitive environment.
Ranskan viranomaiset katsovat, että kyseisten rahoitustoimien ansiosta kyseiset kaksi julkista kanavaa pystyivät sopeutumaan uuteen kilpailutilanteeseen.
The French authorities pointed out that the aid measures for the public broadcasters were granted against a general background of the redefinition of their public service tasks and their relations with the State through the conclusion of target-setting contracts.
Ranskan viranomaiset muistuttavat, että kyseiset julkisille kanaville myönnetyt tuet annettiin niiden julkisen palvelun tehtäviä uudelleen arvioitaessa ja samanaikaisesti tavoitteista Ranskan valtion kanssa tehtyjen sopimusten kanssa.
They stated, lastly, that the markets in television audiences, programmes and advertising were national in size and claimed that the Commission had not demonstrated how intra-Community trade had been affected by the public financing measures in question.
Ranskan viranomaiset toteavat, että katsojakunta-, ohjelma- ja audiovisuaaliset mainosmarkkinat ovat kansallisia markkinoita, ja moittivat komissiota siitä, ettei se ollut osoittanut, miten kyseiset valtion toteuttamat rahoitustoimet olivat vaikuttaneet yhteisön sisäiseen kauppaan.